КРОПИВНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ провадження 11-кп/4809/376/26 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Справа № 401/3687/25 Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
Категорія - ч. 2 ст. 392 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2026 року м. Кропивницький

Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

судді у складі колегії суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

при участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

адвоката ОСОБА_7 ,

переглянула у відкритому судовому засіданні, у режимі відеоконференції, за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 , який здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на ухвалу Світловодськогоміськрайонного суду Кіровоградської області від 21.04.2026 про продовження стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартоюна 60 днів до 19.06.2026 включно, з визначенням застави у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 66 560 гривень.

ВСТАНОВИВ:

У провадженні місцевого суду перебуває судова справа (обвинувальний акт) по обвинуваченню ОСОБА_8 за ч. 1, ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 209 КК України /ЄУН 401/3687/25, кримінальне провадження № 0000104 від 20.06.2025/.

У межах даного кримінального провадження, за клопотанням прокурора ОСОБА_9 , судом першої інстанції, у порядку ст. 331 КПК України, розглянуто питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 .

ОСОБА_8 обвинувачується у придбанні, у невідомої особи, у травні 2025 року, липні 2025 року, серпні 2025 року, психотропної речовини (метамфетамін) з метою подальшого збуту, а також збуті даної психотропної речовини 22.05.2025 ОСОБА_10 , 16.07.2025 ОСОБА_11 , 20.08.2025 ОСОБА_11 . Під час обшуку по місцю проживання ОСОБА_8 працівниками поліції виявлено та вилучено 3 зіп пакети з психотропною речовиною (метамфетамін), 2 зіп пакети з нашаруванням вказаної психотропної речовини. Крім того, отримавши від незаконного збуту наркотичних засобів і психотропної речовини дохід грошові кошти у розмірі 135 574 гривні, ОСОБА_8 вчинив легалізацію (відмивання) доходів (означених грошових коштів), одержаних злочинним шляхом: перевів грошові кошти з банківського рахунку, з електронного вигляду у паперовий, через здійснення операції з переказу коштів з рахунку через мобільні застосунки, отримання готівки, проведення розрахунків у торгово-сервісній мережі, через мережу Інтернет, шляхом сплати комісій тощо.

Судом встановлено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які не перестали існувати і не зменшились у тому обсязі, як їх раніше встановлено: можливість обвинуваченого переховуватись від суду; впливати на свідків, а також продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше кримінальне правопорушення.

Враховано судом тяжкість інкримінованих ОСОБА_12 кримінальних правопорушень, яке є тяжкими.

Також зважено й на особу обвинуваченого ОСОБА_8 , безробітного, постійного джерела заробітку не має, без міцних соціальних зв`язків.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 , який здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_8 , просить скасувати ухвалу суду, постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо ОСОБА_13 більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

В обґрунтування вимог посилається на те, що судом не враховано, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання, поганий стан здоров`я та хвору матір. Також судом не враховано його характеризуючих даних.

Вважає постановлене рішення суду необґрунтованим, а ризики передбачені п. п. 1), 3), 5) ч. 1 ст. 177 КПК України не доведеними: ОСОБА_8 є військовозобов`язаним, а тому не може переховуватися від досудового розслідування та суду, свідками є особи зі зміненими анкетними даними, тож обвинувачений не може впливати на них, також ОСОБА_8 є не судимим, а тому виснувати про наявність ризику вчинення нового кримінального правопорушення неможна.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, думку сторони захисту адвоката ОСОБА_7 , який підтримав подану апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечив щодо апеляційної скарги, дослідивши виділені матеріали, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до таких висновків.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого; вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно із ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, ряд інших обставин та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України визначено: тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Як встановлено ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

При цьому, у відповідності до ч. 5 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини та роз`яснень Пленуму ВСУ (Постанова №4 від 25.04.2003р. «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання та досудового слідства»), тримання під вартою направлено на полегшення здійснення правосуддя та забезпечення громадського порядку та обирається як запобіжний захід при наявності підстав вважати, що інші (більш м`які) запобіжні заходи, можуть не забезпечити виконання підозрюваним (обвинуваченим) обов`язків та його належної поведінки.

Ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи, позицію ЄСПЛ, яка висвітлена в рішенні від 20 травня 2010 року у справі «Москаленко проти України», - суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Врахування тяжкості злочину має раціональний зміст, оскільки тяжкість свідчить про ступінь суспільної небезпечності особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризики ухилення підозрюваного від слідства, суду (рішення ЄСПЛ «W проти Швейцарії»).

