ВІТОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/514/26
Провадження №1-кс/477/206/26
УХВАЛА

про застосування запобіжного заходу

20 березня 2026 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Вітовського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання слідчого відділу розслідування злочинів скоєних проти життя та здоров`я особи СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 , погодженого з прокурором відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, скаргу адвоката ОСОБА_5 на незаконне затримання у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0006226 від 20 грудня 2017 року, відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, такого, що народився в с. Дмитрівка Одеської області та зареєстрований за місцем проживання в АДРЕСА_1 , фактично проживає в АДРЕСА_2 , з повною загальною середньою освітою, одруженого, має на утриманні трьох малолітніх дітей, не судимий,

підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого частиною четвертою статті 187 КК України

за участі: прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

20 березня 2026 року слідчий відділу розслідування злочинів скоєних проти життя та здоров`я особи СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0006226 від 20 грудня 2017 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 187, частиною другою статті 15, пунктом 6, 12 частини другої статті 115 КК України.

В обґрунтування поданого клопотання вказує, що слідчим відділом розслідування злочинів скоєних проти життя та здоров`я особи СУ ГУНП в Миколаївській області за фактами відкритого заволодіння майна із застосуванням насильства та замахом на умисне вбивство, здійснюється досудове розслідування у об`єднаному кримінальному провадженні за №0006226 з правовою кваліфікацією за частиною четвертою статті 187, частиною четвертою статті 187, частиною першою статті 15, частиною другою статті 115 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 20 грудня 2017 року приблизно о 16 годині 40 хвилин ОСОБА_6 , діючи з корисливих мотивів, за попередньою змовою з двома невстановленими в ході досудового слідства особами, прибули за адресою: АДРЕСА_3 , за місцем постійного мешкання ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та їх неповнолітнього сина ОСОБА_9 , де перестрибнувши через огорожу, через незачинені двері, проникли до житлового будинку, і вчинили напад на ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , відкрито заволодівши належним ОСОБА_8 та ОСОБА_7 майном, спричинивши матеріальну шкоду на загальну суму 1 542 400 гривень, що в понад 1750 разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент вчинення кримінального правопорушення і становить особливо великий розмір.

Крім цього, 10 березня 2020 року приблизно о 03:00 годині ночі, ОСОБА_6 з корисливих мотивів, за попередньою змовою з ОСОБА_10 , прибули за адресою: м. Миколаїв, вул. Спортивна, 21-А, де з використанням драбини, шляхом зламу балконних дверей другого поверху, проникли до будинку, де відкрито, із застосуванням насильства, заволоділи майном ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на загальну суму 42382,25 гривень.

19 березня 2026 року у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 187 КК України, а саме у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбої), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у житло, спрямованому на заволодіння майном в особливо великих розмірах.

На думку слідчого необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою обумовлена наявністю ризиків, передбачених пунктами 1, 2, 3, 5 частини першої статті 177 КПК України.

Наявність указаних ризиків слідчим обґрунтовується тим, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років, та з метою уникнення покарання може переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Також, слідчий у поданому клопотанні вказує, що ОСОБА_6 з метою прикриття своєї незаконної діяльності, може знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, з огляду на те, що під час досудового розслідування не віднайдено усіх документів, а підозрюваний може вживати дії щодо знищення чи спотворення речей та документів, що вказує про наявність ризиків, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 177 КПК України.

Також, слідчий ОСОБА_3 у поданому клопотанні посилається й на наявність ризиків, передбачених пунктами 3 та 5 частини першої статті 177 КПК України, відповідно до яких ОСОБА_6 , з метою перешкоджання встановленню істини у кримінальному провадженні, може впливати на свідків або потерпілих, що вказує на існування ризику передбаченого пунктом 3 частини першої статті 177 КПК України.

В підтвердження наявності ризику, передбаченого пунктом 5 частини першої статті 177 КПК України, слідчий у поданому клопотанні посилається на те, що дії ОСОБА_6 мають систематичний, триваючий характер, тому вказані обставини свідчать про те, що підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється.

Застосування до підозрюваного ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу не дозволить запобігти зазначеним вище ризикам.

