ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11-сс/818/276/26 Суддя доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

захисника - адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Салтівського районного суду м. Харкова від 10 лютого 2026 року, якою застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні № 0010902 від 02.08.2025 за ознаками злочину, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, а саме до 10.02.2026 року.

Цією ж ухвалою визначено суму застави в розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 66560 гривень, які необхідно внести на депозитний рахунок ТУ ДСА України у Харківській області протягом дії запобіжного заходу. При внесенні визначеної суми застави ОСОБА_7 з-під варти звільнити. У разі внесення застави, покладено на ОСОБА_7 наступні обов`язки: 1) прибувати до слідчого, прокурора, чи суду за першою вимогою; 2) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи; 3) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; 4) утримуватись від спілкування зі свідками, понятими, експертами.

На зазначену ухвалу слідчого судді захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого. В обґрунтування своєї апеляційної скарги захисник посилався на відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України. Вважав, що стороною обвинувачення не доведено недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

02 березня 2026 року до канцелярії Харківського апеляційного суду надійшла заява прокурора, в якій він просив розглянути апеляційну скаргу без участі прокурора.

Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405, ч.2 ст. 422 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді за відсутністю сторони, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про можливість проведення апеляційного розгляду без участі прокурора.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що Другим СВ (з дислокацією у м. Харкові) ТУ ДБР, розташованого у місті Полтаві, здійснюється досудове розслідування кримінального провадження за № 0010902 від 02.08.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

23.04.2025 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст. 407 КК України.

29.08.2025 року слідчий Другого СВ (з дислокацією у м. Харкові) ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві ОСОБА_8 звернулася до слідчого судді із клопотанням, в якому просила застосувати стосовно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування клопотання слідчий посилався на обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, на фктичні обставини кримінального провадження та існування ризиків, передбачених п.п. 1,3,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування, суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 слідчий суддя суду першої інстанції вважав обґрунтованою підозру у вчиненні підозрюваним тяжкого злочину, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років.

Слідчий суддя суду першої інстанції враховував наявність існування ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оцінив сукупність обставин, а саме: вагомість наявних доказів про причетність ОСОБА_7 до вчинення тяжкого злочину, вчиненого в умовах воєнного стану, будучи вiйськовослужбовцем, тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого підозрюється та дійшов висновку, що є всі підстави для обрання щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Поряд з цим, слідчий суддя встановив недоведеними ризики, передбачені п.п. 3,4 ч.1 ст. 177 КПК України.

Разом з тим, слідчий суддя при постановленні ухвали, з урахуванням положень ст. 183 КПК України, враховуючи тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюються ОСОБА_7 , дійшов висновку про необхідність визначити розмір застави, достатньоi для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України в розмірі 66560 грн. з покладенням на нього певних обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком слідчого судді обґрунтованості застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими статтею 177 цього Кодексу.

Згідно із ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та відомості, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції встановила наявність вищенаведених ризиків та погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності цих ризиків передбачених п.п. 1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження, як вірно зазначив суд першої інстанції, є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості підозрюваному переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Слідчий суддя суду першої інстанції, перевіряючи законність та обґрунтованість клопотання про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у відповідності до вимог ст. ст.193, 194 КПК України заслухав доводи учасників судового провадження, належним чином дослідив фактичні обставини, вказані у клопотанні слідчого, і дійшов вмотивованого висновку про необхідність застосування щодо підозрюваного виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки останній підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України.

КПК України не містить визначення терміну «обґрунтована підозра» і визначення змісту поняття «підозра» обумовлює необхідність врахування практики Європейського суду з прав людини з питань застосування кримінального процесуального законодавства (ч.1 ст. 9 КПК України).

Згідно з рішеннями ЄСПЛ у справах «IlgarMammadov v. Azerbaijan п. 88», «Erdagozv. Turkey п. 51», «Cebotari v. Moldova п. 48» «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Крім того, Європейський Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення, зокрема у рішенні "Murray v. theUnitedKingdom".

При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Відповідно до відомостей, які містяться в судовому провадженні поза розумним сумнівом вбачається, що обґрунтованість повідомленої підозри підтверджується наявними доказами, а саме: поясненнями свідків, матеріалами службового розслідування, протоколом допиту підозрюваного, матеріалами, які характеризують особу підозрюваного.

Враховуючи обсяг відомостей судового провадження, який об`єктивно свідчить, що на цьому етапі кримінального провадження необхідне таке втручання у права підозрюваного, як вжиття запобіжних заходів, так як наявні у матеріалах провадження докази, формують внутрішнє переконання причетності ОСОБА_7 , до вчинення певних дій, згідно підозри.

Перевіряючи доцільність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання підозрюваного під вартою та існування ризиків, передбачених п.п. 1,5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме можливість запобігання спробам підозрюваного: переховуватись від суду; вчинити інше кримінальне правопорушення, колегія суддів вважає, що слідчий суддя суду першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про їх наявність з огляду на конкретні обставини кримінального провадження та відомості про особу підозрюваного.

Згідно відомостей, що є наявними в матеріалах провадження, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні.

З відомостей про особу підозрюваного вбачається, що він не одружений, є військовослужбовцем, зареєстрований та проживає у с. Пістинь Косівського району Івано-Франківської області.

Враховуючи підвищену суспільну небезпечність інкримінованого підозрюваного злочину, яке було вчинено ОСОБА_7 , згідно підозри, та усвідомлюючи можливість отримання покарання у вигляді позбавлення волі на значний термін, є ймовірність того, що він може переховуватись від суду; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Колегія суддів враховує висновки, які Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив про те, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним, та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження та тих обставин, що ОСОБА_7 , підозрюється у вчиненні умисного тяжкого злочину, на думку колегії суддів, у цьому кримінальному провадженні існує беззаперечно суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що підозрюваний може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків досудового слідства, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Зазначене вказує на неможливість в цьому конкретному випадку застосування до підозрюваного іншого менш суворого запобіжного заходу.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що на цьому етапі кримінального провадження підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій.

При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

За таких обставин доводи захисника про те, що суд першої інстанції не аналізував ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України є суб`єктивними та не узгоджуються з наявними матеріалами провадження та висновками слідчого судді суду першої інстанції.

Крім того, як слушно зазначив суд першої інстанції, відповідно до ч.3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених ч.4 цієї статті.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями. 177 та 178 цього кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 КК України.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України.

Слідчий суддя суду першої інстанції, враховуючи обставини провадження, ставлення підозрюваного до інкримінованого йому кримінального правопорушення, обґрунтованості підозри, існування ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а також розмір матеріального забезпечення військовослужбовців, дійшов висновку про необхідність визначити розмір застави у розмірі 20 розмірів неоподаткованого мінімуму для працездатних осіб, з чим колегія суддів погоджується.

Колегія суддів, дослідивши докази, надані слідчим та стороною захисту, враховуючи докази, які вказують на обґрунтованість підозри, а також відомості, які характеризують особу підозрюваного, дійшла висновку, що застава у розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб здатна забезпечити сумлінну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_7 .

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки у провадженні існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають усталеній практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави, оскільки застосувати до військовослужбовця, який підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України, інший, менш суворий вид запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, КПК України не передбачено.

Керуючись ст.ст. 376, 392, 393, 404, 405, 407 ч. 3 п. 1, 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 -залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Салтівського районного суду м. Харкова від 10 лютого 2026 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий -

Судді :