Слобідський районний суд міста Харкова
Номер провадження № 1-кп/641/1/2026 Справа № 641/15/26
УХВАЛА

1ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2026 року м. Харків

Слобідський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження відомості про кримінальне правопорушення у якому внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000068 від 08.04.2025 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду знаходиться вказане кримінальне провадження.

У підготовчому судовому засіданні обвинуваченою ОСОБА_4 та її захисником- адвокатом ОСОБА_5 заявлено клопотання про повернення обвинувального акту прокурору. В обґрунтування зазначено, що поданий обвинувальний акт та реєстр матеріалів не відповідають вимогам ст. 109, 291, 293 КПК України, зокрема: в обвинувальному акті не зазначено місце складання; обвинувальний акт не містить належних відомостей про потерпілу особу, якій нібито заподіяно шкоду; обвинувальний акт не містить посилання на мотив та умисел вчинення кримінального правопорушення; в обвинувальному акті не зазначено витрати на залучення експерта; в обвинувальному акті не зазначено обставини, що пом`якшують покарання; в обвинувальному акті не зазначено конкретно виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими та не надано конкретне формулювання обвинувачення; реєстр матеріалів досудового розслідування, який є невід`ємною частиною обвинувального акта, не містить адреси проживання свідків, в реєстрі зазначений невідомий свідок та не вірне найменування процесуальної дії, відсутні відомості про вручення ОСОБА_4 повідомлення про підозру та пам`ятки про процесуальні права підозрюваної, відсутні відомості за якою статтею КК України ОСОБА_4 повідомлено про підозру; відсутні відомості про внесення змін до ЄРДР та за якою частиною та статтею КК України, в пунктах 1, 7, 10 розділу II реєстру зазначено про винесення різних постанов про визначення групи прокурорів, при цьому не зазначено хто включався або виключався з цих груп, не вказано прізвища прокурорів, які включалися до групи. Теж стосується і групи слідчих - в реєстрі зазначено що група слідчих створювалась тричі (пункти 3, 8, 11, розділу ІІ реєстру), однак хто включався в групу не зазначено, які зміни вносились не зазначено, пунктах 10 розділу І реєстру зазначено про тимчасовий доступ до речей і документів, при цьому не зазначено до яких саме речей і документів здійснювався доступ. Це ж стосується пункту 3 розділу І реєстру, де зазначено, огляд, однак не зазначено, чого саме було здійснено огляд. Це ж стосується пункту 4 та 5 розділу 1 реєстру, крім того, в розділ І реєстру матеріалів досудового розслідування, у графі "Найменування" зазначено: №3, 4, 5 «Огляд», вказані процесуальні дії не відображають повністю всіх реквізитів процесуальних рішень, і з самого реєстру не зрозуміло, про які дії йде мова, у розділі ІІ реєстру матеріалів досудового розслідування, відсутні будь-які рішення щодо долучення доказів доказів і відомостей щодо них, в реєстрі взагалі відсутні відомості про повідомлення потерпілого та його представників про відкриття сторонами кримінального провадження матеріалів, що є порушенням вимог ст. 290 ч. 7, 109 ч. 2 п.1 КПК України; також в пункті 10 розділу 1 реєстру зазначено про надання доступу до матеріалів досудового розслідування ОСОБА_4 та захиснику, в пункті 26 розділу II реєстру зазначено повідомлення підозрюваного та захисника про завершення досудового розслідування без зазначення кого саме, в реєстрі матеріалів досудового розслідування відсутні відомості про наявність в матеріалах кримінального провадження та місце знаходження відеозаписів, хоча такі відеозаписи здійснювались під час досудового розслідування. Разом з цим, зазначено, що обвинувальний акт не відповідає статусу офіційного документу, оскільки не скріплений печаткою, що є порушенням вимог до реквізитів офіційного документу. Посилаються на те, що матеріали кримінального провадження не містять в собі достатніх доказів, які б надали змогу переконатись про наявність в діях ОСОБА_4 складу інкримінованого кримінального правопорушення. Вказали про безпідставність цивільного позову, заявленого прокурором, оскільки той не обгрунтував виключних підстав для представництва інтересів держави замість органу, уповноваженого захищати права комунального підприємства, а сам позов має формальні недоліки, зокрема відсутні підтвердження згоди КП « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та ІНФОРМАЦІЯ_2 . Крім того, вказали що винесення Першим заступником керівника обласної прокуратури постанови від 22.09.2025 року про зміну підслідності без надання обгрунтованого пояснення щодо фактичних та юридичних підстав прийняття такого рішення, призвело до порушення вимог ст. 216 КПК України, за таких обставин, вважали вказану постанову невмотивованою. Зазначили, що наслідком недотримання органом досудового розслідування правової процедури реалізації повноважень передбачених ч. 5 ст. 36 КПК України є визнання доказів, одержаних в ході досудового розслідування недопустимими на підставі ст. 86, п. 2 ч. 3 ст. 87 КПК України, як таких, що зібрані (отримані) неуповноваженими особами (органом) з порушенням установленого законом порядку. Також посилались на сумнівні висновки товарознавчої експертизи №6331 від 24.07.2025 року та судово-економічної експертизи №11430 від 14.08.2025 року, оскільки експерт не досліджував самі товари і не мав докладної технічної чи якісної інформації, тому його висновки базуються на неповних даних, а самі експертизи були проведені неакредитованою експертною установою; на відсутність доказів вини поза розумним сумнівом. Разом з цим, зазначили, що стороною обвинувачення не доведено наявності в діях ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України.