Крім того, слідчий у поданому клопотання посилаючись на те, що злочин, у якому підозрюється ОСОБА_6 пов`язаний із застосуванням насильства, з урахуванням підстав та обставин, передбачених статтями 177, 178 КПК України просить не визначати розмір застави, як альтернативний запобіжний захід підозрюваному.

У свою чергу захисником підозрюваного адвокатом ОСОБА_5 20 березня 2026 року подано скаргу в порядку статті 206 КПК України, в якій останній, посилаючись на відсутність правових підстав для затримання підозрюваного ОСОБА_6 , просив визнати незаконним затримання ОСОБА_6 в порядку статті 208 КПК України та зобов`язати уповноважених осіб органу досудового розслідування негайно звільнити його з-під варти.

В обґрунтування своєї скарги вказує, що слідчим не конкретизовано підстави затримання ОСОБА_6 в порядку статті 208 КПК України, а протокол затримання містить лише формальне посилання на положення пункту 6 частини першої статті 615 КПК України без посилання на конкретні обставини. З урахуванням тієї обставини, що інкриміновані ОСОБА_6 діяння було вчинено у 2017 та 2020 роках, відсутні підстави для застосування положення статті 208 КПК України.

У судовому засіданні проголошено резолютивну частину ухвали.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 підтримала клопотання слідчого ОСОБА_3 про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та просила його задовольнити; указувала про існування ризиків, передбачених пунктами 1, 2, 3, 5 частини першої статті 177 КПК України.

Заперечувала проти доводів захисника підозрюваного, що викладені у поданій ним скарзі, з огляду на те, що протокол затримання містить належне обґрунтування необхідності затримання підозрюваного, а саме наявність підстав вважати, що можлива втеча підозрюваного з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання слідчого ОСОБА_3 , посилаючись на передчасність та необґрунтованість повідомленої ОСОБА_6 підозри, давність інкримінованого діяння та недоведеність ризиків належними та достатніми доказами. Крім того, підтримав доводи поданої ним скарги, у якій вказував про відсутність правових підстав для затримання підозрюваного ОСОБА_6 , що вказує на те, що останній незаконно утримається органом досудового розслідування.

Просив відмовити у задоволенні клопотання слідчого, а якщо слідчий суддя дійде висновку про необхідність у застосуванні запобіжного заходу просив визначити розмір застави в законодавчо визначених межах.

Підозрюваний ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання слідчого, посилаючись на те, що інкриміновані йому дії він не вчиняв, ризики зазначені слідчим у поданому клопотанні є необґрунтованими. З урахуванням його сімейного стану, наявності на утриманні трьох малолітніх дітей та дружини, просив в разі застосування запобіжного заходу визначити йому заставу, як альтернативний запобіжний захід .

Заслухавши позиції учасників судового провадження, дослідивши докази по заявленому клопотанню, слідчий суддя дійшов такого.

Слідчим суддею встановлено, що в провадженні слідчого відділу СУ ГУНП в Миколаївській області перебуває об`єднане кримінальне провадження №0006226 від 20 грудня 2017 року за правовою кваліфікацією, передбаченою частиною четвертою статті 187, частиною четвертою статті 187, частиною першою статті 15, частиною другою статті 115 КК України за фактами відкритого заволодіння майна із застосуванням насильства та замахом на умисне вбивство.

Досудовим розслідуванням цього кримінального провадження встановлено, що 20 грудня 2017 року приблизно о 16 годині 40 хвилин ОСОБА_6 , діючи з корисливих мотивів, за попередньою змовою з двома невстановленими в ході досудового слідства особами, заздалегідь підготувавши для реалізації свого злочинного наміру засоби маскування обличчя в`язані шапки з прорізами для очей по типу балаклави, та знаряддя вчинення розбійного нападу предмет, схожий на пістолет, та ніж, діючи з єдиним умислом, прибули за адресою: АДРЕСА_3 , за місцем постійного мешкання ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та їх неповнолітнього сина ОСОБА_9 ..

ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою разом з двома невстановленими в ході досудового слідства особами, перестрибнувши через огорожу вказаного домоволодіння, шляхом вільного доступу через незачинені двері, проникли до вказаного житлового будинку, де вчинили напад на ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 . При цьому ОСОБА_6 зв`язав потерпілим руки та ноги з метою подолання їх супротиву, погрожуючи застосуванням фізичного насилля, небезпечного для життя та здоров`я потерпілих. Після цього ОСОБА_6 разом з невстановленими особами висунули ОСОБА_8 та ОСОБА_7 вимогу про передачу їм всіх наявних в них ювелірних виробів та грошових коштів. Далі невстановлена особа, діючи відповідно до спільного з ОСОБА_6 та іншою невстановленою особою злочинного плану, умисно нанесла не менше трьох ударів в область тулубу ОСОБА_8 , спричинивши тим самим потерпілому легкі тілесні ушкодження у вигляді синців в області правого плеча, спини, живота. Крім того, невстановлена особа, діючи відповідно до спільного з ОСОБА_6 та іншою невстановленою особою злочинного плану, умисно нанесла не менше двох ударів по нижнім кінцівкам ОСОБА_7 , спричинивши тим самим потерпілій легкі тілесні ушкодження у вигляді синців на нижніх кінцівках.

В ході нападу ОСОБА_6 спільно з двома невстановленими особами відкрито заволоділи належним ОСОБА_8 та ОСОБА_7 майном, на загальну суму 1 542 400 гривень, що в понад 1750 разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент вчинення кримінального правопорушення і становить особливо великий розмір, після чого залишили будинок потерпілих.

Крім цього, 10 березня 2020 року приблизно о 03:00 годині ночі, ОСОБА_6 з корисливих мотивів, за попередньою змовою з ОСОБА_10 , з метою заволодіння майном потерпілих в особливо великих розмірах, заздалегідь підготувавши для реалізації свого злочинного наміру засоби маскування обличчя балаклави з прорізами для очей, та знаряддя вчинення розбійного нападу вогнепальну зброю, діючи з єдиним умислом, прибули за адресою: АДРЕСА_4 , де з використанням драбини, шляхом зламу балконних дверей другого поверху, проникли до кімнати будинку, розташованої на другому поверсі. Знаходячись у будинку, ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , погрожуючи застосуванням зброї та спричиненням тяжких тілесних ушкоджень, висунули ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які на той час перебували на другому поверсі будинку грошові кошти та ювелірні прикраси. ОСОБА_12 та ОСОБА_13 почали кричати та чинити супротив. Від їх криків прокинувся ОСОБА_11 , який спав у кімнаті на першому поверсі та став підійматись по сходах на другий поверх, де побачив ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , які погрожували його дружині та тещі зброєю.

Побачивши ОСОБА_11 , ОСОБА_6 та невстановлена особа, підбігли до нього, між чоловіками почалась бійка, в ході якої ОСОБА_6 наніс один удар рукояттю наявної в нього зброї по голові потерпілого, від чого ОСОБА_11 присів та перестав чинити активний опір. В цей момент ОСОБА_6 та ОСОБА_10 зв`язали руки ОСОБА_11 та повели в спальну кімнату на другому поверсі.

В цей час, ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та неповнолітній син потерпілих ОСОБА_14 забігли у ванну кімнату на другому поверсі та зачинили двері. Помітивши це, ОСОБА_6 підбіг до дверей ванної кімнати, в якій сховались ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та, побачивши, що вони закриті зсередини, вибив рукою скляну вставку на них. Відкривши двері, ОСОБА_6 зайшов до ванної кімнати, де ОСОБА_12 почала чинити йому активний супротив, намагаючись нанести останньому удари руками по тулубу та ногам. ОСОБА_6 , в свою чергу, здійснив не менше 7 пострілів з наявної в нього в руках вогнепальної зброї по потерпілій ОСОБА_12 , заподіявши їй наскрізне вогнепальне проникаюче поранення черевної порожнини з пошкодженням тонкої кишки, яке ускладнилось внутрішньочеревною кровотечою, яке за ступенем тяжкості відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя потерпілої в момент заподіяння та наскрізне вогнепальне поранення лівого стегна, яке за ступенем тяжкості відноситься до легких тілесних пошкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я.

