Провадження № 11-кп/824/3777/2026Доповідач: ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

03 березня 2026 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 04 лютого 2026 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Даною ухвалою суду продовжено ОСОБА_8 у строк тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 04 квітня 2026 року, з визначенням розміру застави у межах 2 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що відповідно становить 8 320 000 (вісім мільйонів триста двадцять тисяч) грн, з покладенням відповідних обовязків.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд зазначив, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років, усвідомлюючи невідворотність покарання та його наслідки, з метою уникнення відповідальності за вчинене, може переховуватися від суду, а також існує ризик того, що обвинувачений може впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу, застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту або зменшити розмір застави.

Вважає ухвалу суду незаконною, необґрунтовано та невмотивованою, оскільки вона не ґрунтується на вимогах закону та обставинах справи.

Вказує, що обвинувачений має постійне місце проживання у м. Павлоград, за місцем проживання характеризується позитивно, одружений, має на утриманні мати похилого віку, яка має хронічні захворювання та потребує відповідного догляду, займав посаду тренера ДЮСША Павлоградської міської ради.

Зазначає, що відсутні будь-які належні та допустимі докази існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема ризику ухилення обвинуваченого від органів досудового розслідування чи суду, ризику продовження ним злочинної діяльності або незаконного впливу на свідків. Натомість наведені ризики мають суто припущений характер і не підтверджені жодними фактичними даними.

Крім того, зазначає, що визначений розмір застави обвинуваченому не відповідає критеріям справедливості та співмірності, оскільки судом не досліджено майновий стан останнього.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Зважаючи на відсутність клопотань сторін кримінального провадження про розгляд апеляційної скарги за їх участі, колегія суддів вважає за можливе провести розгляд апеляційної скарги без участі сторін кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 404 КПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Частиною 2 ст. 331 КПК України передбачено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Як вважає колегія суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання доцільності продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.

Так, з оскаржуваної ухвали вбачається, що підставами для продовження строку тримання під вартою стали достатні підстави вважати, що у даному кримінальному провадженні продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які слугували підставою для обрання та продовження обвинуваченому ОСОБА_6 виключного запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою. Також місцевим судом, на виконання вимог ст. 178 КПК України, було враховано дані про особу ОСОБА_6 в їх сукупності.

Враховуючи, що ОСОБА_6 пред`явлено обвинувачення у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення та особливо тяжкого кримінального правопорушення, а також приймаючи до уваги існування обґрунтованих ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, з урахуванням того, що дане кримінальне провадження в суді першої інстанції не завершено до спливу продовженого строку, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали за тими доводами, на які посилається в своїй апеляційній скарзі захисник, а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні судом першої інстанції питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, як і підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, колегія суддів не встановила.

На думку колегії суддів, характер пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення в сукупності з конкретними обставинами кримінального провадження, переконливо доводить, що суспільний інтерес, незважаючи на існування презумпції невинуватості, як переважував, так і досі переважує вимоги забезпечення поваги до особистої свободи обвинуваченого.

Колегія суддів переконана, що застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти ризикам кримінального провадження та може негативно відобразитися на здійсненні судового розгляду, в тому числі щодо належного виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків передбачених цим Кодексом.

Згідно із ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

На думку колегії суддів, з урахуванням майнового стану та даних про особу ОСОБА_6 в їх сукупності, обставин вчинення інкримінованих злочинів, їх суспільної небезпеки, встановлених судом ризиків неправомірної поведінки обвинуваченого, застава у розмірі 8 320 000 гривень є обґрунтованою та здатна забезпечити виконання ОСОБА_6 покладених на нього процесуальних обов`язків.

Доводи сторони захисту щодо відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України є безпідставними, оскільки існує обґрунтована ймовірність протидії ОСОБА_6 кримінальному провадженню з метою уникнення можливого покарання шляхом здійснення відповідних дій.

Доводи про те, що обвинувачений має постійне місце проживання у м. Павлоград, за місцем проживання характеризується позитивно, одружений, має на утриманні мати похилого віку, яка має хронічні захворювання та потребує відповідного догляду, займав посаду тренера ДЮСША Павлоградської міської ради, на думку колегії суддів, не є визначальними обставинами, які давали б можливість змінити останній запобіжний захід на інший, не пов`язаний з триманням під вартою, оскільки такий не гарантуватиме запобігання встановленим ризикам.

Відтак, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Ухвала місцевого суду відповідно до вимог ст. 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування колегія суддів не знаходить.

З огляду на викладене, апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 04 лютого 2026 року щодо ОСОБА_6 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Суддя Суддя