Обвинувачена ОСОБА_4 та її захисник адвокат ОСОБА_5 підтримали клопотання про повернення обвинувального акту прокурору та просили його задовольнити.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання сторони захисту про повернення обвинувального акту, вважав клопотання необгнунтованим та таким, що грунтуються на припущеннях сторони захисту. В обгрунтування зазначив, що положення КПК України не містять вимог щодо скріплення обвинувального акту печаткою. З приводу використання як недопустимих доказів судової товарознавчої та судової економічної експертиз, зазначив, що допустимість доказів вирішується лише після їх дослідження у ході судового розгляду, а не на стадії підготовчого судового засідання. Щодо неконкретного формулювання обвинувачення зазначив, що обставини, на які посилається сторона захисту, не свідчать про те, що даний обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, оскільки прокурор в обвинувальному акті викладає фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, питання доведеності вини обвинуваченої у інкримінованому їй кримінальному правопорушенні, питання належності, допустимості та достатності доказів суд встановлює під час судового розгляду. Крім того, кваліфікація, яка має бути визначена у разі доведеності фактичних обставин, сама по собі не є доказом, а відповідно до ст. 91 КПК України є обставиною, яка підлягає доказуванню у кримінальному провадженні. З приводу не зазначення місця вчинення кримінального правопорушення, посилався, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 367 КК України є кримінальним правопорушенням з матеріальним складом, тобто є закінченим з моменту настання матеріальної шкоди. Матеріальна шкода вказаним кримінальним правопорушенням була завдана в момент перерахування грошових коштів у сумі 2428 723,98 грн КП « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на рахунок ФОП « ОСОБА_6 » за поставку товару. Так, КП « ІНФОРМАЦІЯ_1 » розташовано за адресою: АДРЕСА_1 , що є територією Слобідського району м. Харкова, про що вказано в обвинувальному акті. Таким чином місцем вчинення вказаного кримінального правопорушення є адреса КП « ІНФОРМАЦІЯ_1 », а саме: АДРЕСА_1 , що є територією Слобідського району м. Харкова. Що стосується оспорювання постанови першого заступника керівника обласної прокуратури від 22.09.2025, зазначив, що зазначене не є підставою для повернення обвинувального акту. Крім того, щодо тверджень захисника про не зазначення потерпілих в обвинувальному акті, зазначив, що у ході досудового розслідування органом досудового розслідування вживались заходи щодо їх залучення з боку КП « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та ІНФОРМАЦІЯ_3 , однак своїм правом бути потерпілими останні не скористались та заяв про вчинення кримінального правопорушення, заяв про залучення до провадження як потерпілого не подали, про що відображено в самому обвинувальному акті. Щодо не викладення в обвинувальному акті мотиву вчинення кримінального правопорушення, умислу, зазначив, що кримінальне правопорушення вчинено з необережності, про що чітко вказано в обвинувальному акті. Разом з цим вказав, що в обвинувальному акті належним чином зазначено місце складання обвинувального акту, витрати на залучення експерта, обставини, що пом`якшують покарання, виклад фактичних обставин правопорушення та його формулювання, реєстр матеріалів досудового розслідування містить усі необхідні дані. Крім того, реєстр матеріалів досудового розслідування є додатком до обвинувального акут, в той час як чинний КПК України вказує на можливість повернення обвинувального акту у випадку лише його невідповідності вимогам ст. 291 КПК України. Таким чином, вважав, що доводи сторони захисту не знаходять свого підтвердження, у зв?язку з чим у задоволенні клопотання про повернення обвинувального акту просив відмовити.