Після цього, ОСОБА_6 завів поранену ОСОБА_12 та ОСОБА_13 до спальної кімнати на другому поверсі будинку, де перебував ОСОБА_11 та ОСОБА_10 .. Далі, ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , діючи відповідно до спільного злочинного плану, повторно висунули потерпілим вимогу передачі їм грошей та ювелірних прикрас, які зберігались в будинку сім`єю ОСОБА_15 , пригрозивши у разі невиконання їхньої вимоги застосуванням фізичного насилля небезпечного для життя та здоров`я відносно їх неповнолітнього сина ОСОБА_14 .

Почувши про можливе спричинення шкоди його сину, ОСОБА_11 почав бійку з нападниками, та в цей час ОСОБА_6 , використовуючи заздалегідь приготовлений для нападу предмет схожий на пістолет, здійснив два постріли в бік ОСОБА_11 , проте не влучив в нього. Після цього ОСОБА_11 відштовхнув ОСОБА_6 та ОСОБА_10 та вибіг на балкон другого поверху, де побачивши поблизу будинку охоронця, почав кликати на допомогу. В цей час, ОСОБА_6 з ОСОБА_10 , відкрито заволодівши майном ОСОБА_11 та ОСОБА_12 а саме: грошовими коштами в іноземній валюті в розмірі 1500 доларів США, що станом на 10.03.2020 згідно курсу НБУ становить 37382,25 гривень та прикрасою краваткою, оздобленим камінням «Сваровські», вартістю 5000 гривень, залишили будинок потерпілих.

Таким чином ОСОБА_10 та ОСОБА_6 відкрито, із застосуванням насильства, заволоділи майном ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на загальну суму 42382,25 гривень.

19 березня 2026 року, у відповідності до приписів пункту 6 частини першої статті 615 КПК України ОСОБА_6 затримано за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 187 КПК України.

19 березня 2026 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 187 КК України, а саме у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбої), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у житло, спрямованому на заволодіння майном в особливо великих розмірах.

Наявність підозри вчинення ОСОБА_6 злочину, зазначеного у повідомленні про підозру, підтверджується зібраними у ході досудового розслідування доказами у їх сукупності, зокрема: протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 20 грудня 2017 року; протоколом огляду місця події за адресою: АДРЕСА_3 від 20 грудня 2017 року; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_8 від 20 грудня 2017 року; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_9 від 20.12.2017; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_7 від 20 грудня 2017 року; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_8 від 30 січня 2026 року; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_7 від 30 січня 2026 року; протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 10 березня 2020 року; протоколом огляду місця події за адресою: АДРЕСА_4 від 10 березня 2020 року; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_11 від 10 березня 2020 року; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_13 , від 10 березня 2020 року; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_12 , від 16 березня 2020 року; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_12 , від 28 січня 2026 року; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_11 , від 28 січня 2026 року; висновком експерта №649 від 17 червня 2020 року; висновком експерта №648 від 17 червня 2020 року; висновком експерта №291 від 13 березня 2020 року; висновком експерта №1994 від 21 грудня 2017 року; висновком експерта №2001 від 22 грудня 2017 року; висновком експерта №3 від 02 травня 2018 року; висновком експерта №308 від 19 березня 2020 року; висновком експерта №101 від 20 березня 2020 року; висновком експерта №357 від 25 травня 2020 року; висновком експерта № СЕ-19/115-23/1869-БД від 17 липня 2023 року; висновком експерта № СЕ-19/115-26/182-БД від 09 січня 2026 року; повідомленням з Миколаївського НДЕКЦ про встановлення збігу за регіональним обліком генетичних ознак людини від 20 березня 2020 року; повідомленням з Миколаївського НДЕКЦ про встановлення збігу за локальним обліком генетичних ознак людини від 09 січня 2026 року, які своїй сукупності, що свідчать про причетність ОСОБА_6 до вчинення дій, які охоплюються складом злочину передбаченого частиною четвертою статті 187 КК України, та в силу положень частини третьої статті 132 КПК України, частини другої статті 177 КПК України є підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, зокрема і запобіжного заходу.

При цьому, з огляду на заперечення підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_5 , що надані ними слідчому судді під час розгляду клопотання, слід роз`яснити, що слідчим суддею не оцінювалися докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, тобто на даному етапі провадження не вирішувалися ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті. Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження.

