Пересипський районний суд міста Одеси
Справа №523/6306/26
Провадження №1-кс/523/3471/26
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

27 березня 2026 року м. Одеса

Слідчий суддя Пересипського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 , перекладача ОСОБА_4 , підозрюваного та його захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому, дистанційному, судовому засіданні, в приміщенні суду, в режимі відеоконференції, клопотання слідчого в кримінальному провадженні №0000184 від 13 березня 2026 рокупро застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно

ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Копривна, Боснія і Герцеговина, громадянина Республіки Сербія, не судимого, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.258 КК України,

в с т а н о в и в:

27 березня 2026 року до Пересипського районного суду м. Одеси надійшло клопотання старшого слідчого слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Одеській області ОСОБА_8 , погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без альтернативи визначення застави, стосовно ОСОБА_9 , якого підозрюють у закінченому замаху на терористичний акт, тобто застосування зброї, яке створювало небезпеку для життя і здоров`я людини, якщо такі дії були вчинені з метою порушення громадської безпеки, залякування населення та привернення уваги громадськості до політичних чи інших поглядів винного (терориста), вчинений за попередньою змовою групою осіб, за таких обставин.

Слідчим відділом Управління СБ України в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000184 від 13 березня 2026 року, в якому нагляд за додержанням законів під час здійснення досудового розслідування у формі процесуального керівництва здійснюється відділом Одеської обласної прокуратури.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 24 лютого 2022 року, за наказом президента російської федерації володимира путіна, збройні сили російської федерації незаконно, віроломно вторглись на територію Україну, здійснили широкомасштабну неспровоковану військову агресію і збройний напад, застосовуючи всі види стрілецької, артилерійської, ракетної, іншої зброї, в тому числі засоби ведення війни, заборонені міжнародним правом, спричиняючи ураження і руйнування об`єктів військової і цивільної, в тому числі критичної, інфраструктури, ураження і вбивства особового складу підрозділів Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів, мирного населення, масово порушуючи при цьому закони та звичаї війни, передбачені міжнародними договорами, і масово вчиняючи на території України злочини проти основ національної безпеки України, проти життя та здоров`я особи, проти волі, честі та гідності особи, проти статевої свободи та статевої недоторканності особи, проти виборчих, трудових та інших особистих прав і свобод людини і громадянина, проти власності, проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку.

У зв`язку з вказаними обставинами, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України №2102-IX від 24 лютого 2022 року, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому, термін дії воєнного стану неодноразово продовжувався у встановленому законом порядку та діє по теперішній час.

В розумінні положень ст. 2 Женевської конвенції про поводження з військовополоненими від 12 серпня 1949 року, ратифікованої Указом Президії Верховної Ради Української Радянської Соціалістичної Республіки від 03 липня 1954 року, між Російською Федерацією та Україною з 20 лютого 2014 року до сьогодні триває збройний конфлікт міжнародного характеру внаслідок збройної агресії російської федерації проти України.

Після початку широкомасштабного військового вторгнення збройних сил російської федерації на територію України в ході збройної агресії, розпочатої у 2014 році, розвідувальні органи рф посилили підривну діяльність проти України, одним з напрямків якої обрали - вчинення терористичних актів шляхом вчинення з використанням саморобних вибухових пристроїв вибухів, які створюють небезпеку для життя і здоров`я людини і заподіяння значної майнової шкоди та настання інших тяжких наслідків, з метою порушення громадської безпеки, залякування населення, привернення уваги громадськості до політичних і ідеологічних поглядів вищого військово-політичного керівництва російської федерації щодо знищення державності і суверенітету України, створення хибного інформаційного приводу для російських пропагандистських медіа-ресурсів щодо нібито діяльності на території м. Одеси і Одеської області "російського підпілля" з проросійськи налаштованих політично і ідеологічно громадян України, створення серед населення України суспільної думки по неприйняттю державності України, протидії співробітникам органів військового управління та іншим представникам Сил оборони України.

На виконання затвердженої вищим військово-політичним керівництвом російської федерації політики ведення підривної діяльності проти України, не пізніше 17 березня 2026 року, більш точну дату та час досудовим розслідуванням не встановлено, невстановлена особа, знаходячись у невстановленому місці, розробив і почав реалізовувати план вчинення терористичного акту із застосуванням зброї, який мав призвести до загибелі начальника Управління логістики штабу командування ВМС ЗС України капітана 1 рангу ОСОБА_10 .