Суд, вислухавши думку учасників провадження, перевіривши обвинувальний акт, дійшов наступного висновку.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення зокрема про повернення обвинувального акта прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Згідно з ч.4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

Згідно із ч.1, 2, 3 ст.291 КПК України обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим.

Обвинувальний акт підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.

За вимогами п. 1 ч.4 ст.291 КПК України, до обвинувального акта додається реєстр матеріалів досудового розслідування.

Статтею 109 КПК України передбачено, що реєстр матеріалів досудового розслідування складається слідчим або прокурором і надсилається до суду разом з обвинувальним актом. Реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити: 1) номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; 2) реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування; 3) вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.

Враховуючи наведені норми законодавства суд приходить до висновку, що за своєю суттю обвинувальний акт є процесуальним рішенням, а реєстр матеріалів досудового розслідування - формою фіксування кримінального провадження.

Додатки до обвинувального акта, визначені ч.4 ст. 291 КПК України, не є і не можуть бути предметом судового контролю під час підготовчого судового засідання. Кримінальний процесуальний кодекс не визначає наявність недоліків у реєстрі матеріалів досудового розслідування як підставу для повернення обвинувального акту прокурору.

Повернення обвинувального акта прокурору може мати місце у тому випадку коли при його складанні були допущені порушення вимог ч.2 ст.291 КПК України.

Твердження сторони захисту щодо необхідності скріплення обвинувального акта гербовою печаткою базується на необхідності додержання вимог щодо реквізитів офіційного документу, які містяться у підзаконних нормативно-правових актах, що визначають правила діловодства та документообігу, однак це суперечить ст. 1 КПК України, згідно якої порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Згідно ч.3 ст.291 КПК України обвинувальний акт набуває статусу офіційного документу з моменту його затвердження прокурором, який здійснює процесуальне керівництво у цьому кримінальному провадженні.

Зі змісту даної статті вбачається, що нормами кримінального процесуального закону не передбачено обов`язкової вимоги щодо необхідності скріплення гербовою печаткою підпису уповноваженої особи компетентного органу для надання обвинувальному акту статусу офіційного документа.

З додатку №55 до Тимчасової інструкції з діловодства в органах прокуратури, затвердженої наказом Генеральної прокуратури України від 12.02.2019 №27, визначено орієнтовний перелік документів, підписи на яких скріплюються гербовою печаткою у разі їх створення у паперовій формі або засвідчуються кваліфікованою електронною печаткою прокуратури у разі їх створення в електронній формі. В даному додатку №55 до Тимчасової інструкції з діловодства в органах прокуратури не передбачено застосування гербової печатки щодо затвердження обвинувального акта. Натомість зазначено, що в інших необхідних випадках гербова печатка проставляється на документах за рішенням Генерального прокурора, його першого заступника чи заступника, керівників регіональних, місцевих прокуратур, що здійснюють процесуальне керівництво досудовим розслідуванням.