З урахуванням вищевикладеного, обґрунтованість підозри щодо вчинення підозрюваним ОСОБА_6 злочину, передбаченого частиною четвертою статті 187 КК України підтверджується наявними в матеріалах кримінального провадження доказами, що є достатніми для висновку, що підозра не є вочевидь необґрунтованою та відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра».

Наведені підозрюваним та його захисником доводи, щодо необґрунтованості підозри та недопустимості долучених доказів, слідчим суддею відхиляться, з огляду на те, що як вже зазначено вище, оцінка доказів із точки зору їх допустимості є заключним етапом доказування та здійснюється судом за наслідком розгляду справи по суті.

У рамках вказаного кримінального провадження орган досудового розслідування, посилаючись на обґрунтованість підозри та наявність ризиків передбачених частиною першою статті 177 КПК України, звернувся до слідчого судді із клопотанням про застосування до підозрюваного запобіжного заходу.

Відповідно до розділу ІІ КПК України, запобіжні заходи є заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до статті 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною першою статті 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу подано до суду в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування й відповідає вимогам статей 183, 184 КПК України, ґрунтується на вимогах закону та змісті викладених у ньому доводів.

Слідчим у поданому клопотанні та прокурором в судовому засіданні доведено наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 189 КК України.

Слідчий суддя також визнає доведеними обставинами те, що існують передбачені статтею 177 КПК України ризики, зокрема, ризики того, що підозрюваний перебуваючи на свободі, з метою уникнення від кримінальної відповідальності, може переховуватись від органу досудового розслідування або суду; незаконно впливати на свідків або потерпілих та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється.

Про наявність існування ризику, що підозрюваний ОСОБА_6 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду свідчать вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення та тяжкість покарань, передбаченого санкцією частини четвертої статті 187 КК України, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 12 років, що дає підстави вважати, що підозрюваний з метою ухилення від кримінального покарання може зникнути з місця проживання, та переховуватися від органів досудового розслідування чи суду.

Зазначені обставини самі по собі можуть бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду, що узгоджується із позицією ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

За практикою ЄСПЛ, ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

З урахуванням доводів клопотання слідчого про майновий стан підозрюваного, відсутність у нього будь-яких легальних джерел доходу, наявність паспорта громадянина України для виїзду закордон, слідчий суддя вважає ризик визначений пунктом 1 частини першої статті 177 КПК України досить реальним.

Також слідчим та прокурором доведено існування іншого ризику, передбаченого частиною першої статті 177 КПК України, а саме можливість ОСОБА_6 незаконно впливати на потерпілих, свідків та інших підозрюваних у цьому кримінальному провадженні підтверджується тим, що ОСОБА_6 приймав активну участь у розбійному нападі на ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 та ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , тому перебуваючи на свободі може вживати дії щодо впливу на потерпілих та інших підозрюваних шляхом умовлянь або погрожувань, чим може перешкоджати встановленню істини у провадженні.

При цьому, слідчий суддя вважає слушними доводи органу досудового розслідування в підтвердження указаного ризику, з приводу тієї підстави, що характер вчинення кримінальних правопорушень про підозру у яких повідомлено ОСОБА_6 є досить зухвалим та цинічним, з огляду на ретельну підготовку до його вчинення, максимальні заходи конспірації з метою уникнення викриття, свідоме прийняття підозрюваним будь-яких наслідків своїх дій задля досягнення злочинної мети, вчинення кримінальних правопорушень в помешканні де проживає неповнолітня дитина-інвалід, про проживання якої за місцем вчинення злочину, з показів потерпілих, підозрювані знали.

Тому, перебуваючи на свободі, користуючись наявними зв`язками, як особисто, так і за допомогою посередників, будучи обізнаним про місце мешкання, контактні дані осіб, які володіють інформацією про вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень, може здійснювати незаконний тиск на вказаних осіб, з метою зміни (надання) їх показів на такі, що не відповідають дійсності та частково чи повністю виправдовують його, шляхом вмовляння або погроз, що зашкодить кримінальному провадженню.