Реалізуючи власний злочинний умисел, направлений на ведення підривної діяльності проти України шляхом вчинення на території України терористичних актів, не пізніше 17 березня 2026 року вказана невстановлена особа при невстановлених обставинах познайомився з громадянином Республіки Сербія ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ) та звернувся до нього із пропозицією вчинити на території м. Одеси терористичний акт шляхом застосування зброї.

На вказану пропозицію ОСОБА_6 відповів згодою, тим самим, вступивши з вказаною невстановленою особою у злочинну змову, направлену на вчинення терористичного акту із застосуванням зброї.

При цьому, невстановлена особа повідомила ОСОБА_6 , що до його функціональної ролі у вчиненні терористичного акту входитиме вчинення на території міста Одеса терористичного акту вбивства начальника Управління логістики штабу командування ВМС ЗС України капітана 1 рангу ОСОБА_10 із вогнепальної зброї.

Надалі, ОСОБА_6 продовжував діяти за вказівками невстановленої особи реалізуючи свій злочинний умисел, не пізніше 17 березня 2026 року прибув до м. Одеси, та за вказівкою невстановленої особи забрав заздалегідь залишений невстановленою особою в невстановленому місці на території міста Одеса вогнепальну зброю, а саме пістолет «Glock» серійний номер НОМЕР_1 , два магазини та бойові приписи до нього в кількості 12 патронів, для вчинення терористичного акту, який мав призвести до загибелі начальника Управління логістики штабу командування ВМС ЗС України капітана 1 рангу ОСОБА_10 .

В подальшому, 26 березня 2026 року, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, отримавши за невстановлених обставин від невстановленої особи усі необхідні інструкції, ОСОБА_6 перебуваючи на території м. Одеси, заздалегідь взявши із собою знаряддя для вчинення терористичного акту зброю, у вигляді пістолету «Glock» серійний номер НОМЕР_1 , два магазини та бойові приписи до нього в кількості 12 патронів, маючи умисел на вчинення терористичного акту із застосуванням зброї, що створювало небезпеку для життя та здоров`я особи і переслідуючи протиправну мету порушення громадської безпеки, залякування населення, привернення уваги громадськості до політичних і ідеологічних поглядів вищого військово-політичного керівництва російської федерації щодо знищення державності і суверенітету України, створення хибного інформаційного приводу для російських пропагандистських медіа-ресурсів щодо нібито діяльності на території м. Одеси і Одеської області «російського підпілля» з проросійсько налаштованих політично і ідеологічно громадян України, створення серед населення України суспільної думки по неприйняттю державності України, протидії співробітникам органів військового управління та іншим представникам Сил оборони України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи і бажаючи настання шкідливих наслідків у вигляді порушення громадської безпеки від проявів тероризму, загибелі людей, настання інших тяжких наслідків, на велосипеді направився за адресою: АДРЕСА_2 , де завідомо для ОСОБА_6 мав перебувати начальник Управління логістики штабу командування ВМС ЗС України капітан 1 рангу ОСОБА_10 (за інформацією від невстановленої особи) та відносно якого ОСОБА_6 за попередньою змовою із вказаною невстановленою особою, запланували вчинити терористичний акт шляхом застосування зброї, що створювало небезпеку для життя та здоров`я ОСОБА_10 , що мав призвести до загибелі останнього.

В подальшому, не пізніше 06 години 30 хвилин 26 березня 2026 року ОСОБА_6 , перебуваючи біля буд.№104, по вул. Костанді, в м. Одесі, завершуючи спільні протиправні дії по вчиненню терористичного акту, дочекався появи ОСОБА_10 , який виїжджав на власному автомобілі марки «Renault Koleos», н/з НОМЕР_2 , з вказаної адреси та, маючи при собі заздалегідь підготовану споряджену зброю «Glock», серійний номер НОМЕР_1 , вчинив замах на терористичний акт із застосуванням зброї, що створювало небезпеку для життя та здоров`я начальника Управління логістики штабу командування ВМС ЗС України капітана 1 рангу ОСОБА_10 , але злочинний умисел ОСОБА_6 не був доведений ним до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки ОСОБА_6 був затриманий співробітниками Управління Служби безпеки України в Одеській області.

26 березня ОСОБА_9 було затримано в порядку ст.208 КПК України, після чого йому було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.258 КК України.

