КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 357/4325/22 Головуючий І-ої інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/3286/2025 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

потерпілої - ОСОБА_9 ,

цивільного позивача - ОСОБА_10 ,

представника потерпілої

та цивільного позивача - ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами начальника Ставищенського відділу Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_12 та представника потерпілої ОСОБА_9 та цивільного позивача ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_11 на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 грудня 2024 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква Київської області, громадянина України, маючого повну вищу освіту, непрацюючого, одруженого, на утримані має малолітнього сина ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, РНОКПП НОМЕР_1 ,

визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 286-1 КК України та виправдано на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України у зв`язку з тим, що не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Цивільні позови потерпілої ОСОБА_9 і цивільного позивача ОСОБА_10 - залишено без розгляду.

Вирішено питання щодо речових доказів та стягнення процесуальних витрат.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, а саме в тому, що він 01 січня 2022 року близько 04:40 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем «КІА ОРТІМА», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись по бул. Олександрійський в напрямку парку Олександрія, що в м. Біла Церква Київської області, не був уважний під час керування транспортним засобом, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не зреагував на її зміну, внаслідок чого своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, не врахував дорожню обстановку та стан транспортного засобу, не обрав безпечну швидкість руху, не впоравшись з керуванням автомобілем, здійснив виїзд автомобіля на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення з автомобілем «FОRD FUSION», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_10 , який рухався у своїй смузі руху по бул. Олександрійський в м. Біла Церква Київської області в напрямку до пл. Соборна.

Таким чином, водій ОСОБА_7 порушив вимоги Правил дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (далі - ПДР), а саме:

- п. 2.3(6) ПДР, в якому зазначено: «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

- п. 2.3(д) ПДР, в якому зазначено: «Водій повинен не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху»;

- п. 2.9 ПДР, згідно з яким водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

- п. 10.1 ПДР, в якому зазначено: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;

- п. 12.1 ПДР, в якому зазначено: «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним»;

- п. 12.2 ПДР, відповідно до якого у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги;

- п. 12.3 ПДР, в якому зазначено: «У разі виникнення небезпеки або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди».

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі-ДТП) пасажир автомобіля «FОRD FUSION», реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_9 отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді перелому поперечного відростка 4 поперекового хребця, перелому 9-11 ребер ліворуч, відкритого перелому дистальної фаланги 5 пальця лівої кисті, ушкодження сухожилку.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 органи досудового розслідування кваліфікували за ч. 1 ст. 286-1 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок ІНФОРМАЦІЯ_3 від 23 грудня 2024 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , виправданого за ч.1 ст.286-1 КК України - скасувати, у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

В ході апеляційного розгляду прокурор вважає за необхідне згідно ч.3 ст.404 КПК України дослідити у судовому засіданні докази, які доводять вину ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України, зокрема:

- витяг з ЄРДР у кримінальному провадженні №0000008 від 01.01.2022 (т.2, а.с.1);

- постанову про визначення групи прокурорів та старшого прокурора групи від 02.01.2022 (т.2, а.с. 4-5);

- протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 01.01.2022 (т.2, а.с. 10-28);

- ухвалу слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду від 28.01.2022 (т.2, а.с. 53-54);

- протокол тимчасового доступу до речей і документів від 09.02.2022 (т.2, а.с. 55);

- висновок експерта №196/д від 16.02.2022 (т.2, а.с. 59-60);

- висновок судової інженерно-технічної експертизи від 31.03.2022 №СЕ-19/111-22/488-ІТ (т.2, а.с. 66-72);

- висновок судової інженерно-технічної експертизи від 31.03.2022 №СЕ-19/111-22/491-ІТ (т.2, а.с. 80-84);

- висновок судової інженерно-технічної експертизи від 31.03.2022 №СЕ-19/111-22/490-ІТ (т.2, а.с. 92-96);

- ухвалу слідчого судді ІНФОРМАЦІЯ_4 від 10.11.2023 (т.4, а.с. 50-52);

- протокол тимчасового доступу до речей та документів та історію хвороби №3 (за період лікування з 01 по 11 січня 2022 року) ОСОБА_7 (т.4, а.с. 60-61);

- доручення про повідомлення про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів від 17.03.2022 року (т.2, а.с. 118);

- досудову доповідь про обвинуваченого (т.2, а.с.41-45);

- документи, що характеризують особу обвинуваченого (т.2, а.с.111-116).