В підтвердження наявності ризику, передбаченого пунктом 5 частини першої статті 177 КПК України, на думку слідчого судді свідчать ті обставини, що дії ОСОБА_6 мають усвідомлений протиправний характер діяльності та продовжувалась тривалий час (перерва між кримінальними правопорушеннями складає близько 4 років). Вказане свідчить про сталий злочинний умисел та дає підстави обґрунтовано припускати, що і в подальшому підозрюваний може вчиняти інші кримінальні правопорушення (зокрема, відносно потерпілого з мотивів помсти, тощо) або інших корисливих злочинів з метою отримання незаконного прибутку, адже будь-яких легальних джерел доходу ОСОБА_6 не має.

Тобто, дії підозрюваного мають систематичний, триваючий характер з метою отримання незаконного прибутку, тому останній може продовжити вчинення аналогічних злочинних діянь.

Ризик, передбачений пунктом 2 частини першої статті 177 КПК України, на думку слідчого судді не підтверджений слідчим належними засобами доказування, з огляду на термін, що з часу вчинення інкримінованих підозрюваному дій минув досить тривалий час. Як вбачається зі змісту клопотання події, у вчиненні яких ОСОБА_6 повідомлений про підозру мали місце у грудні 2017 року та березні 2020 року, тому досить сумнівними є доводи щодо можливості підозрюваного вжити дії щодо знищення, зміни чи спотворення речей, які могли бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення, знищення інформації, яка підлягає встановленню та дослідженню в межах вказаного кримінального провадження (чорнових записів, записів з камер відеоспостереження) тощо.

З урахуванням сукупності вищенаведених обставин, слідчий суддя вважає підтвердженою наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, зокрема, переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків або потерпілих у цьому кримінальному провадженні та ризик вчинення іншого кримінального правопорушення.

За положеннями процесуального законодавства України, що застосовуються з урахуванням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та відповідної практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), окремі положення яких можна екстраполювати на норми національного законодавства, що не містять однозначного регулювання спірних питань, вбачається, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканість, гарантовані статтею 5 Конвенції, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК України.

Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Оцінюючи встановлені слідчим суддею ризики, через призму положень статті 178 КПК України, слідчим суддею, окрім вищевикладеного враховує також і те, що підозрюваний ОСОБА_6 має на утриманні трьох малолітніх дітей, одружений, має постійне місцем проживання, що вказує на наявність у нього певних соціальних зв`язків.

Разом з тим, за матеріалами клопотання також вбачається і те, що підозрюваний ОСОБА_6 не має постійного місця роботи та офіційних доходів, тривалий час існував за рахунок доходів від вчинення злочину.

Зазначені обставини у сукупності хоча і свідчать про наявність і підозрюваного певних соціальних зв`язків, однак їх міцність не є такою, що могли утримати його процесуальну поведінку на відповідному рівні.

Вирішуючи питання про обрання та застосування запобіжного заходу, необхідного для запобігання існуючим ризикам, слідчий суддя враховує таке.

Згідно із частиною першою статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, який застосовується лише тоді, коли є підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків і належної поведінки.

Тобто застосування такого запобіжного заходу можливе не тільки за наявності обґрунтованої підозри щодо вчинення особою злочину та ризиків, а й у разі неможливості зменшити наявні ризики до розумних меж через застосування більш м`яких запобіжних заходів.

У справі «Амбрушкевич проти Польщі» ЄСПЛ зазначив, що перед застосуванням до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою національний судовий орган повинен обов`язково розглянути можливість застосування інших, альтернативних триманню під вартою, заходів. Позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається.

При цьому, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Відповідно до частини першої статі 176 КПК України запобіжними заходами є: особисте зобов`язання; особиста порука; застава; домашній арешт; тримання під вартою.

Частиною третьою статті 176 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Неможливість застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_6 у виді особистого зобов`язання, особистої поруки та домашнього арешту пов`язане з тим, що такі запобіжні заходи є занадто м`якими та їх застосування не достатнє для забезпечення запобігання ризикам, встановленим слідчим суддею, оскільки не виконання підозрюваним обов`язків у цьому кримінальному провадженні, не матиме належних наслідків, які б утримали його у належній процесуальній поведінці і може створити передумови для його переховування від органів досудового розслідування та/або суду. Крім того, за таких обставин ОСОБА_6 отримає можливість незаконно впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні будь-яким чином.

