УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.03.2026 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Житомирі винесене в кримінальному провадженні № 0004577 від 19.05.2025 року старшим слідчим в ОВС другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Житомирі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, ОСОБА_6 та погоджене прокурором Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 клопотання про продовження строку тримання під вартою підозрюваного

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та додані до клопотання матеріали

в с т а н о в и в :

Слідчий за погодженням із прокурором звернувся із вказаним клопотанням, в якому послався на те, що 15.01.2025 на підставі Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» № 69/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, ОСОБА_4 призвано на військову службу за призовом під час мобілізації до Збройних Сил України.

15.01.2025 відповідно до наказу № 16 командира в/ч НОМЕР_1 військовослужбовця ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу в/ч НОМЕР_1 , поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду курсанта начального взводу навчальної роти навчального батальйону військової частини НОМЕР_1 .

24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який затверджено Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, неодноразово продовжувався, востаннє 12.01.2026 Указом Президента України № 40/2026 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 03 лютого 2026 року строком на 90 діб, який затверджено Законом України від 14 січня 2026 року № 4757-IX.

Як далі убачається зі змісту клопотання, солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем за мобілізацією в/ч НОМЕР_1 , перебуваючи на посаді курсанта начального взводу навчальної роти навчального батальйону військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст.ст. 11, 16, 40, 49, 128, 200 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від військової служби, без дозволу відповідних командирів (начальників) та без поважних причин, в умовах воєнного стану, о 06 год. 00 хв. 17.01.2025 самовільно залишив місце служби розташування підрозділу в/ч НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його із виконанням службових обов`язків у військовій частині НОМЕР_1 та визначених місцях служби до 26.01.2026, коли був затриманий працівниками поліції на підставі ухвали слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира про надання дозволу на затримання підозрюваного з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, чим закінчив вчинення злочину.

За час відсутності у військовій частині НОМЕР_1 та визначених місцях служби з 17.01.2025 по 26.01.2026 військовослужбовець ОСОБА_4 обов`язки військової служби не виконував, перебуваючи поза межами військової частини, правоохоронні органи або органи державної влади про свою належність до військової служби, про вчинене ним самовільне залишення місця служби та його причини не повідомляв та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

05.11.2025 військовослужбовцю ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та у зв`язку з неможливістю його вручення повідомлення про підозру ОСОБА_4 направлено у спосіб, передбачений КПК України, для вручення повідомлень. Окрім цього, повідомлення про підозру направлено до в/ч НОМЕР_1 , яке військова частина отримала 06.11.2025.

15.11.2025 підозрюваний ОСОБА_4 оголошений у розшук, 24.11.2025 досудове розслідування у кримінальному провадженні зупинено, а 26.01.2026 досудове розслідуванні відновлено у зв`язку із затриманням підозрюваного ОСОБА_4 працівниками Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області на підставі ухвали слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира.

27.01.2026 ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира підозрюваному ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 09.03.2026.

Сторона обвинувачення зазначає у клопотанні, що обставини, які дають підстави обґрунтовано підозрювати ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, підтверджуються зібраними в ході досудового розслідування належними та допустимими доказами у своїх сукупності, а саме: витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 про зарахування до списків особового складу військової частини та призначення на посаду; наказами про призначення службового розслідування та про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення місця служби розташування підрозділу в/ч НОМЕР_1 17.01.2025 військової частини військовослужбовцем ОСОБА_4 ; витягом з наказу про самовільне залишення військової частини 17.01.2025 військовослужбовцем ОСОБА_4 ; показаннями військових службових осіб в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 щодо самовільного залишення 17.01.2025 місця служби військовослужбовцем ОСОБА_4 ; іншими матеріалами кримінального провадження у своїй сукупності.

27.02.2026 підозрюваному ОСОБА_4 та його захиснику адвокату ОСОБА_5 повідомлено про завершення досудового розслідування у кримінальному провадженні та надано можливість ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.

За словами слідчого, строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_4 закінчується 09.03.2026, але для прийняття остаточного рішення у кримінальному провадженні необхідно здійснити наступні слідчі (розшукові) та процесуальні дії, прийняти процесуальні рішення: виконати вимоги ст. 290 КПК України; скласти та вручити обвинувальний акт, який необхідно направити до Житомирського районного суду Житомирської області для розгляду, водночас до 09.03.2026 провести підготовче судове засідання за обвинуваченням ОСОБА_10 неможливо, що позбавляє прокурора подати клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_10 суду.