Разом з тим, прокурор вважає за необхідне допитати потерпілу ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_10 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , експертів ОСОБА_21 та ОСОБА_22 .

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги прокурор зазначає про те, що оскаржуваний вирок є незаконним, необґрунтованим та невмотивованим, у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Так, виправдовуючи ОСОБА_7 , судом безпідставно відхилено всі докази сторони обвинувачення як недопустимі.

Прокурор звертає увагу на те, що суд першої інстанції у своєму вироку зазначає про порушення процесуальної форми збирання доказів, що тягне підставу визнання висновку судово-медичної експертизи №196/д від 16 лютого 2022 року недопустимим доказом.

Однак, з такими висновками суду першої інстанції прокурор не погоджується, оскільки слідчий СВ Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області у своїй постанові про визначення судово-медичної експертизи від 07.02.2022 доручив проведення судово-медичної експертизи Білоцерківському міжнародному відділенню судово-медичних експертиз КЗКОР « ІНФОРМАЦІЯ_5 », а не окремому експерту. Водночас, в ході судового допиту від 18.12.2024, експерт ОСОБА_23 повідомив, що у зв`язку із відсутністю відповідних знань у галузі рентгенології, під час виконання експертизи №196/д від 16.02.2022, останній направив медичну документацію ОСОБА_9 на консультацію до рентгенолога ІНФОРМАЦІЯ_6 , який являється єдиним штатним працівником (фахівцем у галузі рентгенології) у їхньому закладі. На підставі викладеного, у експерта ОСОБА_21 були відсутні підстави погоджувати з особою, яка призначила експертизу необхідність консультації фахівця у відповідній галузі медицини.

Окрім цього, є безпідставними доводи захисника про те, що в ході проведення зазначеної експертизи було враховано висновок рентгенолога ІНФОРМАЦІЯ_6 , оскільки захисник не навів обґрунтувань того, яким чином зазначене вплинуло на зміст висновку експерта №196/д від 16.02.2024, враховуючи те, що в постанові про призначення судово-медичної експертизи слідчий зазначав як підстави для її проведення - необхідність встановлення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень спричинених ОСОБА_9 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, тобто використати спеціальні знання в галузі судової медицини.

Для дослідження до КЗКОР « ІНФОРМАЦІЯ_5 » було надано медичну документацію на ім`я ОСОБА_9 . Серед іншого, медична документація містила 4 рентген знімки з довідкою описом до них та диск КТ. Вказану медичну документацію долучено до матеріалів кримінального провадження потерпілою ОСОБА_9 заявою від 09.02.2022, яка скористалася своїм правом подавати докази, передбаченим п.3 ч.1 ст.56 КПК України.

Прокурор звертає увагу, що попри те, що постанова про призначення судово-медичної експертизи датована 07.02.2022, із самого висновку судово-медичої експертизи №196/д від 16 лютого 2022 року вбачається, що експертизу безпосередньо розпочато лише 10.02.2022, у зв`язку із цим висновок суду першої інстанції про те, що медична документація, яка містила 4 рентген знімки з довідкою описом до них та диск КТ до 09.02.2022 перебували у розпорядженні потерпілої та не могли бути предметом дослідження судово-медичного експерта, не є цілком достовірним та обґрунтованим.

Крім того, прокурор зауважує, що у вироку зазначено, що станом на момент завершення досудового розслідування та надання стороні захисту доступу до матеріалів кримінального провадження, постанова про визнання групи прокурорів та старшого прокурора групи у кримінальному провадженні від 02 січня 2022 року, не була підписана першим заступником керівника Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_24 .