Водночас, у випадку застосування судом запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_6 у виді застави, слід зазначити, що підозрюваний матиме можливість до внесення застави вчинити дії направленні на залишення території України та/або на переховування від органів досудового розслідування та/або суду.

З урахуванням доведеності ризиків, передбачених частиною першою статті 177 КПК України, слідчий суддя вважає доведеним, що інші, більш м`які (особисте зобов`язання, особиста порука та домашній арешт), запобіжні заходи на даному етапі досудового розслідування не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного, а тому з урахуванням приписів пункту 4 частини другої статті 183 КПК України у вказаному випадку до ОСОБА_6 не може бути застосований більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

Враховуючи обставини кримінального провадження та долучені до матеріалів клопотання докази, в тому числі документи, які свідчать про причетність ОСОБА_6 до вчинення дій пов`язаних із нападом з метою заволодіння чужим майном, поєднаному з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбої), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у житло, спрямованому на заволодіння майном в особливо великих розмірах, слідчий суддя вважає підозру, яка повідомлена підозрюваному обґрунтованою, а долучені докази такими, що переконують неупередженого спостерігача, що ця особа могла вчинити даний злочин з досить високою ймовірністю.

Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

З огляду на викладене, для запобігання ризиків, які зазначені в клопотанні, враховуючи, що застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу не гарантуватиме та не забезпечуватиме запобігання вказаним ризикам та виконанням ним процесуальних обов`язків, заперечення сторони захисту слідчий суддя відхиляє.

Слідчий суддя вважає, що запобіжний захід у виді тримання під вартою з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає характеру та тяжкості діянь, які інкримінуються підозрюваному ОСОБА_6 , тяжкістю покарання, яке йому загрожує, згідно санкції статті, кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваної слідчим суддею, на даному етапі, не встановлено.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є співмірним існуючим ризикам, відповідає особі підозрюваного та тяжкості пред`явленого йому обвинувачення, зможе забезпечити виконанню підозрюваним своїх процесуальних обов`язків, а відтак є необхідним за даних обставин та відповідає характеру кримінального провадження та суспільному інтересу.

За досліджених вище обставин, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання слідчого підлягає задоволенню, та відносно підозрюваного ОСОБА_6 необхідно застосувати запобіжний захід виключно у виді тримання під вартою.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Оскільки злочин, у якому підозрюється ОСОБА_6 пов`язаний із застосуванням насильства та погрозою застосування насильства до потерпілого, з урахуванням підстав та обставин, передбачених статтями 177, 178 КПК України слідчий суддя уважає за можливе не визначати розмір застави.

Відповідно до положень частини першої та другої статті 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів, при цьому строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання.

Відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 19 березня 2026 року, вбачається, що ОСОБА_6 був затриманий 19 березня 2026 року о 13.20 годині.

З огляду на імперативні положення, визначені частиною першою та другою статті 197 КПК України, строк тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 слід відраховувати з моменту його фактичного затримання, тобто з 19 березня 2026 року.

Щодо порушеного захисником підозрюваного адвокатом ОСОБА_5 питання з приводу відсутності підстав для затримання підозрюваного ОСОБА_6 , що відображено у поданій скарзі у порядку статті 206 КПК України, та у запереченнях, що надані слідчому судді під час розгляду клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя також вважає такі доводи необґрунтованими з огляду на наступне.

Так, за змістом скарги адвоката ОСОБА_5 вбачається, що 19 березня 2026 року ОСОБА_6 був затриманий за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого частиною четвертою статті 187 КК України. Вважає, що таке затримання є незаконним, оскільки відбулося після спливу понад восьми років від настання події злочину. ОСОБА_6 затриманий без ухвали слідчого судді, на підставі пункту 6 частини першої статті 615 КПК України, однак слідчим не наведено конкретних підстав вважати, що особа може здійснити втечу з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Оцінюючи доводи скарги в цій частині слідчий суддя виходить з того, що відповідно до статті 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до статті 29 Конституції України - ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожному заарештованому чи затриманому має бути невідкладно повідомлено про мотиви арешту чи затримання. Кожний затриманий має право у будь-який час оскаржити в суді своє затримання.