Слідчий стверджує у клопотанні, що заявлений у клопотанні про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду не зменшився та з`явився новий ризик ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, а тому з метою запобігання передбачених пунктами 1, 5 частини першої статті 177 КПК України ризикам та забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків, враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення та вагомість здобутих слідством доказів вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, слідчий за погодженням із прокурором просить продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_4 на 30 днів.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, просив його задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_4 в судовому засіданні зазначив, що його насильно мобілізували, обманули. Вважає, що не порушував закон, не переховувався. Просив відпустити його без застави та додав, що йому потрібно терміново пройти ВЛК і він потребує медичного втручання. Додатково підозрюваний виклав свої заперечення проти клопотання про продовження строку тримання під вартою у власних письмових поясненнях, що долучені до матеріалів скарги.

Захисник ОСОБА_5 просив у задоволенні клопотання слідчого відмовити і обрати запобіжний захід особисте зобов`язання. При обранні запобіжного заходу просив врахувати пояснення підзахисного.

Заслухавши прокурора, підозрюваного та його захисника, вивчивши й дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

За змістом статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема, переховуватися від органів досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у інкримінованому вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх обставин підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

З матеріалів клопотання слідує, що ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 27.01.2026 року застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, із одночасним визначення розміру застави, достатньої для забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме 66 560 грн. Строк дії ухвали встановлено до 09 березня 2026 року. У разі внесення застави на підозрюваного ОСОБА_4 покладався ряд обов`язків

Статтею 199 КПК України врегульований порядок продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

При цьому слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (ч. 5 ст. 199 КПК України).

Відповідно до вимог п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).

У свою чергу обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин. За визначенням Європейського суду, «у п-п. «с» п. 1 ст. 5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bona fide) підозру».

У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994) суд визначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

На переконання слідчого судді, надані стороною обвинувачення докази доводять обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Як вбачається з матеріалів клопотання, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, котре за наведеною у статті 12 КК України класифікацією відноси ться до тяжкого злочину.

На думку слідчого судді, зазначені у клопотанні та озвучені в судовому засіданні обставини свідчать про те, що на даний час не зменшився та продовжує існувати наведений у пункті 1 частини 1 статті 177 КПК України ризик, який слугував підставою для обрання відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Надаючи оцінку можливості вчинення підозрюваним дій, передбачених пунктом 1 частини 1 статті 177 КПК України, слідчий суддя враховує, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova) § 58). Щодо наявності ризику переховування від органів досудового розслідування та/або суду слідчий суддя зважає, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, тобто існує ймовірність притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання. Отже, очікування можливого суворого вироку може мати значення при визначенні ризику переховування. Співставлення можливих негативних для обвинуваченого наслідків переховування у невизначеному майбутньому, із можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі робить цей ризик достатньо високим. До того ж, досудове розслідування у кримінальному провадженні №0004577 раніше зупинялось на підставі постанови слідчого у зв`язку із не встановленням місцезнаходження підозрюваного та оголошення останнього у розшук. Крім цього, сам факт повідомлення ОСОБА_4 про підозру у вчиненні передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України кримінального правопорушення, проведенні останнім вільного часу на власний розсуд більше року теж може вказувати на ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду.

Слідчий суддя пристає і на доводи сторони обвинувачення щодо існування передбаченого пунктом 5 частини 1 статті 177 КПК України ризику вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення. Підтвердженням наявності достатніх підстав вважати, що такий ризик існує, слугує вирок Фортечного районного суду м. Кропивницького від 10.11.2025 у справі №404/10310/25, яким ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, зі встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік.

27 лютого 2026 року старшим слідчим в ОВС другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Житомирі) ТУ ДБР, розташованого у місті Хмельницькому, ОСОБА_6 складено повідомлення про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування, про що у відповідному порядку повідомлено підозрюваному та його захиснику.

За змістом ч. 8 ст. 176 під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого статтею 407 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Таким чином, урахуванням пояснень учасників провадження, наведених у клопотанні та встановлених в засіданні обставин, зокрема й тих, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, насамперед виконання стороною обвинувачення вимог статті 290 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку про доцільність продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_4 задля запобігання ризикам, зазначеним у пунктах 1, 5 частини 1 статті 177 КПК України.

Слідчий суддя вважає неспроможними доводи підозрюваного з приводу того, що він не порушував закон, оскільки на стадії досудового розслідування слідчий суддя не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення саме вини особи у вчиненні кримінального правопорушення чи її відсутності, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення. Факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для висунення обвинувачення чи обґрунтування обвинувального вироку.

У свою чергу, твердження підозрюваного ОСОБА_4 про те, що він переховувався, повністю спростовуються наявними у матеріалах справи документами.

З огляду на викладене, слідчий суддя вважає за можливе продовжити строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_4 до 04 квітня 2026 року.

Керуючись ст.ст. 176-178, 183, 184, 186, 193, 194, 197, 199, 219, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

п о с т а н о в и в :

Клопотання задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 04 квітня 2026 року.

Строк дії ухвали до 04 квітня 2026 року включно.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою протягом 5 днів з моменту вручення їй копії ухвали.

Слідчий суддя