Натомість, згідно даних ЄРДР, інформацію про кримінальне правопорушення, інкриміноване ОСОБА_7 внесено до інформаційної системи 01.01.2022, що підтверджується відповідним витягом. Так, згідно відомостей про рух кримінального провадження, що міститься у ЄРДР, 02.01.2022 у провадженні визначено групу прокурорів у складі прокурорів Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_25 та ОСОБА_26 . Зазначене рішення першого заступника керівника підтверджується постановою про визначення прокурорів у кримінальному провадженні від 02.01.2022. Апелянт наголошує, що оригінал вказаної постанови від 02.01.2022, що містить в собі підпис першого заступника керівника окружної прокуратури ОСОБА_27 , прокурором долучено до обвинувального акту відносно ОСОБА_7 та скеровано до суду 01.06.2022, про що свідчить копія супровідного листа з відміткою суду про отримання, датована 03.06.2022 та опис до матеріалів обвинувального акту, складений прокурором ОСОБА_28 . Відтак, відсутній будь-який сумнів у тому, що ОСОБА_28 , будучи уповноваженим вищезгаданою постановою першого заступника керівника від 02.01.2022 на законних підставах здійснював нагляд за додержанням законів під час досудового розслідування кримінального провадження №0000008 від 01.01.2022. А тому, зібрані під його процесуальним керівництвом докази, надані стороною обвинувачення та досліджені у подальшому, під час судового розгляду - є допустимими.

Крім цього, 01.06.2022 року слідчий, виконуючи вимоги ст.290 КПК України, дотримуючись визначеної кримінальним процесуальним законодавством процедури, надав ОСОБА_7 та його захиснику на той час - адвокату ОСОБА_29 доступ до матеріалів кримінального провадження №0000008 від 01.01.2022, що підтверджується дослідженим судом «протоколом про надання доступу до матеріалів досудового розслідування» від 01.06.2022, який міститься у матеріалах кримінального провадження на аркушах 124-125. Таким чином, сторона захисту жодного разу не заперечувала факт надання їй доступу до матеріалів кримінального провадження під час виконання слідчим вимог ст.290 КПК України, а також, можливості ознайомитись з ними у повному обсязі. Відтак, підозрюваному та його адвокату не створювалось жодних перешкод у доступі до матеріалів кримінального провадження, ознайомленні з ними, наданні зауважень або доповнень.

Разом з тим, в ході проведення підготовчого судового засідання по справі, судом ставилось на обговорення питання наявності в учасників судового провадження відводів. Водночас, сторона захисту, ані під час підготовчого судового засідання, ані під час судового розгляду, в ході дослідження судом доказів сторони обвинувачення, не висловила будь-яких сумнівів щодо наявності повноважень у прокурора ОСОБА_28 , не заявляла про те, що цей прокурор є неналежним або упередженим, не заявляла про недопустимість кожного окремого доказу з вищевказаних підстав до моменту заключення висновку експерта №СЕ-19/111-22/49461-ФП від 18.11.2022 (фототехнічної експертизи), проведеного в ході судового розгляду без ухвали суду.

Так, поза увагою суду залишилися доводи сторони обвинувачення про те, що висновок експерта №СЕ-19/111-22/49461-ФП від 18.11.2022 являється неналежним доказом у даному кримінальному провадженні, оскільки повноваження прокурора у кримінальному провадженні підтверджуються не графічними файлами, а постановою про визначення групи прокурорів, яка міститься як в матеріалах провадження, так і в додатках до обвинувального акта у даному кримінальному провадженні, та які досліджено в ході судового розгляду. При цьому, на думку прокурора, такий доказ не являється також допустимим, оскільки судовий експерт вийшов за межі своєї спеціальності 6.1 «Дослідження фотозображень та технічних засобів їх виготовлення», і без дослідження безпосередньо самого аркуша дав відповідь на запитання із зовсім іншої галузі знань, що відноситься до вирішення питань технічної експертизи документів.

Крім цього, поза увагою суду першої інстанції залишилося те, що стороною захисту на дослідження експерту надано світлини, походження яких достеменно не встановлено, а шлях поміщення світлин до «флешки» червоного кольору, яка має напис misbrand 16 GB жодним чином не прослідковується.

