СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 1-кп/759/467/26
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2026 року м.Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

секретар судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000973 від 24.08.2024 стосовно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Нікополь Дніпропетровської області, громадянина України, українця, маючого середньо -спеціальну освіту, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

-12.06.2024 Святошинським районним судом м.Києва за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 (один) роки;

-11.02.2026 Києво-Святошинським районним судом Київської області за ч.1 ст. 182, ч.2 ст. 182, ч.1 ст. 190, ч.2 ст. 190 КК України, на підставі ч.1 ст.70 КК України, до покарання у виді обмеження волі строком на 3 (три) роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік;

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 309 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 (в режимі ВКЗ),

встановив:

06.03.2023 ІНФОРМАЦІЯ_2 солдата ОСОБА_3 призвано на військову службу за призовом під час мобілізації та направлено для її проходження до військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України.

Окрім того, ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем, зобов`язаний додержуватися вимог ст. ст. 6, 11, 16, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, які вимагають від нього свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків.

Згідно зі ст. ст. 41, 92 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства. Правовий режим власності визначається виключно законами України.

Відповідно ст. ст. 178, 328 Цивільного кодексу України об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно із п. 4 «Переліку видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських організацій, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України» «Додатку №1» до постанови Верховної Ради України від 17.06.1992 №2471-ХІІ «Про право власності на окремі види майна», не може перебувати у власності громадян, серед іншого, наркотичні, психотропні, сильнодіючі отруйні лікарські засоби (за винятком отримуваних громадянами за призначенням лікаря).

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» на території України встановлюються заходи контролю за обігом наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, що передбачають окрім іншого: визначення основних умов, вимог, правил і системи заходів, пов`язаних з обігом наркотичних засобів, психотропних речовин в Україні; ліцензування відповідних видів діяльності з обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів; запровадження системи дозволів у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та контролю за дотриманням дозвільних документів; застосування заборон та обмежень щодо обігу окремих наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та встановлення квот, у межах яких здійснюються виробництво, виготовлення, зберігання, ввезення на територію України, вивезення з території України наркотичних засобів і психотропних речовин; відпуск фізичним особам наркотичних засобів, психотропних речовин лише за рецептом лікаря і відповідно до медичних показань; встановлення обмежень, пов`язаних з виконанням окремих видів діяльності (робіт, професій, служби) у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів; запровадження відповідальності за порушення законодавства про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори; інші заходи, передбачені Законом та міжнародними договорами України.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» діяльність з обігу наркотичних засобів і психотропних речовин на території України дозволяється лише в цілях і в порядку, встановлених цим Законом, а в передбачених ним випадках - у порядку, що встановлюється нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України та відповідних центральних органів виконавчої влади.

Згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 №770 «Про затвердження Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» (зі змінами, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України №255 від 11.03.2022), «Список №2 Особливо небезпечні психотропні речовини, обіг яких заборонено» в «Таблиця І» PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он) є особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено.

Однак, усупереч вищенаведених нормативно-правових актів, ОСОБА_3 протягом року після засудження 12.06.2024 за ч. 1 ст. 309 КК України вчинив кримінальне правопорушення у сфері обігу психотропних речовин за наступних обставин.

Так, в один із днів, але не пізніше 10 год 18 хв 23.08.2024, за невстановлених обставин ОСОБА_3 , діючи умисно, з метою особистого вживання без мети збуту, у порушення вищенаведених нормативно-правових актів незаконно придбав кристалічну речовину білого кольору масою 0,264 г., яка містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP, масою 0,156 г., та для подальшого вживання незаконно зберігав її при собі без мети збуту.

Під час перебування ОСОБА_3 23.08.2024 приблизно о 10 год 18 хв за адресою: м. Київ, п-т Академіка Корольова, поблизу буд. №12-I, останній був зупинений працівниками поліції. За результатами проведених слідчих дій виявлено факт незаконного зберігання ОСОБА_3 без мети збуту, у пакеті з полімерного безбарвного матеріалу з пазовим замком у правій задній кишені шортів, у які він був одягнений, кристалічної речовини білого кольору масою 0,264 г., яка містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP, масою 0,156 г., яку у подальшому вилучено.

Дії ОСОБА_3 стороною обвинувачення кваліфіковані за ч. 2 ст. 309 КК України як незаконне придбання та зберігання психотропної речовини без мети збуту, вчинене протягом року після засудження за цією статтею.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, визнав повністю та надав показання, за змістом яких він з початку повномасштабного вторгнення РФ в Україну проходив службу в лавах ЗСУ, брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, отримав тяжкі поранення, знеболюючи таблетки не давали належного ефекту та були дуже дороговартісними, тому з метою полегшити біль почав вживати наркотики. 23.08.2024 він придбав у наглядно знайомого психотропну речовину (PVP) за 300 грн. для особистого вживання та невдовзі був зупинений працівниками поліції, які її вилучили. Про скоєне дуже шкодує, запевнив, що більше восьми місяців не вживає наркотики, усвідомив їх негативний вплив на здоров`я та життя, просив суд надати йому можливість виправитись без ізоляції від суспільства.

Згідно ст.3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Учасники судового провадження не оспорювали фактичні обставини та не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України. Суд також пересвідчився в тому, що вони правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позицій, підстави вважати, що обвинувачений оговорює себе відсутні. При цьому судом роз`яснено учасникам судового провадження, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити фактичні обставини в апеляційному порядку.

З урахуванням вищевикладеного, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження в обсязі, узгодженому сторонами кримінального провадження, суд дійшов висновку про доведеність поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за викладених вище обставин та кваліфікує його дії за ч.2 ст. 309 КК України як незаконне придбання, зберігання психотропної речовини без мети збуту, вчинене протягом року після засудження за цією статтею.

