печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2025 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000202, -

ВСТАНОВИВ:

На розгляд слідчого судді надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 30.05.2019 у справі № 757/27183/19-к в межах кримінального провадження № 0000202 від 11.10.2018, а саме на гаражний бокс № НОМЕР_1 загальною площею 91,5 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, належний на праві власності ОСОБА_5 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Обґрунтовуючи клопотання, заявник зазначає, що відповідно до довідки Обслуговуючого кооперативу «Гаражний кооператив «Північні Позняки» № 89 від 21.05.2018, гаражний бокс належить ОСОБА_5 та на її підставі 30.05.2018 було зареєстровано його законне право власності.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер та єдиною його спадкоємицею першої черги являється дружина - ОСОБА_4 . Однак, останній у оформленні спадщини було відмовлено та повідомлено, що даний гаражний бокс знаходиться під арештом. З відкритих реєстрів ОСОБА_4 дізналася, що 30.05.2019 ухвалою Печерського районного суду міста Києва дійсно було накладено арешт на вищезазначений гаражний бокс.

На думку адвоката, накладений арешт є незаконним та безпідставним, оскільки підстава для реєстрації права власності на гаражний бокс за ОСОБА_5 є законною та ніким не оспорюється, дане майно набуте ОСОБА_5 законним шляхом, про що свідчать відповідні підтверджуючі документи. Відповідно, арештоване майне не відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, адже законна підстава права власності на гаражний бокс у ОСОБА_5 виникла ще до моменту здійснення державної реєстрації такого права. ОСОБА_5 , а тепер і ОСОБА_4 як його правонаступниця, не є учасниками кримінального провадження № 0000202 та їм не вручалось повідомлення про підозру у вчиненні будь-яких кримінальних правопорушень, передбачених КК України.

Адвокат ОСОБА_3 звертає увагу, що починаючи з 2018 року та по теперішній час триває досудове розслідування у даному кримінальному провадженні, обвинувальний акт досі не сформовано та не передано до суду, повідомлення про підозру досі нікому вручено не було, протягом такого доволі тривалого проміжку часу органом досудового розслідування не було вчинено жодної процесуальної дії.

Підсумовуючи, заявник просить задовольнити клопотання та скасувати арешт майна.

Адвокат ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не з`явились, будучи повідомленими про час, місце та дату судового засідання у спосіб, що відповідає вимогам ст. 135 КПК України, причини неприбуття не повідомили, жодних заяв на адресу суду не направили.

Прокурор, слідчий у судове засідання не з`явилися, будучи повідомленими належним чином. Водночас прокурором подано заяву про розгляд клопотання за його відсутності, в задоволенні клопотання просить відмовити, оскільки арешт накладено обґрунтовано та в його необхідності потреба не відпала.

З урахуванням принципу диспозитивності та розумності строків кримінального провадження, слідчий суддя визнав за можливе провести розгляд справи у відсутність осіб, що не з`явились.

Дослідивши клопотання та долучені до нього матеріали, слідчий дійшов наступних висновків.

Слідчим відділом Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві, за процесуального керівництва Печерської окружної прокуратури м. Києва, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000202 від 11.10.2018 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 361 КК України.

В межах даного кримінального провадження ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 30.05.2019 у справі № 757/27183/19-к накладено арешт на нерухоме майно, зокрема на гаражний бокс, загальною площею 91,5 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, належний на праві власності ОСОБА_5 .

Накладаючи арешт на майно, слідчий суддя виходив з того, що є достатні підстави вважати, що майно відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, а тому є підстави для накладення арешту на майно з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Аналізуючи наявність на даній стадії провадження підстав для арешту з метою забезпечення збереження речових доказів, слідчий суддя враховує наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті (арешт з метою забезпечення збереження речових доказів), арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Слідчий суддя наголошує, що сам по собі факт визнання певного майна речовим доказом у кримінальному провадженні не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна.

Прокурором не спростовано та не надано будь-яких обґрунтувань щодо відповідності нерухомого майна критеріям, визначеним ст. 98 КПК України.

В свою чергу, заявником надані належні докази того, що ОСОБА_5 був добросовісним набувачем об`єкта нежилої нерухомості, а саме гаражного боксу № НОМЕР_1 загальною площею 91,5 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та володів ним на законних підставах.

Також слідчий суддя звертає увагу, що з дати постановлення ухвали про накладення арешту на майно по сьогоднішній день минуло понад 6,5 років, про підозру у вказаному кримінальному провадженні нікому не повідомлено (доказів протилежного прокурором не надано).

Строк, протягом якого здійснюватиметься досудове розслідування кримінального провадження № 0000202 від 11.10.2018, на даний час чітко не окреслено, оскільки до повідомлення особі про підозру такий строк може неодноразово продовжуватись.

Вказане зумовило перешкоди власнику та його спадкоємцю у вільному володінні своїм майном протягом тривалого часу.

Статтями 7, 16 КПК України визначено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Нормою ст. 41 Конституції України встановлюється непорушність права особи на володіння, користування і розпорядження своєю власністю.

Відповідно до положень статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series A N 296-A, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, п. п. 49-62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", п. п. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягнути (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

З урахуванням вищенаведеного, слідчий суддя надходить висновку, що прокурором не доведено, що потреби досудового розслідування на даний час виправдовують такий ступінь втручання у право власності особи, а тому арешт слід скасувати.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-174, 309, 392 КП

УХВАЛИВ:

Клопотання - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 30.05.2019 у справі № 757/27183/19-к, а саме на гаражний бокс № НОМЕР_1 загальною площею 91,5 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, належний на праві власності ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1