Справа №295/7700/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.05.2026 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира

в складі: слідчого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту на майно,-

встановив:

Адвокат ОСОБА_5 , діючи в інтересах ОСОБА_4 , звернувся до слідчого судді із клопотанням про скасування арешту на майно.

У клопотанні зазначено, що другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Житомирі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, здійснюється досудове розслідування №0000060 від 10.10.2024.

02 грудня 2025 року на підставі ухвали слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 25.11.2025 (справа №295/16685/25) проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено мобільний телефон Iphone в корпусі чорного кольору, який належить ОСОБА_4 .

Ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира (справа №295/17301/25) за клопотанням слідчого ОСОБА_7 на зазначений мобільний телефон накладено арешт з метою забезпечення збереження речового доказу.

Адвокат зауважує, що після накладення арешту на мобільний телефон ОСОБА_4 з кримінального провадження №0000060 виділено матеріали щодо обвинувачених в окреме кримінальне провадження, яке наразі перебуває на стадії судового розгляду.

Зазначена обставина, на думку адвоката, є вирішальною для оцінки подальшої потреби в арешті. Виділення матеріалів в окреме провадження та направлення справи до суду щодо обвинувачених свідчить про те, що орган досудового розслідування завершив збирання доказової бази щодо інкримінованих діянь. Якщо інформація, що міститься у мобільному телефоні ОСОБА_4 , мала доказове значення для обвинувачення, вона мала бути зафіксована, оброблена та долучена до матеріалів провадження до моменту складання обвинувального акта. Фактичне завершення досудового розслідування щодо обвинувачених та передача справи до суду унеможливлює подальше використання телефону як джерела нових доказів у виділеному провадженні, оскільки обсяг доказів вже сформований. Подальше утримання мобільного телефону за таких обставин не відповідає жодній із цілей арешту, визначених ч. 2 ст. 170 КПК України, та становить непропорційне обмеження права власності ОСОБА_4 .

Звертаючи увагу на тому, що ОСОБА_4 не є підозрюваним, обвинуваченим чи іншим учасником кримінального провадження, при цьому, термін з часу фактичного вилучення майна був достатнім для проведення будь-яких слідчих та процесуальних дій із мобільним телефоном, ОСОБА_3 просить скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира (справа №295/17301/25), на мобільний телефон Iphone в корпусі чорного кольору, що належить ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), та повернути зазначене майно його володільцю.

Прокурором подано заперечення на клопотання про скасування арешту на майно, в якому повідомлено про значимість вилученого майна для можливості встановлення всіх обставин по кримінальному провадженню. Звернуто увагу на існуючі перешкоди у доступі до наявної у телефоні інформації, у розблокуванні якого ОСОБА_4 відмовлено. Додано, що на час звернення із клопотанням у органу досудового розслідування або експертних установ відсутні технічні можливості для отримання доступу до такої інформації.

Слідчим суддею встановлено наступну обставини.

У провадженні другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Житомирі) ТУ ДБР у м. Хмельницькому, перебуває кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000060 від 10.10.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 369-2 та ч. 1 ст. 369 КК України.

Ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 05.12.2025 у справі №295/17301/25 накладено арешт на речовий доказ, вилучений під час проведення 02.12.2025 обшуку у кримінальному провадженні №0000060 за адресою: Житомирський район с. Оліївка, житловий масив «Крошенський», буд. 137, в ході якого виявлено та вилучено мобільний телефон Iphone в корпусі чорного кольору, який належить ОСОБА_4 , тимчасово, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлено власника можливості користування, відчуження та розпорядження вказаним майном.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

За положеннями ч.1 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно з ч.1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Заявником не надано доказів на підтвердження необґрунтованості застосованих заходів забезпечення, або недоцільності їх подальшого застосування.

Продовження дії заходів забезпечення у вигляді арешту, на думку слідчого судді, є необхідним з метою збереження речових доказів, оскільки майно, відносно якого застосовано арешт, відповідає критеріям ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Сама по собі обставина не повідомлення особі про підозру не може усувати або применшувати процесуальний запит органів досудового розслідування на утримання такого майна з метою збереження речових доказів за умови існування достатніх обґрунтованих даних про вчинення кримінального правопорушення з використанням або за допомогою такого майна, або за існування грунтовного припущення про наявність у вилученому майні інформації, значимої для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Слідчим суддею встановлено, що на час розгляду клопотання мобільний телефон не досліджений на предмет наявної у ньому інформації, отже твердження про безпідставність збереження застосованих заходів процесуального забезпечення є неаргументованими.

В розрізі зауважень учасника про тривалість фактичного обмеження у праві на використання майна, гарантованого, зокрема, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, слідчий суддя зазначає, що оцінка грунтовності втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинна забезпечуватись, крім іншого, через нагляд за збереженням справедливого балансу між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52).

Слідчим суддею не встановлено порушення балансу інтересів між загальними попитами суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Застосовані заходи кримінального забезпечення відповідають критерям необхідності, доцільності, направлені на досягнення завдань кримінального провадження, що полягають у захисті особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охороні прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпеченні швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Приймаючи до уваги вищевикладене, клопотання не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 98, 100, 170-174 КПК України, слідчий суддя,

постановив:

Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту на майно.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1