Номер провадження: 11-кп/813/1834/26
Справа № 946/6174/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.04.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_6 ОСОБА_7 на ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17.03.2026 року про зміну запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту на тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №50000041 від 05.02.2025 року відносно ОСОБА_6 , обвинуваченої у вчиненні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 309, ч. 4 ст. 185 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17.03.2026 задоволено клопотання прокурора та змінено обвинуваченій ОСОБА_6 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту на тримання під вартою, в Державній установі «Ізмаїльський слідчий ізолятор», строком на 60 днів, до 15 травня 2026 року включно, із визначенням застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 266240 грн.

Рішення суду мотивоване обґрунтованістю висунутого обвинувачення, наявністю ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливістю застосуванням більш м`якого запобіжного заходу.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду захисник обвинуваченої ОСОБА_6 ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що прокурором не надано належних та допустимих доказів щодо порушення ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. Такими доказами мають бути рапорти поліції, протоколи перевірок, показання свідків, відео фіксація з камер спостереження, а не витяги з ЄРДР про порушення кримінальних проваджень відносно особи.

Прокурором не доведені будь-які інші ризики, які могли бути підставою для застосування найтяжчого запобіжного заходу, а саме, те що ОСОБА_6 може переховуватися, знищити докази чи впливати на свідків або вчинити інше кримінальне правопорушення, як того вимагає ст. 177 КПК України.

Просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, та постановити нову ухвалу, якою продовжити ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Позиції учасників судового розгляду.

Учасники кримінального провадження були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги,від прокурора та захисника надійшли клопотання про розгляд апеляційної скарги за їх відсутності, в яких захисник скаргу підтримав, просив задовольнити, а прокурор просив у задоволенні скарги сторони захисту відмовити і ухвалу суду як законною та обґрунтовану залишити без змін.

При цьому, обвинувачена не заявляла клопотання про забезпечення її участі в апеляційному розгляді справи.

Положеннями ч. 4 ст. 422-1 КПК України визначено, що розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Враховуючи неявку учасників провадження в судове засідання апеляційного суду, колегія суддів, на підставі вимог ч. 4 ст. 405, ч. 4 ст. 422-1 та ч. 4 ст. 107 КПК України, вважає за можливе апеляційний розгляд здійснити за їх відсутності та фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювати.

Заслухавши суддю-доповідача,вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як убачається з матеріалів провадження, на розгляді у Ізмаїльському міськрайонному суді Одеської області перебуває кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000041 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 309, ч. 4 ст. 185 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Згідно з ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців (ч. 3 ст. 331 КПК України).

Положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При розгляді апеляційних скарг, виконуючи вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Так ЄСПЛ неодноразово наголошував на тому, що передусім національні судові органи повинні вивчити всі факти «за» і «проти» наявності справжньої вимоги громадських інтересів, яка, за належного врахування принципу презумпції невинуватості, виправдовувала б відступ від правила поваги до особистої свободи, та викласти їх у своєму рішенні щодо відхилення клопотання про звільнення (справа «Летельє проти Франції», «Лабіта проти Італії»).

У частині першій статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання прокурора про зміну запобіжного заходу з домашнього арешту на тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , суд першої інстанції врахував обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме: тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій у разі визнання її винною у кримінальних правопорушеннях; вік та стан здоров`я; конкретні обставини вчинення кримінальних правопорушень, що свідчить про наявність на теперішній час ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: обвинувачена може переховуватися від суду з метою уникнення відповідальності та покарання за вчинені кримінальні правопорушення; застосувати спроби незаконно вплинути на свідків та потерпілого у цьому кримінальному провадженні; продовжити вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду 1-ої інстанції є законним та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки є об`єктивні підстави вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, та не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченої у цьому кримінальному провадженні.

Доводи апеляційної скарги про те, що прокурором не надано належних та допустимих доказів щодо порушення ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на наступні обставини.

Так, ухвалою слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 19.06.2025 ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту до 15.08.2025 із забороною обвинуваченій ОСОБА_6 цілодобово залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Надалі, строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, відносно обвинуваченої ОСОБА_6 неодноразово продовжувався, востаннє ухвалою судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 22.01.2026 зі строком дії до 22.03.2026.