Водночас, ані заява адвоката ОСОБА_30 від 09.11.2022 про проведення фототехнічної експертизи, у якій викладено оспорювані питання перед експертом, ані додатки зазначені у заяві сторони захисту про проведення фототехнічної експертизи, ані оригінали зазначених на інформаційному носії світлин стороні обвинувачення в порядку ст.290 КПК України не відкривалися.

Апелянт зауважує, що прокурор у кримінальному провадженні набуває повноважень для здійснення процесуального керівництва з моменту прийняття керівником органу прокуратури відповідного рішення, яке приймається у формі постанови. Так, 02.01.2022 першим заступником керівника ІНФОРМАЦІЯ_7 прийнято рішення про визначення у кримінальному провадженні №0000008 від 01.01.2022 групи прокурорів та підписано відповідну постанову, оригінал якої долучено до обвинувального акту. Зазначене підтверджується, у тому числі, відомостями про рух кримінального провадження у ЄРДР. Саме з цього моменту прокурор ОСОБА_28 набув повноважень прокурора у згаданому кримінальному провадженні, а тому, всі докази, зібрані під його процесуальним керівництвом є допустимими.

Невідкриття підписаної постанови про групу прокурорів стороні захисту в ході ознайомлення з матеріалами кримінального провадження в порядку ст.290 КПК України, не є істотним порушенням вимог КПК України та не тягне за собою автоматичне визнання доказів, зібраних під процесуальним керівництвом прокурора ОСОБА_28 недопустимими.

Прокурор зазначає, що у вироку щодо ОСОБА_7 , визнаючи всі докази сторони обвинувачення недопустимими, суд не аргументував, які саме конвенційні чи конституційні права і свободи підозрюваного, обвинуваченого або інших осіб були знівельовані, звужені чи обмежені внаслідок відсутності у матеріалах кримінального провадження №0000008 від 01.01.2022 на момент виконання вимог ст.290 КПК України підписаної керівником постанови про створення групи прокурорів, та в чому це полягало.

Натомість, судом проігноровано клопотання сторони обвинувачення про виклик для допиту слідчого СВ Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_31 , який безпосередньо здійснював досудове розслідування у даному кримінальному провадженні, заявлене прокурором 14.12.2022 в ході судового розгляду, що свідчить про неповноту судового розгляду.

Представник потерпілої та цивільного позивача - адвокат ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок ІНФОРМАЦІЯ_3 від 23 грудня 2024 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 скасувати через невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Визнати винним ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України та призначити йому покарання в межах частини санкції статті, у виді позбавлення волі на строк три роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк п`ять років. Задовольнити цивільні позови та вирішити питання щодо розподілу процесуальних витрат.

На обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає про те, що оскаржуваний вирок є незаконним у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неповнотою судового розгляду та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Так, 01.01.2022 року слідчим ОСОБА_32 за №0000008 до ЄРДР внесено відомості про ДТП за ознаками ч.1 ст.286-1 КК України, внаслідок якої ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_8 отримала тілесні ушкодження, про що цього ж дня письмово повідомив прокурора. 02.01.2022 року постановою першого заступника керівника Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_24 визначено групу прокурорів та старшого прокурора групи у кримінальному провадженні №0000008 від 01.01.2022 за ч.1 ст.286-1 КК України. Оригінал вказаного документу з підписом автора, як матеріальний об`єкт, міститься в матеріалах справи, і був досліджений судом. Апелянт наголошує, що стороною захисту не доведено, що вказана постанова не містила підпису автора станом на дату її винесення, а була підписана лише після його завершення, оскільки не була предметом експертного дослідження.

Крім того, не заслуговують на увагу і посилання суду на те, що повідомлення про початок досудового розслідування слідчим ОСОБА_32 було надано керівнику ІНФОРМАЦІЯ_9 не раніше 04.01.2022 р., оскільки вказана на повідомленні дата свідчить лише про його реєстрацію Управлінням поліції, однак не може слугувати доказом того, що прокурор не був про це повідомлений раніше та не отримав його 01.01.2022 власноруч від слідчого.

