ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1270/26 Справа № 209/904/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000009 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Кам`янського від 02 лютого 2026 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, якому продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 01 квітня 2026 року,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати як незаконну, та обрати йому запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що прокурором ризики не доведені.

Зазначає, що він раніше не судимий, має постійне місце проживання, на його утриманні перебувають двоє дітей, один з яких є неповнолітнім, а друга дитина є особою з інвалідністю, та матір похилого віку, яка страждає на певне захворювання.

Звертає увагу на те, що він з 24.02.2023 року перебуває під вартою.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Кам`янського від 02 лютого 2026 року ОСОБА_6 було продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 01 квітня 2026 року, також застосовано заставу в розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 199 680 грн.

Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення зазначив, що ОСОБА_6 , перебуваючи на свободі, може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого у цьому кримінальному провадженні, оскільки обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину під час дії воєнного стану із застосуванням насильства.

Від обвинуваченого, захисника та прокурорів - процесуальних керівників не надійшло клопотання про їх участь у розгляді провадження під час апеляційного перегляду, у зв`язку з чим відповідно до ст.4221 КПК України розгляд апеляційної скарги проведено у відсутність обвинуваченого, захисника та прокурора.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги обвинуваченого не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до матеріалів провадження, на розгляді Дніпровського районного суду м. Кам`янського перебуває обвинувальний акт № 0000009 щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

З матеріалів провадження вбачається, що ухвалою слідчого судді від 23.02.2023 року до обвинуваченого ОСОБА_6 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався.

Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції 02.02.2026 року було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 з підстав наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Розглядаючи вказане клопотання прокурора, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 331 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.

Під час апеляційного розгляду ухвали суду встановлено, що зазначені вимоги закону при розгляді клопотання були дотримані в повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що, вирішуючи клопотання про продовження тримання обвинуваченого під вартою, судом правильно встановлена наявність ризиків того, що обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи на свободі, може:

- переховуватись від суду, оскільки обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, при цьому враховано тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним, також відповідно до клопотання прокурора обвинувачений офіційно не працює. Окрім того, ризик переховування від суду об`єктивно збільшується з урахуванням ведення в Україні воєнного стану, який суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту;

- незаконно впливати на потерпілого та свідка ОСОБА_7 у цьому кримінальному провадженні, з метою спонукання їх до відмови від надання показань чи зміни раніше наданих показань, оскільки як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_6 обвинувачується у нападі на потерпілого, поєднаному із застосуванням насильства, а свідок є неповнолітньою, при цьому відповідно до клопотання прокурора обвинуваченому відоме місце проживання свідка та номери мобільних телефонів.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки зазначені ризики встановлені в ухвалі суду та підтверджується наданими судом першої інстанції матеріалами, відповідно до яких, заявлені ризики об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Також, колегія суддів вважає, що при вирішенні питання застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, суд апеляційної інстанції виходить з того, що: - особисте зобов`язання не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого з огляду на тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, та встановлені ризики; - заяв про взяття на поруки обвинуваченого не надходило; - домашній арешт, з огляду на інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення, не є дійовим запобіжним заходом щодо обвинуваченого, оскільки вказаний запобіжний захід не буде достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії його належної процесуальної поведінки, з огляду на те, що інкримінований йому злочин, вчинений із застосуванням насильства, за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану.

Таким чином, підстав для застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає, з огляду на вищевикладені обставини.

Окрім того слід зазначити, що судом розглянута можливість застосування до обвинуваченого альтернативного запобіжного заходу, а саме, застави, при цьому розмір цієї застави визначено у меншому розмірі, ніж передбачено п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України

Доводи обвинуваченого про те, що прокурором не доведено наявність ризиків, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 відповідає вимогам ч.3 ст.199 КПК України, так як в ньому, в тому числі, зазначені обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, а також щодо неможливості застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою.

Твердження обвинуваченого про те, що він раніше не судимий, має постійне місце проживання, на його утриманні перебувають двоє дітей, один з яких є неповнолітнім, а друга дитина є особою з інвалідністю, та матір похилого віку, яка страждає на певне захворювання, колегія суддів вважає такими, що не зменшують заявлені у кримінальному провадженні ризики.

Посилання обвинуваченого на те, що він тривалий час перебуває під вартою, колегія суддів вважає таким, що не є підставою для застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, оскільки розгляд кримінального провадження судом триває, встановлено наявність ризиків переховування від суду, незаконного впливу на потерпілого.

Окрім того, відповідно до наданої судом першої інстанції інформації про стан розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_6 , тривалість розгляду справи пов`язана, в тому числі, з неявкою в судові засідання захисника, розглядом клопотань прокурора та сторони захисту.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до ч.3 ст.28 КПК України критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є, в тому числі, складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості підозрюваних, обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, та поведінки учасників кримінального провадження.

Отже, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою, повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Будь-яких порушень КПК України при постановленні ухвали, що оскаржується, судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Кам`янського від 02 лютого 2026 року - залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Кам`янського від 02 лютого 2026 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ _________ __________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4