Вирішуючи питання про призначення виду та розміру покарання обвинуваченому, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року N 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинений злочин, яке виконує виправну функцію, а індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду, з метою визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України є нетяжким злочином, особу обвинуваченого, який неодружений, є військовослужбовцем (згідно наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 27.11.2023 року ОСОБА_3 призупинено строк військової служби на період мобілізації та виключено із списків особового складу з 01.11.2023 року у зв`язку із самовільним залишенням військової частини 14.09.2023 року), раніше судимий, після засудження Святошинським районним судом м. Києва 12.06.2024, через короткий проміжок часу знову вчинив кримінальне правопорушення, пов`язане з незаконним обігом психотропних речовин, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, конкретні обставини вчиненого ним кримінального правопорушення, його відношення до скоєного. Також суд зважає на те, що обвинувачений брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, внаслідок чого отримав тяжкі поранення, а також враховує молодий вік обвинуваченого.

Обставиною, яка згідно ст. 66 КК України пом`якшує покарання ОСОБА_3 , є щире каяття, яке полягає у негативному морально-психологічному ставленні до скоєного, розкриттям усіх обставин кримінального правопорушення.

Обставин, які згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_3 , судом не встановлені.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання за скоєне кримінальне правопорушення у межах санкції ч. 2 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі.

Разом з тим, як встановлено в ході судового розгляду, 12.06.2024 року ОСОБА_3 засуджено вироком Святошинського районного суду м. Києва за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 (один) рік, яке останній не відбув.

Крім цього, 11.02.2026 ОСОБА_3 засуджено вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області за ч.1 ст. 182, ч.2 ст. 182, ч.1 ст. 190, ч.2 ст. 190 КК України, на підставі ч.1 ст.70 КК України, до покарання у виді обмеження волі строком на 3 (три) роки, на підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

З матеріалів кримінального провадження слідує, що ОСОБА_3 вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 309 КК України 23.08.2024 , тобто до ухвалення щодо нього вироку Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.02.2026, та після засудження вироком Святошинського районного суду м. Києва від 12.06.2024.

Так, відповідно до положень ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими ч. ч. 1-3 даної статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст. 72 КК України.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» у разі визнання особи винною у вчиненні кількох злочинів, рішення про її звільнення від відбування покарання з випробуванням приймається тільки після визначення на підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточного покарання, виходячи з його виду й розміру.

Відповідно до Постанови Об`єднаної Палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 15.02.2021 справа № 760/26543/17, коли особа, щодо якої було застосоване таке звільнення, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, положення ч. 4 ст. 70 КК України щодо призначення остаточного покарання особі з урахуванням попереднього вироку не застосовується, а кожний вирок - попередній, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, та новий, за яким їй призначено покарання, що належить відбувати реально, виконуються самостійно.

Згідно ч.1, ч.4 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Відтак, з огляду на викладене, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 остаточне покарання, суд не застосовує положення ч. 4 ст. 70 КК України, оскільки у даному кримінальному провадженні обвинуваченому призначено покарання у виді позбавлення волі, яке необхідно відбувати реально, а вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.02.2026, який був ухвалений після вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, звільнено останнього від відбування покарання з іспитовим строком, а тому, вказаний вирок необхідно виконувати самостійно.

Разом з тим, на підставі ст.71 КК України, суд до покарання за цим вироком частково приєднує невідбуту частину покарання за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 12.06.2024, застосувавши п.п.«а-1» п.1 ч.1 ст.72 КК України, та призначає ОСОБА_3 покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 1 (один) місяць.

Підстав для звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням відповідно до вимог ст.75 КК України або ж застосування ст.69 КК України до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дані правові норми можуть бути застосовані.

На думку суду, саме таке покарання є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення та попередження вчинення як підсудним, так й іншими особами нового злочину, досягнення мети, визначеної ст. 50 КК України.

Питання про долю речових доказів суд вирішує в порядку статті 100 КПК України.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні, а саме витрати на залучення експерта (висновок експерта від 29.08.2024 № СЕ-19/111-24/49093-НЗПРАП), що становлять 3029 грн. 12 коп., відповідно до ст. 124 КПК України підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь держави.

Вирішуючи питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, до яких відноситься й питання запобіжного заходу до набрання вироком законної сили, суд враховує призначене обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі із реальним його відбуванням, бере до уваги обставини справи та характер скоєного злочину, процесуальну поведінку обвинуваченого, який не виконував покладені на нього процесуальні обов`язки та ухилявся від суду, у зв`язку з чим був оголошений у розшук, та вважає за необхідне до набрання вироком законної сили залишити застосований до ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368, 369-371, 373-376 КПК України, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України, та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України, з урахуванням положень ст. 72 КК України, до покарання призначеного ОСОБА_3 за цим вироком, частково приєднати невідбуте покарання за вироком Святошинського районного суду м.Києва від 12.06.2024, та остаточно призначити ОСОБА_3 покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік 1 (один) місяць.

Вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.02.2026, яким ОСОБА_3 засуджено за ч.1 ст. 182, ч.2 ст. 182, ч.1 ст. 190, ч.2 ст. 190 КК України, на підставі ч.1 ст.70 КК України, до покарання у виді обмеження волі строком на 3 (три) роки, від відбування якого його звільнено на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 (один) рік із покладенням відповідних обов`язків -виконувати самостійно.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з дати його фактичного затримання у даному кримінальному провадженні, тобто з 22 грудня 2025 року зарахувавши у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Застосований до ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні у розмірі 3029 грн. 12 коп.

Речові докази: PVP, масою 0,156 г.- знищити.

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення з урахуванням особливостей, передбачених ч.2 ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його оголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1