Проте, участь прокурора у розгляді судом клопотання про дозвіл на тимчасовий доступ до оригіналів медичної документації потерпілої з можливістю їх вилучення та інших процесуальних дій (справа №357/820/22), свідчить про наявність у прокурора відповідних повноважень у вказаному провадженні, а тому висновки суду про несуб`єктність прокурора є надуманими та безпідставними.

Натомість, висновок фототехнічної експертизи №СЕ-19/111-22/49461-ФП від 18 листопада 2022 року проведено на підставі наданих на дослідження зображень постанови про визначення групи прокурорів та старшого прокурора групи у кримінальному провадженні від 02 січня 2022 року та інші зафіксовані у графічних файлах. При цьому стороною захисту не доведено, що вказані графічні файли були отриманні захисником під час ознайомлення з матеріалами справи і вони містять зображення саме того документу, який власне містися в матеріалах справи, а не інших його примірників тощо.

На переконання представника потерпілої, для встановлення часу підписання постанови першого заступника керівника ІНФОРМАЦІЯ_9 , якою визначено групу прокурорів та старшого прокурора групи у кримінальному провадженні №0000008 від 01.01.2022 за ч.1 ст.286 КК України необхідно досліджувати власне оригінал такого документа, а не графічні файли з його зображенням, або інших його примірників, які могли бути спеціально (штучно) створені, однак таких доказів стороною захисту надано не було. Аналогічно щодо зображення доручення про повідомлення про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів від 17 березня 2022 року. Разом з тим, процесуальне рішення про призначення групи прокурорів, зміну групи прокурорів не є самостійним доказом у кримінальному провадженні.

Підстав вважати надану постанову сфальсифікованою у сторони захисту під час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, під час виконання вимог ст.290 КПК України не виникло, як і не виникло їх у потерпілої, яка зауважила, що на час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження усі наявні в ньому документи містили підписи, що підтверджує повноважність слідчих та прокурорів у цьому кримінальному провадженні.

Щодо порядку отримання та використання медичних документів, апелянт зазначає про те, що погоджене прокурором клопотання слідчого ОСОБА_31 від 25.01.2022 року про надання тимчасового доступу до речей і документів, містить різні ПІБ потерпілої особи, однак дата народження потерпілої особи в усіх випадках є однаковою: 23.09.1982 р.н. Крім того, до клопотання долучено витяг з ЄРДР на 1 арк. та інші матеріали кримінального провадження на 20 арк., серед яких були витяг з ЄРДР №0000008 від 01.01.2022, з якого чітко вбачається, що єдиною особою, яка отримала тілесні ушкодження є ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , аналогічного змісту рапорти поліцейських, виписка із медичної карти стаціонарного хворого №4 від 01.01.22 на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_8 . Зміст вказаних документів, що були долучені до клопотання містять достовірні відомості про особу потерпілої, що було враховано судом та давало змогу слідчому судді встановити відомості, що ідентифікують особу потерпілої, на ім`я якої було заведено медичні документи. Отже, ухвалюючи рішення по суті суд керувався не виключно відомостями, що містилися у клопотанні слідчого, а в тому числі і з матеріалів доданих до нього. За таких обставин, ухвала слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду від 28 січня 2022 року у справі №357/820/22 прийнята у відповідності до вимог ст.ст. 163-164 КПК України, є законною і обґрунтованою.

Звертає увагу, що зі змісту протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 09.02.2022 р. вбачається, що слідчий в приміщенні КНП БМР « ІНФОРМАЦІЯ_10 », що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , у медичного реєстратора інформаційно-аналітичного відділу ОСОБА_33 вилучив історію хвороби на ім`я ОСОБА_9 , про що зазначено в описі вилучених речей і документів. Будь-яких вимог до вказаного опису не регламентовано вимогами КПК України, а тому посилання суду на те, що слідчий мав би зазначити в описі конкретну назву документу, його опис, об`єм тощо є надуманими та безпідставними. Цього ж дня слідчий отримав від потерпілої ОСОБА_9 інші медичні документи, які в подальшому надав на дослідження судовому експерту. На думку представника потерпілої, відсутність у вказаних документах вказівки про порядок упакування речей та їх опечатування не є суттєвим порушенням КПК України, а отже не може бути визнаний недопустимим.

