КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/2163/2026 Доповідач в суді ІІ інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2026 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

та секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 в інтересах ТОВ "КОАЛЕНЕРЖИ" на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 26 грудня 2025 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000931 від 17.10.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 26 грудня 2025 року задоволено клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 про арешт майна.

Накладено арешт на тимчасово вилучене майно за результатом проведення обшуку офісних приміщень які займає ТОВ «Коаленержи» (), за адресою: Дніпропетровська обл., м. Павлоград, вул. Терьошкіна, 5, а саме на: мобільний телефон POCRO з сім карткою мобільного оператора Водафон НОМЕР_1 та Київстар НОМЕР_2 , ноутбук марки «HP» серійний номер CNO1351SZL що належать службовим особам вказаного товариства.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, представник ОСОБА_6 в інтересах ТОВ "КОАЛЕНЕРЖИ" подав апеляційну скаргу з доповненнями, в яких просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про арешт майна.

Обґрунтовує доводи апеляційної скарги з доповненнями тим, що слідчим суддею не враховано, що стороною обвинувачення порушено вимоги ч.5 ст. 171 КПК України, тобто порушено строки звернення з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна.

Крім того, апелянт зазначає, що слідчий суддя не дотримався вимог закону та здійснив розгляд клопотання про арешт майна без участі службових осіб або представників ТОВ "КОАЛЕНЕРЖИ", а сам розгляд був неповним, не було досліджено обставини, з`ясування яких мало істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого рішення.

Апелянт наголошує на тому, що відсутні докази на підтвердження того, що арештоване майно може бути доказом у кримінальному провадженні, оскільки воно не має жодного відношення до обставин злочинів, які розслідуються, як наслідок, не містить відомостей, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Відповідно до вимог ч. 2, 3 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

З урахуванням наведеного, оскільки 26.12.2025 оскаржувану ухвалу постановлено без виклику особи, що подає апеляційну скаргу, копію ухвали власник майна не отримував, а з апеляційною скаргою звернувся до суду 23.01.2026, відтак, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна - адвоката ОСОБА_6 , який підтримав доводи апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000931 від 17.10.2025 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

В ході досудового розслідування досліджуються обставини можливої протиправної діяльності службових осіб ПАТ «Центренерго» (код 22927045) вчиненої за попередньою змовою з службовими особами ТОВ «Теплосфера ЮА» (), ТОВ «ЕНЕРГО РЕСУРС ГРУП» (), ТОВ «ВУГІЛЬНА КОМПАНІЯ «ОПТЕНЕРГОТОРГ» () під час укладення договорів на постачання вугільної продукції на загальну суму понад 380 млн. грн.

Встановлено, що службовими особами ПАТ «Центренерго» у змові з ТОВ «Теплосфера ЮА», ТОВ «ЕНЕРГО РЕСУРС ГРУП» та ТОВ «ВУГІЛЬНА КОМПАНІЯ «ОПТЕНЕРГОТОРГ», з метою розтрати бюджетних коштів, призначених для закупівлі вугільної продукції, здійснено 100% оплату за вищевказаними договорами. При цьому, більша частина вугільної продукції за договорами до теперішнього часу не поставлена, а вищевказані підприємства не мають можливостей виконати свої договірні зобов`язання, оскільки вони не мають власного видобутку вугілля та потужностей для його збагачення, а на момент виставлення ПАТ «Центренерго» рахунків на оплату вони не мали договорів з вугледобувними підприємствами на закупівлю у них необхідного обсягу вугільної продукції.

Крім того, згідно отриманої інформації, в грудні 2024 року ТОВ «Коаленержи» на виконання умов договору №111/12 от 06.12.24 здійснило постачання до Трипільської ТЕС ДП «Центренерго» вугілля кам`яного марки «ДГ 0-200 мм.» у кількості 40 залізничних вагонів.

Встановлено, що вказане вугілля відповідно за результатом проведення хімічного аналізу в лабораторії Трипільської ТЕС не відповідає необхідним показникам такого вугілля за зольністю та вологістю. Вартість вугілля що не відповідає заявленим вимогам, відповідно до умов договору №111/12 от 06.12.24 повинно дорівнювати 10 % від ціни партії.