Водночас, 24.02.2026 Ізмаїльською окружною прокуратурою до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області направлено для розгляду обвинувальний акт відносно обвинуваченої ОСОБА_6 за обвинуваченням її у вчиненні 12.12.2025, 16.12.2025, 26.12.2025, 29.12.2025, 08.01.2026, кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 309 КК України.

Отже, ОСОБА_6 , перебуваючи під цілодобовим домашнім арештом, вчинила ряд кримінальних правопорушень, що свідчить, про те, що застосування до обвинуваченої запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту не забезпечило її належної поведінки, належних висновків вона для себе не зробила, на шлях виправлення ставати не бажає та продовжує свою злочинну діяльність.

З урахуванням вказаного, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами прокурора про наявність підстав для зміни запобіжного заходу з цілодобового домашнього арешту ОСОБА_6 на тримання під вартою, за наслідком встановлення фактів неодноразового порушення обвинуваченою обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України: не залишати цілодобово місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 та обвинувачення у вчиненні нових кримінальних правопорушень під час дії запобіжного заходу.

З цих же підстав колегія суддів відхиляє доводи сторони захисту про те, що прокурором не доведені будь-які інші ризики, які могли бути підставою для застосування найтяжчого запобіжного заходу.

Беручи до уваги тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 у разі доведеності її вини, апеляційний суд переконаний, що на теперішній час існує ризик того, що обвинувачена може здійснити спроби переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності (п. 1 ч. 1 ст.177 КПК України).

При встановленні наявності ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України - впливу на свідків у даному кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК.

Покази свідків, які ще не допитані, або в додатковому допиті яких може виникнути необхідність, мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого судового розгляду. Перебуваючи на свободі, обвинувачена може здійснювати незаконний вплив на свідків, схиляючи їх до зміни показів в рамках даного кримінального провадження, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що існує ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Окрім того, та обставина, що обвинувачена ОСОБА_8 вчинила новий злочин, перебуваючи під домашнім арештом, свідчить про її схильність до вчинення злочинів та небажання ставати на шлях виправлення, та дає підстави вважати, що існує ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, можливого вчинення обвинуваченою іншого кримінального правопорушення.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний, обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про недоведеність наявності у кримінальному провадженні заявлених прокурором ризиків є необґрунтованими, оскільки спростовуються матеріалами провадження.

Доводи захисника щодо можливості застосування до обвинуваченої більш м`якого запобіжного заходу, апеляційний суд визнає непереконливими, а запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, навіть цілодобовий, не є стримуючим фактором, який може запобігти ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, з огляду на те, що ОСОБА_8 вчинила новий злочин, перебуваючи під домашнім арештом.

При цьому, застосований до обвинуваченої запобіжний захід не є безальтернативним, оскільки судом обґрунтовано була передбачена можливість застосування щодо неї альтернативного запобіжного заходу у виді застави, в розмірі, передбаченому приписами п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, що буде з одного боку утримувати підозрювану від намірів та спроб порушити покладені на неї обов`язки, а з іншого, не перетворить обраний запобіжний захід на безальтернативне ув`язнення.

Приймаючи до уваги вищевикладене, колегія суддів, всупереч доводів апеляційної скарги, вважає, що висновок суду про необхідність зміни обвинуваченій запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту на тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу обвинуваченої, якій інкримінується вчинення, серед іншого корисливого злочину, дають підстави вважати, що на даний час існують зазначені районним судом ризики, які виправдовують застосування до обвинуваченої запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Таким чином, апеляційним судом не встановлено обставин, які могли би бути підставою для задоволення апеляційної скарги та зміни ухвали суду.

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу, що апеляційний суд перевіряє законність постановлення оскаржуваної ухвали на момент її постановлення, а доцільність необхідності подальшого тримання обвинуваченого під вартою буде перевірена через нетривалий час, під час якого також будуть перевірені факти щодо існування або зменшення заявлених у клопотанні прокурора ризиків.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи суду, суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Керуючись статтями 183, 196, 199, 331, 376, 404, 405, 407, 419, 422-1, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_6 ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17.03.2026 року про зміну запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту на тримання під вартою у кримінальномупровадженні, внесеному до ЄРДР за №50000041 від 05.02.2025 року відносно ОСОБА_6 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309, ч. 4 ст. 185 КК України - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4