Зі змісту відповіді на адвокатський запит КНП БМР « ІНФОРМАЦІЯ_10 » від 17 жовтня 2022 року за №03-05/1517 повідомило, що ОСОБА_33 є їхнім працівником, при цьому їй не надавалось довіреності на здійснення нею представництва установи.

Разом з тим, судом не враховано того, що медичний реєстратор інформаційно-аналітичного відділу КНП БМР « ІНФОРМАЦІЯ_10 » ОСОБА_33 не здійснювала представництва інтересів роботодавця під час вказаних дій, а у відповідності до ст.96-3 КК України, під уповноваженими особами юридичної особи слід розуміти будь-яких фізичних осіб, які відповідно до закону, установчих документів юридичної особи, договору, інструкцій або інших усних чи письмових дозволів мають право діяти від імені юридичної особи або представляти її інтереси.

Аналогічно щодо отримання стороною обвинувачення медичних документів на ім`я обвинуваченого ОСОБА_7 .

Таким чином, підстав вважати, що вказані медичні документи отримані не у визначений законом порядок відсутні.

Апелянт зазначає про те, що висновок експерта №169/д від 16.02.22 відповідає вимогам ст. 101-102 КПК України. Зауважує, що дослідження за вказаним висновком розпочато 10.02.2022 р., тобто після того, як слідчим отримано медичну документацію потерпілої ОСОБА_9 , а власне дослідницька частина висновку містить детальний її опис. Таким чином, хоча хронологія подій по вилученню і направленню медичної документації до бюро СМЕ є сплутаною, однак порядок вчинення таких дій не регламентовано законом і в цілому не може слугувати підставою для визнання отримання доказів недопустимими.

Крім того, зазначає, що є надуманими та безпідставними посилання суду першої інстанції на необхідність прийняття слідчим рішення про огляд та визнання речовими доказами та долучення до матеріалів провадження 4 рентгензнімків та інших медичних документів на ім`я потерпілої, оскільки вони не підпадають під ознаки ст.98 КПК України, є документами, оригінали яких тимчасово було надано у використання слідчому, що суперечать меті інституту тимчасового доступу до речей і документів.

Так, зі змісту висновку експерта №196/д від 16.02.2022 р. вбачається, що при дослідженні експерт отримав консультацію у штатного рентгенолога ІНФОРМАЦІЯ_11 , при цьому посилання суду першої інстанції про начебто допущене експертом порушення вимог п.2.10 Інструкції «Про проведення судово-медичної експертизи» є не релевантними, не відповідають обставинам даного провадження, оскільки консультант-рентгенолог працює в штаті ІНФОРМАЦІЯ_11 , а не іншому закладі охорони здоров`я, а отже, а силу п.1.5. Інструкції і не повинен був узгоджувати зі слідчим такі дії.

Крім того, факт керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_19 , відомостями зазначеними в медичній картці стаціонарного хворого №3 на ім`я ОСОБА_7 , які були досліджені безпосередньо судом.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, потерпілої, цивільного позивача та їх представника, думку обвинуваченого та його захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч.1 ст.412 цього Кодексу, істотними є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення і забезпечити права і законні інтереси учасників провадження.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Статтею 86 КПК України визначено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Статтею 373 КПК України визначено, що виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу.

При цьому обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Тобто, дотримуючись засад змагальності та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, сторона обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Відповідно до ч.3 ст.374 КПК України у разі визнання особи виправданою у мотивувальній частині вироку зазначаються: формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

За змістом цієї норми закону в мотивувальній частині виправдувального вироку мають бути викладені результати дослідження, аналізу та оцінки доказів у справі, як тих, що були зібрані стороною захисту так і тих, що зібрані стороною обвинувачення, в тому числі і поданих у судовому засіданні.

