ВІТОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/401/26
Провадження №1-кс/477/267/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2026 року Вітовський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву слідчого судді Вітовського районного суду Миколаївської області ОСОБА_3 про самовідвід як слідчого судді в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР № 0000027 від 18 лютого 2026 року,

ВСТАНОВИВ:

27 березня 2026 року слідчий суддя Вітовського районного суду Миколаївської області ОСОБА_3 заявив самовідвід по розгляду клопотання прокурора Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_4 в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР № 0000027 від 18 лютого 2026 року, про арешт майна.

В обґрунтування заявленого самовідводу слідчий суддя зазначив, що захисником підозрюваного є адвокат ОСОБА_5 , з яким у нього склались тривалі дружні відносини, що, на його думку, є підставою для самовідводу, оскільки може викликати у стороннього спостерігача сумніви в неупередженості слідчого судді під час розгляду клопотання в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 00000027 від 18 лютого 2026 року.

В судове засідання сторони кримінального провадження не з`явились, про дату, час і місце судового розгляду повідомлені належним чином.

Від прокурора надійшла заява про розгляд заяви про самовідвід слідчого судді без його участі.

Розглянувши заяву про самовідвід, суд дійшов наступного висновку.

Пунктом 4 частини 1 статті 75 КПК України, яка визначає обставини, що виключають участь слідчого судді в кримінальному провадженні, передбачено, що слідчий суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Відповідно до приписів статті 80 КПК України, за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний заявити самовідвід.

Згідно пункту 1 частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Верховною Радою України 17 липня 1997 року) кожна людина має право на справедливий і відкритий розгляд справи незалежним і безстороннім судом упродовж розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 21 КПК України кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

У Бангалорських принципах поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року № 2006/23, зазначено, що об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття.

Усталена практика Європейського Суду з прав людини вказує на те, що наявність безсторонності (неупередженості) суду має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв.

За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі.

Відповідно до об`єктивного критерію визначається серед інших аспектів, чи забезпечував суд та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності та щодо його неупередженості. Щодо цього критерію, то необхідно встановити, чи існують, крім поведінки самого судді, факти, що потребують доведення, які можуть викликати сумнів у неупередженості судді. Мається на увазі, що при ухваленні рішення про те, чи є в конкретній справі законна підстава побоюватися, що конкретний суддя або склад суду проявили недостатню неупередженість, думка відповідної особи є важливою, але не вирішальною (рішення у справах «Паунович протиСербії»,«Мироненко і Мартенко проти України», «Білуха проти України», «Рудніченко проти України»).

Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного (рішення у справі Веттштайн проти Швейцарії).

Обов`язок судді заявити самовідвід є безпосереднім процесуальним уособленням такої важливої засади кримінального провадження, як право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом.

Вказаний обов`язок процесуально реалізує принципи, закріплені у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Верховною Радою України 17 липня 1997 року), відповідно до яких кожна людина має право на справедливий і відкритий розгляд справи незалежним і безстороннім судом упродовж розумного строку.

У зв`язку з викладеним, суд приходить до висновку про задоволення заяви про самовідвід слідчого судді.

Керуючись статтями 75, 81, 369-372, 376 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву слідчого судді Вітовського районного суду Миколаївської області ОСОБА_3 про самовідвід по розгляду клопотання прокурора Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_4 в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР № 0000027 від 18 лютого 2026 року, про арешт майна - задовольнити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1