ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/4190/25 Номер провадження 11-кп/814/896/26Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2026 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

представника установи ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 17 жовтня 2025 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні подання державної установи «Крюковська виправна колонія (№ 29)» щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Новокузнецьк, Камеровської області, раніше судимого, засудженого:

25.12.2012 Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області за ч.1 ст.186, ч.2 ст.185, ч.1 ст.263, ч.1 ст.309, ч.4 ст.187, п.6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ст.ст.70, 71 КК України на 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна,

про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

Своє рішення суд мотивував тим, що ОСОБА_8 за час відбування покарання мав не лише заохочення, але і стягнення, які погашені, врахував характер злочину, його суспільну небезпеку, а також, поведінку засудженого за весь час відбуття покарання, тому дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення. Відбутий засудженим строк покарання хоч формально і узгоджується з вимогами ст. 81 КК України, проте в даному випадку є недостатнім для об`єктивного висновку про його остаточне виправлення, а тому відмовив у задоволенні подання.

Не погоджуючись з рішенням суду захисник подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та задовольнити подання установи про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_8 від подальшого відбування покарання.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що суд недостатньо врахував, що за час відбування покарання в установі відбування покарання ОСОБА_8 отримав 25 заохочень за сумлінну поведінку та ставлення до праці, за участь в обладнанні спальних місць, останнє заохочення отримано ним в серпні 2025 року.

Мав 5 стягнень, які погашені, останнє з них 27.11.2020.

Щодо порушення 06.02.2025, вважає його несуттєвим та сама установа обмежилася бесідою. При цьому звертає увагу, що ОСОБА_8 двічі у 2013 та 2017 перехворів туберкульозом та йому було недопустимо переохолоджуватися та довго перебувати на вулиці.

Вважає, що засуджений досяг необхідного ступеню виправлення та до нього може бути застосована пільга.

ОСОБА_8 в установі працює, бере участь у роботах по благоустрою установи та програмах диференційованого впливу, добре характеризується та має сприятливі прогнози успішної адаптації.

Інші учасники судового розгляду ухвалу не оскаржили.

Заслухавши доповідача, засудженого в підтримку апеляційної скарги, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу залишити без змін, представника установи, який не заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та особової справи, колегія суддів дійшла такого висновку.

На підставі частини 1 статті 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

На підставі п.3 ч.3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, у разі заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавленням волі на певний строк, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисне кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання.

Необхідною умовою застосування положень статті 81 КК України є те, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, про що, зокрема, може свідчити дотримання засудженим правил внутрішнього розпорядку, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутність порушень дисципліни, зайняття трудовою діяльністю, добросовісне відношення до трудових обов`язків.

Під час апеляційного перегляду встановлено, що ОСОБА_8 засуджений 25.12.2012 Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області за ч.1 ст.186, ч.2 ст.185, ч.1 ст.263, ч.1 ст.309, ч.4 ст.187, п.6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ст. 70, ст.71 КК України на 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Початок строку покарання ОСОБА_8 рахується з 16.09.2012, кінець строку покарання 09.02.2027.

У місцях позбавлення волі ОСОБА_8 перебуває з 16.09.2012. За час перебування в різних установах характеризувався по різному як негативно, так і позитивно, в переважній більшості характеризувався посередньо. За час відбування покарання знаходився двічі в установі попереднього ув`язнення та восьми установах відбування покарання. Під час перебування в СІЗО м. Кіровограда, а також в Державних установах "Черкаська виправна колонія № 62" та "Житомирська виправна колонія № 4" отримав 5 стягнень, які зняті та погашені в установленому законом порядку. В Державній установі "Крюковська виправна колонія (№29)" ОСОБА_8 відбуває покарання з 29.11.2024. В установі характеризується позитивно, дотримувався виконання покладених обов`язків та правил поведінки. За час відбування покарання в установі отримав 2 заохочення, стягнень не мав. Впродовж усього часу відбування покарання отримав 23 заохочення. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи. До виконання передбаченим законом вимог персоналу установи ставиться сумлінно. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд. Виконує передбачені законом вимоги персоналу установи. Не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці. На профілактичному обліку в установі не перебуває. Бере активну участь у програмах диференційного впливу. По прибуттю до установи працевлаштований робітником контрагентського об`єкту ФОП « ОСОБА_10 ». Згідно з вироком має позов за судові витрати по справі на суму - 12 318 гривень на користь держави. Виконавчі листи до установи не надходили. До матеріалів особової справи долучено копії платіжних інструкцій про погашення позову на користь держави на загальну суму 7657 грн. з власних коштів засудженого.

Згідно з висновку щодо ступеня виправлення засудженого, наявного в матеріалах справи, ризик повторного вчинення ним кримінального правопорушення середній, ризик ймовірної небезпеки для суспільства оцінюється як середній.

Крім цього суд правильно звернув увагу на порушення відбування покарання засудженим 06.02.2025, а саме: відмова ОСОБА_8 від робіт по благоустрою установи - прибирання прилеглої території до виправного центру, де і проживає даний засуджений. За дане порушення до нього стягнення не застосовувалося, та установа обмежилася виховною бесідою із засудженим.

Твердження ОСОБА_8 , що він відмовився від виконання вказаних робіт через стан здоров`я не підтверджується матеріалами справи та особової справи. Під час цієї події ОСОБА_8 взагалі відмовився надавати будь-які пояснення своїх дій. Не надав підтвердження неналежного стану здоров`я 06.02.2025 і суду апеляційної інстанції.

Тобто вказане свідчить про нестабільну поведінку засудженого під час відбування покарання.

Відповідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.

Однією із головних умов для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання є доведеність виправлення засудженого, тобто доведеність готовності засудженого до: самокерованої поведінки, сприйняття встановлених у суспільстві норм та правил поведінки, дотримання норм чинного законодавства.

Сумлінна поведінка і ставлення до праці є необхідним і достатнім доказом виправлення засудженого. При цьому висновок суду про виправлення засудженого повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь час відбування покарання, а не за час, який безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе умовно-дострокове звільнення.

З урахуванням викладеного, зважаючи на обставини вчинення кримінального правопорушення, зокрема систематичність та тяжкість кримінальних правопорушень, те, що злочини були вчинено проти життя та здоров`я іншої особи, в результаті чого настала смерть іншої особи, враховуючи поведінку засудженого за весь час відбування покарання, зокрема наявність порушення умов відбування покарання в Державній установі "Крюковська виправна колонія (№29)", суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що подання про умовно-дострокового звільнення засудженого є передчасним та ухвалив обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні подання, так як засуджений не досяг необхідного ступеню виправлення.

Колегія суддів, звертає увагу на те, що засуджений працював під час відбування покарання в установі та наявність заохочень, проте враховуючи встановлені судом обставини, які зазначені вище, звернення установи з поданням про умовно-дострокове звільнення є передчасним.

Сама по собі позитивна характеристика в установі на час звернення з поданням про умовно-дострокове звільнення є нормальною поведінкою засудженого та є недостатньою підставою для умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання.

З урахуванням викладеного, підстав для скасування ухвали суду та задоволення апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 404, 407, 419КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 17 жовтня 2025 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4