На думку колегії суддів, при ухваленні виправдувального вироку щодо ОСОБА_7 , зазначених вимог кримінального процесуального закону судом першої інстанції в повному обсязі дотримано не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 87 КПК недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Колегія суддів звертає увагу, що не будь-яке формальне недотримання вимог кримінального процесуального закону при отриманні доказу автоматично тягне необхідність визнання його недопустимим. Натомість закон зобов`язує суд дати оцінку доказу з точки зору його допустимості з урахуванням того, чи було допущене порушення КПК істотним та яким чином воно перешкоджало забезпеченню та реалізації прав і свобод особи.

Також, якщо доказ визнається недопустимим з посиланням на ч. 1 ст. 87 КПК, суд має зазначити, наслідком порушення якого саме фундаментального права або свободи стало отримання цього доказу та хто саме зазнав такого порушення. Обґрунтовуючи наявність такого порушення, суд має послатися на конкретні норми Конституції та/або міжнародних договорів, якими гарантуються ці права і свободи, і за потреби на практику відповідних органів, уповноважених тлумачити ці норми, і має обґрунтувати, чому він вважає порушення фундаментального права або свободи настільки істотним, щоб зумовити визнання доказу недопустимим (постанова Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 08 жовтня 2019 року у справі № 639/8329/14-к).

За наявності процесуальних порушень порядку отримання доказів визнавати їх недопустимими слід лише тоді, коли вони: прямо та істотно порушують права і свободи людини; та/або надають підстави для сумнівів у достовірності отриманих фактичних даних, які не видалося за можливе усунути в ході судового розгляду (постанова Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 06 липня 2021 року у справі № 720/49/19).

Так, є обґрунтованими твердження апеляційної скарги прокурора про те, що в оскаржуваному вироку щодо ОСОБА_7 , визнаючи всі докази сторони обвинувачення недопустимими, суд не аргументував, які саме конвенційні чи конституційні права і свободи обвинуваченого або інших осіб були знівельовані, звужені чи обмежені внаслідок відсутності у матеріалах кримінального провадження №0000008 від 01.01.2022 на момент виконання вимог ст.290 КПК України підписаної керівником постанови про створення групи прокурорів, та в чому це полягало.

З вироку вбачається, що судом було перелічено документи, які були надані стороною обвинувачення під час судового розгляду в якості доказів, а також допитано потерпілу ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , експертів ОСОБА_21 та ОСОБА_22 . Однак, всупереч вимогам кримінального процесуального законодавства, у мотивувальній частині вироку відсутній належний аналіз зазначених доказів з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та взаємозв`язку у сукупності, що свідчить про формальний підхід суду першої інстанції до їх оцінки.

Суд першої інстанції під час розгляду кримінального провадження дійшов висновку про те, що всі докази, зібрані у ході досудового розслідування, є недопустимими, посилаючись на те, що сторона захисту довела, що на момент завершення досудового розслідування та надання стороні захисту доступу до матеріалів постанова про визначення групи прокурорів та старшого прокурора групи у кримінальному провадженні від 02 січня 2022 року, не була підписана першим заступником керівника Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_24 . Також уповноваженою особою не було підписано і доручення про повідомлення про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів від 17 березня 2022 року. Таких висновків місцевий суд дійшов, зважаючи на надані під час судового розгляду захисником фотокопії кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000008, станом на виконання вимог ст. 290 КПК України від 01 червня 2022 року і висновок фототехнічної експертизи № СЕ-19/111 -22/49461-ФП від 18 листопада 2022 року.

Натомість, в матеріалах кримінального провадження наявна постанова про визначення групи прокурорів та старшого прокурора групи у даному кримінальному провадженні від 02 січня 2022 року, підписана першим заступником керівника Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_34 (т.1, а.с.14-15). Відповідно до неї у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000008 від 01.01.2022, визначено групу прокурорів, до якої увійшли прокурори Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_28 та ОСОБА_26 .