Статтею 208 КПК України передбачено законний порядок затримання особи уповноваженою особою без ухвали слідчого судді, і перелік таких підстав є вичерпний. Так, згідно статті 208 КПК України, уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, лише у випадках: якщо цю особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення; якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин; якщо є обґрунтовані підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого корупційного злочину, віднесеного законом до підслідності Національного антикорупційного бюро України; якщо є обґрунтовані підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні злочину, передбаченого статтями 255, 255-1, 255-2 КК України.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 615 КПК України, у разі введення воєнного стану та якщо наявні випадки для затримання особи без ухвали слідчого судді, суду, визначені статтею 208 цього Кодексу, або виникли обґрунтовані обставини, які дають підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні злочину, - уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати таку особу.

Уповноважена службова особа, що здійснила затримання особи, повинна негайно повідомити затриманому зрозумілою для нього мовою підстави затримання та у вчиненні якого злочину він підозрюється, а також роз`яснити право мати захисника, отримувати медичну допомогу, давати пояснення, показання або не говорити нічого з приводу підозри проти нього, негайно повідомити інших осіб про його затримання і місце перебування відповідно до положень статті 213 цього Кодексу, вимагати перевірку обґрунтованості затримання та інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом (частина четверта статті 208 КПК України).

Про затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, обов`язково складається протокол, в якому, крім відомостей, передбачених статтею 104 цього Кодексу, зазначаються: місце, дата і точний час (година і хвилини) затримання відповідно до положень статті 209 цього Кодексу; підстави затримання; результати особистого обшуку; клопотання, заяви чи скарги затриманого, якщо такі надходили; повний перелік процесуальних прав та обов`язків затриманого. У разі якщо на момент затримання прізвище, ім`я, по батькові затриманої особи не відомі, у протоколі зазначається докладний опис такої особи та долучається її фотознімок. Протокол про затримання підписується особою, яка його склала, і затриманим. Копія протоколу негайно під розпис вручається затриманому та надсилається прокурору (частина п`ята статті 208 КПК України).

Частиною четвертою статті 213 КПК України передбачено обов`язок уповноваженої службової особи, що здійснила затримання, негайно повідомити про це орган (установу), уповноважений законом на надання безоплатної правової допомоги.

Як вбачається з протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 19 березня 2026 року, ОСОБА_6 затриманий 19 березня 2026 року о 13.20 годині слідчим СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_16 в м. Хуст Закарпатської області, відповідно до пункту 6 частини першої статті 615 КПК України, як особа, підозрювана у вчиненні злочину, передбаченого частиною четвертою статті 187 КК України. Підставою затримання зазначено пункт 6 частини першої статті 615 КПК України наявні випадки для затримання особи без ухвали слідчого судді, суду, визначені статтею 208 КПК України, або виникли обґрунтовані обставини, які дають підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні злочину.

Протокол затримання складено в присутності захисника адвоката ОСОБА_17 і підписаний учасниками, жодних зауважень чи заперечень від останніх не надходило, та в протоколі не зазначено.

Оцінюючи підстави для застосування пункту 6 частини першої статті 615 КПК України, слідчий суддя погоджується з доводами прокурора, щодо наявності таких підстав, з огляду на ту обставину, що підозрюваний ОСОБА_6 є багатодітним батьком, внаслідок чого має право безперешкодного виїзду за межі України. При цьому, як встановлено слідчим суддею, місцем реєстрації та постійного проживання підозрюваного ОСОБА_6 є Одеська область, однак станом на 19 березня 2026 року, останній, маючи паспорт громадянина України для виїзду за кордон, перебував в межах Закарпатської області, тому вбачається досить переконливими доводи органу досудового розслідування щодо можливості останнього здійснити виїзд за межі України, в тому числі, для ухилення від кримінальної відповідальності особи.

За вказаного, доводи скарги адвоката ОСОБА_5 не знайшли свого підтвердження та спростовані матеріалами клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Керуючись статтями 176-178, 183, 193-194, 196-197, 206, 207, 376 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, який діє до 17 травня 2026 року включно.

У задоволенні скарги адвоката ОСОБА_5 відмовити.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню ГУНП в Миколаївській області після її оголошення.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили з моменту оголошення та може бути оскарженою до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ ОСОБА_18