Рішенням ЄСПЛ «Клоот проти Бельгії» визначено: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

Слід враховувати вимоги статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не повинне перебувати за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення належної поведінки обвинуваченого на цей період, та його продовження, має бути співрозмірним меті заходу, і має забезпечить виконання засад судочинства і змагального процесу відповідно до процедур гл. 18 КПК України.

Вимог закону місцевий суд дотримався.

Суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

Як вбачається з матеріалів, судом першої інстанції здійснюється судове слідство у межах кримінального провадження № 0000104 від 20.06.2025 по обвинуваченню ОСОБА_8 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 209 КК України.

Обставини вчинення кримінальних правопорушень, згідно із наразі пред`явленим обвинуваченням, у стислому вигляді наведені вище.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 209 КК України, караються позбавленням волі на строк від трьох до шести років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до двох років та з конфіскацією майна.

Кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 307 КК України та ч. 2 ст. 307 КК України, караються відповідно позбавленням волі на строк від чотирьох до восьми років та позбавленням волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна.

Отже, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні умисних тяжких корисливих кримінальних правопорушень.

У межах даного кримінального провадження ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з 20.08.2025, а тому загальний строк тримання його під вартою не довготривалим, не перебуває за межами розумного.

Як вимагається положеннями ст. 178 КПК України, враховуються наступні обставини.

Обвинувачений ОСОБА_8 має місце реєстрації проживання та місце проживання, не одружений, без утриманців, безробітний, суспільно-корисною працею не займається, сталого та офіційного джерела доходу до існування не має, судимості не має з огляду на положення ст. 89 КК України, оскільки вона погашена у встановленому законом порядку.

Щодо стану здоров`я обвинуваченого, як свідчить зміст листа начальника філії ДУ «Центр охорони здоров`я» Державної Кримінально-виконавчої служби України в Черкаській та Кіровоградській областях, надання медичної допомоги ОСОБА_8 надається Кропивницькою міською медичною частиною №14: взятий на облік з приводу виявленої ВІЛ інфекції, з призначенням відповідної антиретровірусної терапії по життєво, розпочато й проведене лікування з приводу виявленого вогнищевого туберкульозу правої легені, що завершене у грудні 2025 року; наразі ОСОБА_8 проводяться необхідні обстеження (СД-4 та вірусне навантаження), результати яких є задовільними. Стан здоров`я ОСОБА_8 є задовільним, лікування поза межами ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор» не потребує, відповідно до переліку захворювань та діагнозів, які унеможливлюють подальше тримання під вартою не визначено таких захворювань і діагнозів.

З огляду на тяжкість інкримінованих кримінальних правопорушень, суворість можливого покарання, про що відомо обвинуваченому, відсутність міцних соціальних зв`язків як стримуючого фактору, можливо стверджувати про наявність з боку обвинуваченого ОСОБА_8 ризику переховуватися від досудового розслідування, а, з огляду на безробіття та відсутність доходу в обвинуваченого, те, що вчинення злочинів інкримінується з корисливою метою, є підстави вважати наявним й ризик вчинення іншого, в тому числі аналогічного, кримінального правопорушення.

Також можливим є ризик незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні.

При цьому, зважується на встановлену процесуальним законом процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме судом на стадії судового розгляду шляхом допиту особи в судовому засіданні (ст. 224 КПК України).

Позаяк, суд може обґрунтовувати свої висновки лише показаннями, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України).

Таким чином, ризик впливу свідків, потерпілих та інших обвинувачених існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб.

Беручи до уваги наведені обставини, можливо стверджувати про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які не перестали існувати.

З огляду на зазначене вище, більш м`які запобіжні заходи, зазначені у ст. 176 КПК України, не зможуть забезпечити належне виконання обвинуваченим ОСОБА_8 процесуальних обов`язків, також запобігти встановленим ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

При вирішенні питання продовження строку дії стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом першої інстанції достатньою мірою взято до уваги всі обставини і можливі ризики.

Доводи апеляційної скарги сторони захисту, в тому числі з приводу неврахування слідчим суддею вимог ст. ст. 177-178 КПК України, спростовуються зазначеним вище

Отже, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без змін як законна та обґрунтована.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 418, 419, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , який здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21.04.2026 про продовження стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартоюна 60 днів до 19.06.2026 включно, з визначенням застави, залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4