Також, в матеріалах кримінального провадження міститься доручення про повідомлення про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 17 березня 2022 року, підписане прокурором ІНФОРМАЦІЯ_12 ОСОБА_28 (т.2, а.с. 118).

Водночас, сам по собі висновок експерта № СЕ-19/111 -22/49461-ФП від 18 листопада 2022 року про те, що на різних фотозображеннях зафіксовано один і той самий документ, який відрізняється лише наявністю або відсутністю підпису, не свідчить автоматично про відсутність повноважень прокурора чи про незаконність зібраних доказів.

Місцевий суд фактично ототожнив можливий недолік оформлення окремих процесуальних документів із відсутністю процесуального рішення як такого та з незаконністю всього досудового розслідування, не встановивши істотності такого порушення у розумінні вимог КПК України.

Крім того, визнаючи недопустимими всі без винятку докази, зібрані у ході досудового розслідування, суд не здійснив їх індивідуальної оцінки, не навів мотивів, з яких кожен конкретний доказ є недопустимим, та не встановив причинно-наслідкового зв`язку між встановленими обставинами і способом отримання таких доказів.

За таких обставин висновок суду про недопустимість усієї сукупності доказів та, як наслідок, про необхідність постановлення виправдувального вироку є передчасним, таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та вимогам кримінального процесуального закону.

Крім того, в оскаржуваному вироку суд першої інстанції зазначає про недопустимість висновку судово-медичної експертизи № 196/д від 16 лютого 2022 року, зважаючи на те, що під час отримання медичної документації, яка була предметом дослідження експерта, допущено порушення вимог кримінального процесуального закону, а саме: у протоколі тимчасового доступу до речей і документів від 09 лютого 2022 року зазначено про вилучення історії хвороби на ім`я « ОСОБА_9 », тоді як в описі до цього протоколу вказано історію хвороби на ім`я ОСОБА_9 , а також те, що сторона обвинувачення беззаперечно не довела, яка саме медична документація була вилучена слідчим ОСОБА_35 .

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції з огляду на те, що суд не надав оцінки висновку судово-медичної експертизи №196/д від 16 лютого 2022 року в сукупності з іншими матеріалами провадження та не перевірив їх взаємозв`язок, чим порушив вимоги закону щодо повного та всебічного судового розгляду.

Отже, на переконання апеляційного суду, суд не провів належного аналізу обставин кримінального провадження та не надав оцінки кожному доказу за критеріями ст.94 КПК України, належним чином не перевірив доводи прокурора, не проаналізував та не співставив їх із наявними у провадженні доказами, внаслідок чого допустив неповноту судового розгляду, а також не з`ясував всі обставини, які мають істотне значення для прийняття законного та обґрунтованого рішення, не перевірив належним чином доводи як сторони обвинувачення, так і сторони захисту, та не навів у вироку переконливого обґрунтування, чому прийняв одні докази та відкинув інші, у зв`язку з чим дійшов передчасних висновків.

Скасовуючи вирок суду, з підстав істотного порушення порушення вимог кримінального процесуального закону апеляційний суд не перевіряє інші доводи апеляційних скарг прокурора, представника потерпілої та цивільного позивача, які необхідно перевірити при новому розгляді у суді першої інстанції, не вирішує наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність, оскільки ці обставини підлягають перевірці під час нового судового розгляду.

Отже, під час нового розгляду кримінального провадження необхідно усунути вказані порушення кримінального процесуального закону, повно й всебічно, з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону проаналізувати докази, надані сторонами, дати їм юридичну оцінку з огляду на їх допустимість та достатність, та відповідно до вимог ст. 370 КПК України ухвалити законне, обґрунтоване й вмотивоване рішення.

Таким чином, з урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги прокурора, представника потерпілої та цивільного позивача підлягають частковому задоволенню, а оскаржуваний вирок скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 411, 412, 418 та 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги начальника Ставищенського відділу Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_12 та представника потерпілої ОСОБА_9 та цивільного позивача ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_11 - задовольнити частково.

Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 грудня 2024 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 - скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді

_______________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4