В обґрунтування клопотання слідчий та прокурор посилаються на обґрунтованість вказаної підозри та наявність ризиків переховування від органу досудового розслідування, суду, незаконного впливу на свідків в цьому ж провадженні, а також продовження злочинної діяльності.

З`ясувавши думку прокурора в підтримку внесеного клопотання, заперечення сторони захисту, слідчий суддя дійшов наступного.

Відповідно до вимог ст.ст.177 та 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний не виконає покладені на нього процесуальні обов`язки, а також для запобігання його спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

При цьому слідчий суддя зазначає, що КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Тримання під вартою може бути застосовано, зокрема, до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, санкція якого передбачає можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років.

Обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин. За визначенням Європейського суду з прав людини, у п-п. «с» п.1 ст.5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bona fide) підозру. У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства (1994), суд визначив, що факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування.

Обґрунтованість підозри доводиться: відповідями на доручення з ГВ КР УСБУ в Одеській області; протоколом огляду місця події від 26 березня 2026 року; протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 26 березня 2026 року; протоколом обшуку житла від 26 березня 2026 року; протоколом допиту потерпілого; іншими матеріалами кримінального провадження в сукупності.

На думку слідчого судді, первинно зібраних слідчим доказів достатньо для обґрунтування підозри ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.258 КК України.

Оцінюючи доводи слідчого та прокурора про наявність доказів в обґрунтування існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, у взаємозв`язку із тим, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть забезпечити подальшу належну поведінку підозрюваного та виконання останнім процесуальних обов`язків в межах даного кримінального провадження, слідчий суддя з цим погоджується, виходячи з наступного.

ОСОБА_6 є іноземцем, прибув до України лише для вчинення інкримінованого йому діяння, а тому, будучи обізнаним про ступінь тяжкості повідомленого йому злочину та покарання, яке може загрожувати в разі визнання його винуватим, може здійснити спроби переховування від органу досудового розслідування та суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкримінований йому злочин, що цілком відповідає практиці ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» де зазначено що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування».

Внаслідок збройної агресії російської федерації проти України з 24 лютого 2022 року Україною згідно відкритих даних не контролюється орієнтовно 20% власної території, що створює додаткові можливості для залишення підозрюваним території України, в тому числі поза офіційними пунктами пропуску.

Вищезазначене, на думу слідчого судді, обґрунтовує існування ризику переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду, у зв`язку з чим, застосування більш м`якого запобіжного заходу не є виправданим.

Органом досудового розслідування продовжується здійснення слідчих дій в провадженні, в тому числі за участі свідків, що не виключає того, що застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, надасть тому можливість здійснювати неправомірний вплив на свідків для надання показань, які б допомогли підозрюваному уникнути відповідальності за вчинене.

Необхідно також виходити і із передбаченої КПК процедури отримання свідчень від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, відповідно до якої спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, тобто ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Таким чином існує ризик можливого незаконного впливу підозрюваного на свідків в даному кримінальному провадженні.

Окрім того, оскільки особу, ймовірно співробітника спецслужб російської федерації, який спонукав підозрюваного до вчинення вмінених останньому дій, до теперішнього часу не встановлено та не затримано, то така особа може відновити спілкування з підозрюваним та дати тому нові завдання, а тому не виключається, що підозрюваний може продовжити здійснення відповідної протиправної діяльності.

Слідчий суддя також враховує суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, оскільки злочин, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , посягає на суверенітет, територіальну цілісність та недоторканність, обороноздатність, а також державну та інформаційну безпеку держави, в період часу, коли продовжує тривати агресивна війна з боку російської федерації проти України.

З врахуванням викладеного клопотання слідчого підлягає задоволенню.

Крім того, з урахуванням особи підозрюваного, обставин вміненого йому злочину, а також положень абзацу 8 ч.4 ст.183 КК України, слідчий суддя вважає за необхідне не визначати розмір застави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.176-178,183,184,193,100 КПК України, слідчий суддя,

п о с т а н о в и в:

Клопотання старшого слідчого слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Одеській області ОСОБА_8 задовольнити.

Застосувати стосовно підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч ч.2 ст.15 ч.2 ст.258 КК України, ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з подальшим утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» до 24 травня 2026 року включно, без визначення розміру застави.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана впродовж п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії.

Слідчий суддя ОСОБА_1