18.12.2025 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва проведено обшук офісних приміщень які займає ТОВ «Коаленержи» (), за адресою: Дніпропетровська обл., м. Павлоград, вул. Терьошкіна, 5 за результатом якого виявлено та вилучено мобільний телефон POCRO з сім карткою мобільного оператора Водафон НОМЕР_1 , київстар НОМЕР_2 , ноутбук марки HP серійний номер CNO1351SZL який належить службовим особам вказаного товариства та є тимчасово вилученим.

Постановою старшого слідчого вищевказане майно 19.12.2025 визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000931 від 17.10.2025.

26.12.2025 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва накладено арешт на тимчасово вилучене майно за результатом проведення обшуку офісних приміщень, які займає ТОВ «Коаленержи» (), за адресою: Дніпропетровська обл., м. Павлоград, вул. Терьошкіна, 5, а саме на: мобільний телефон POCRO з сім карткою мобільного оператора Водафон НОМЕР_1 та Київстар НОМЕР_2 , ноутбук марки «HP» серійний номер CNO1351SZL що належать службовим особам вказаного товариства.

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Згідно з ч. 1 ст. 237 КПК України з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей, документів та комп`ютерних даних.

Приписами ч. 5 ст. 237 КПК України визначено, що при проведенні огляду дозволяється вилучення лише речей і документів, які мають значення для кримінального провадження та речей, вилучених з обігу.

Положення ч. 7 ст. 237 КПК України при проведенні огляду уповноважують слідчого, прокурора оглядати і вилучати речі і документи, які мають значення для кримінального провадження. При цьому, такі речі та документи, що не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Разом з тим, ч. 2 ст. 168 КПК України передбачає, що тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

У свою чергу, в силу приписів ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, здійснюється лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду. Забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив клопотання прокурора про накладення арешту на вищевказане майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовими доказами у межах кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання та накладення арешту на майно, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що незастосування арешту даного майна може призвести до його приховування, пошкодження, знищення чи відчуження.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано наклав арешт на тимчасово вилучене майно за результатом проведення обшуку офісних приміщень які займає ТОВ «Коаленержи» (), за адресою: Дніпропетровська обл., м. Павлоград, вул. Терьошкіна, 5 а саме на мобільний телефон POCRO з сім карткою мобільного оператора Водафон НОМЕР_1 та київстар НОМЕР_2 , ноутбук марки «HP» серійний номер CNO1351SZL що належать службовим особам вказаного товариства, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для власника майна та інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Посилання представника власника майна на невідповідність арештованого майна критеріям речових доказів є безпідставними, оскільки встановлені слідчим суддею фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого висновку, що тимчасово вилучене майно може містити відомості, які можуть бути використані як докази факту та обставин вчинення кримінального правопорушення, а отже відповідає ознакам речових доказів, зазначеним в ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 173 КПК України дає підстави для його арешту як речових доказів з метою збереження.

Сукупність долучених до клопотання прокурора матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах власника майна чи інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до знищення доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого ч. 1 ст. 170 КПК України.

При цьому, колегія суддів зауважує, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку.

У відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Посилання представника власника майна на порушення стороною обвинувачення порядку звернення до суду з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна, відхиляється колегією суддів з огляду на те, що прокурор подав до суду клопотання про арешт майна засобами поштового зв`язку 19.12.2025 (а.с.66), тобто протягом 48 годин після вилучення майна 18.12.2025 під час обшуку офісних приміщень, які займає ТОВ «Коаленержи» (), за адресою: Дніпропетровська обл., м. Павлоград, вул. Терьошкіна, 5, що свідчить про дотримання стороною обвинувачення вимог ч.5 ст. 171 КПК України.

Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Колегією судів не встановлено порушень слідчим суддею положень ст.ст. 170, 172-173 КПК України, які б слугували підставою для її скасування. Ухвала слідчого судді відповідає вимогам ч. 5 ст. 173, 372 КПК України, та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 в інтересах ТОВ "КОАЛЕНЕРЖИ" залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 26 грудня 2025 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ________________ ОСОБА_2

Судді:

ОСОБА_3____________ ОСОБА_4 ____________