Крім того, відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Пункт 5 частини 2 статті 291 КПК України передбачає, що обвинувальний акт, серед іншого, має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, а також правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Частиною 1 статті 337 КПК України встановлено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків, передбачених цією статтею.

Отже, при складенні обвинувального акту прокурор має право викласти в ньому ті фактичні обставини кримінального правопорушення, які він вважає встановленими та на підставі цього на свій розсуд здійснити кваліфікацію кримінального правопорушення із посиланням на положення закону України про кримінальну відповідальність.

Зазначена обставина, відповідно до положень ст. 291 КПК України, не може бути підставою для висновку суду про невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України.

Як вбачається зі змісту обвинувального акту в зазначеному кримінальному провадженні при викладенні фактичних обставин справи та формулюванні обвинувачення щодо ОСОБА_4 прокурором зазначено ті обставини вчинення кримінального правопорушення, які він вважає встановленими.

При цьому, посилання на неконкретність висунутого ОСОБА_4 обвинувачення не приймаються до уваги, оскільки з викладеного в обвинувальному акті формулювання обвинувачення можливо зрозуміти, в чому саме остання обвинувачується.

Аналізуючи зміст ч. 2 ст. 291 КПК України слід зазначити, що закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників: фактичних обставин кримінального правопорушення, правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва «формула обвинувачення») та формулювання обвинувачення.

В доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

При цьому, важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист. Отже, фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

За таких обставин, визнати обґрунтованими наведені мотиви захисника та обвинуваченої суд не може, оскільки встановлення відповідності зазначених в обвинувальному акті відомостей не належить до повноважень суду під час підготовчого судового засідання та, в розумінні вимог ст. 291 КПК України, не є підставою для повернення обвинувального акта прокурору для усунення недоліків.

В будь-якому випадку зазначене формулювання наперед не має значення для суду, оскільки вказані обставини в обвинувальному акті, мають бути доведені прокурором під час розгляду провадження по суті, а прокурор має право змінювати обвинувачення під час судового розгляду, що передбачено положеннями ч. 2 ст. 337 КПК України, які надають можливість прокурору під час судового розгляду змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення.

Разом з цим, пунктом 3 ч. 2 ст. 291 КПК України встановлено, що обвинувальний акт має містити анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство).

За змістом ч. 1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Частиною 7 ст. 55 КПК України визначено, якщо особа не подала заяву про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяву про залучення її до провадження як потерпілого, то слідчий, прокурор, суд має право визнати особу потерпілою лише за її письмовою згодою. За відсутності такої згоди особа в разі необхідності може бути залучена до кримінального провадження як свідок.

Зі змісту обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, а саме у службовій недбалості, тобто неналежному виконанні службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом громадським інтересам.

Як убачається з обвинувального акту, у ньому зазначені відомості про відсутність потерпілих через неподання особами заяви про вчинення кримінального правопорушення або заяви про залучення в якості потерпілого.

Разом з цим, у підготовчому судовому засіданні не вирішується питання про доведеність вини обвинуваченого, а також не досліджуються обставини вчинення кримінального правопорушення та інші питання, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, оскільки це компетенція суду під час судового розгляду, а завданням підготовчого провадження є процесуальне та організаційне забезпечення проведення судового розгляду.

З огляду на вказане, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт складено у відповідності до вимог ст. 291 КПК України, а мотиви, зазначені стороною захисту, не є підставою для повернення обвинувального акту прокурору, таким чином обвинувальний акт складений відповідно до вимог ст. 291 КПК України, тож клопотання захисника та обвинуваченої про повернення останнього прокурору задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 291, 314 -316, 369, 372, 395 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання сторони захисту про повернення обвинувального акту прокурору відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали проголошено 25.03.2026 року о 12-05 год.

Cуддя- ОСОБА_1