Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

17 лютого 2026 року м. Рівне

Справа № 559/288/25

Провадження № 11-кп/4815/232/26

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі :

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000581 за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_6 на вирок Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 10 липня 2025 року стосовно

ОСОБА_7 , котрий народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Яснобір Костопільського району Рівненської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі КК),

у с т а н о в и л а :

Вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 10 липня 2025 року ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за ч. 1 ст. 286 КК на 2 роки обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 цього Кодексу.

Судом вирішено питання стосовно речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 , у порушення пунктів 10.1, 12.3 Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року, 03 вересня 2023 року, близько 13 години 50 хвилин, керуючи автомобілем, марки «Opel» моделі «Vivaro», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », рухаючись зі сторони м. Рівне в напрямку м. Львів, по автодорозі, сполученням «Київ-Чоп», на 375 км + 215 м вказаної автодороги, що поблизу м. Дубно, Рівненської області, буксируючи автомобіль, марки «Volkswagen» моделі «Transporter», реєстраційний номер « НОМЕР_2 », під керуванням ОСОБА_8 , при виникненні перешкоди для руху не зменшив швидкість аж до повної зупинки перед транспортними засобами, що зупинилися попереду, та змінив напрямок руху, де відбулося зіткнення між автомобілем марки «Opel» моделі «Vivaro» та автомобілем марки «Volkswagen» моделі «Transporter».

В подальшому після зіткнення вищевказані транспортні засоби в некерованому стані виїхали на зустрічну смугу руху, де зіткнулися із автомобілем, марки «Volkswagen» моделі «Golf», реєстраційний номер « НОМЕР_3 », під керуванням ОСОБА_9 , та автомобілем, марки «Toyota» моделі «Соrоlа», реєстраційний номер « НОМЕР_4 », під керуванням ОСОБА_10 .

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля, марки «Toyota» моделі «Соrоlа», реєстраційний номер НОМЕР_4 , ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження у вигляді компресійного перелому 12-го грудного хребця без порушення функції спинного мозку, які відносяться до середнього ступеня тяжкості по критерію довготривалого розладу здоров`я.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_6 просить цей вирок змінити в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання, яке за своїм розміром є явно несправедливим через суворість, та призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст. 286 КК, яке є співрозмірним його діянням та особі обвинуваченого.

На обґрунтування заявлених вимог апелянт зазначив, що місцевий суд, призначаючи покарання, не належним чином врахував тяжкість вчиненого злочину, те, що ОСОБА_7 раніше не судимий, одружений, офіційно не працює, але заробляє сезонними підробітками, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання скарг не має, а також те, що він визнав свою вину, не оспорював фактичні обставини справи, наявність обставини, яка пом`якшує покарання щире каяття.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора ОСОБА_4 щодо законності та обґрунтованості оскаржуваного вироку, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить таких висновків.

Згідно приписів ч.1 ст.404 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.

Щодо обраного виду та міри покарання обвинуваченому, то колегія суддів вважає, що воно ґрунтується на вимогах закону про кримінальну відповідальність.

Відповідно до положень ст. 50 КК покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно з вимогами ст. 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.1 Постанови від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Так, санкція ч. 1 ст. 286 КК, передбачає покарання у виді штрафу від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Ухвалюючи вказаний вирок, суд першої інстанції повною мірою дотримався вказаних вимог закону, призначивши обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, яке за своїм видом та розміром відповідає як особі винного, так і встановленим обставинам кримінального провадження.

Зокрема, місцевий суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який, відповідно до вимог ст. 12 КК, належать до категорії нетяжких злочинів, характер та обставини вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, одружений, офіційно не працює, за місцем проживання скарг не має, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, а також наявність обставини, що пом`якшує покарання щире каяття, та відсутність обставин, які б обтяжували покарання.

Сукупність вказаних обставин була підставою для висновку місцевого суду, з яким погоджується і колегія суддів, щодо можливості призначення ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік та звільнення обвинуваченого від відбування основного покарання з призначенням мінімального іспитового строку, передбаченого ст. 75 КК.

Окрім того, місцевий суд належним чином мотивував свою позицію щодо не призначення ОСОБА_7 покарання у виді штрафу, адже він не має офіційного джерела отримання доходів, не працевлаштований, та не мав коштів для відшкодування шкоди, завданої потерпілій у цьому кримінальному провадженні.

Також з огляду на те, що обвинувачений офіційно не працевлаштований, до нього не можна застосувати покарання у виді виправних робіт, які відбуваються за місцем роботи засудженого.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить висновку, що вирок місцевого суду є законним, обґрунтованим та вмотивованим, ухваленим з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, а також закону про кримінальну відповідальність, а тому підстав для його зміни та задоволення апеляційних вимог сторони захисту не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Вирок Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 10 липня 2025 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3