Номер провадження: 11-сс/813/108/26
Справа № 511/4012/25 1-кс/511/1253/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя - ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

власника майна ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 25.11.2025 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000763 від 17.11.2025 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України,

установив

Зміст оскаржуваного судового рішення

Ухвалою слідчого судді було задоволено клопотання органу досудового розслідування про арешт майна у кримінальному провадженні №0000763 від 17.11.2025 року та накладений арешт на: автомобіль марки «ЗИЛ-ММЗ», зеленого кольору, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , 1981 р.в., реєстраційний номер транспортного засобу НОМЕР_3 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_6 , мешканцю АДРЕСА_1 , розкрижована сиро ростуча деревина (лісопродукцією) породи «Акації» в кількості 7 (семи) метрів кубічних, пластиковими бирками UA ДА ЛРУ 259638353, UA ДА ЛРУ 259638352, товарно-транспортною накладною серії ПАА №730071 від 14.11.2025 року з відірваним штрих-кодом, до вирішення питання по суті.

Зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, адвокат ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій вважає ухвалу слідчого судді незаконною та такою, що підлягає скасуванню, посилаючись на наступне.

-слідчий із клопотанням про арешт майна звернувся поза межами строку, передбаченого КПК;

-клопотання про арешт майна є необґрунтованим, а слідчий суддя не навів жодних мотивів необхідності накладення арешту на майно;

-вилучений автомобіль використовується у господарській діяльності, а його вилучення позбавить його володільця заробітку та можливості утримувати родину;

-перевезення лісопродукції відбулось на законних підставах, про що є відповідні документи.

На підставі цього просить скасувати ухвалу слідчого судді про арешт майна.

Позиції учасників судового розгляду

Власник майна ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу свого представника та просив її задовольнити.

Від представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 надійшло клопотання про проведення апеляційного розгляду за його відсутності.

В судове засідання апеляційного суду прокурор не з`явився, хоча був належним чином сповіщений про дату, час та місце апеляційного розгляду, однак його неявка не перешкоджає розгляду кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Мотиви апеляційного суду

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіривши матеріали судової справи, апеляційний суд приходить до висновку про те, що ухвала слідчого судді не в повній мірі відповідає вимогам закону, та її неможливо вважати законною та обґрунтованою, з огляду на таке.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого/прокурора та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

З аналізу мотивувальної частини ухвали вбачається, що слідчий суддя зазначених вище вимог кримінального процесуального закону при розгляді клопотання не дотримався, виходячи з наступного.

Так, з матеріалів судового провадження вбачається, що в провадженні слідчого відділення №1 слідчого відділу Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській областізнаходяться матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні № №0000763 від 17.11.2025 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України.

В обґрунтування клопотання про арешт майна, слідчий зазначив, 17.11.2025 року до чергової частини відділення поліції № 1 Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 17.11.2025 року на блок посту РД006, який розташований по вул. Центральній, с. Новопетрівка Роздільнянського району Одеської області було зупинено автомобіль марки «ЗИЛ-ММЗ», зеленого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_3 , який здійснював перевезення деревини, а саме породи «Акація» з невідповідними документами.

За даним фактом 17.11.2025 слідчим відділенням № 1 слідчого відділу Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області розпочато кримінальне провадження №0000763 за ч. 1 ст. 246 КК України.

17.11.2025 року під час огляду місця події, а саме на блок посту РД006, який розташований по вул. Центральній, с. Новопетрівка Роздільнянського району Одеської області було виявлено та вилучено: автомобіль марки «ЗИЛ-ММ3», зеленого кольору, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_4 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , 1981 р.в., реєстраційний номер транспортного засобу НОМЕР_3 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_6 , мешканцю АДРЕСА_1 , розкрижовану сиро ростучу деревину (лісопродукцію) породи «Акації» в кількості 7 (семи) метрів кубічних, пластикові бирки UA ДА ЛРУ 259638353, UA ДА ЛРУ 259638352, товарно-транспортну накладну серії ПАА № 730071 від 14.11.2025 року з відірваним штрих-кодом на яких збереглися сліди кримінального правопорушення.

Постановою слідчого СВ Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 від 18.11.2025 року вилучене майно визнано речовими доказами у справі.

Апеляційний суд перевіряє обґрунтованість арешту майна в межах доводів апеляційної скарги представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 ..

Так, за змістом ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 31) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Як зазначає слідчий у клопотанні, метою арешту майна є необхідність збереження речових доказів для проведення відповідних слідчих дій та експертних досліджень ( а.с.3).

При цьому, слідчий суддя, вивчивши доводи клопотання слідчого, прийшов до переконання, що оскільки справа знаходиться на початковій стадії досудового розслідування, арешт на вказане майно, яке визнано попередньо слідчим речовими доказами, так як на даному транспортному засобі також знаходиться предмети кримінального правопорушення, беручи до уваги правове обґрунтування клопотання, задовольнив його.

Водночас, апеляційний суд вважає такі висновки слідчого судді необґрунтованими, з огляду на наступне.

Так, аналізуючи зміст клопотання слідчого, у співвідношенні із доданими матеріалами досудового розслідування, апеляційним судом встановлено, що сторона обвинувачення підставу та мету арешту майна обґрунтовує наступними доказами: витягом з ЄРДР від 17.11.2025 року; рапортом чергового про отримання 17.11.2025 року черговою частиною відділення поліції № 1 Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області повідомлення зі служби 102; протоколом огляду місця події від 17.11.2025 року; документами на автомобіль, а також процесуальними рішеннями про створення групи слідчих, прокурорів та визнання майна речовими доказами.

Натомість, з моменту звернення до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно до часу апеляційного розгляду, слідчий не навів мотивованого обґрунтування необхідності накладення арешту на майно, що належить ОСОБА_6 , а також зазначаючи, що майно має доказове значення по справі, не вказав та не конкретизував, які саме, в той час, коли з моменту вилучення майна протягом трьох місяців з ним не проводяться слідчі дії та стороною обвинувачення апеляційному суду не надано доказів призначення по цьому майну експертних досліджень, як про це вказано в клопотанні.

Разом із тим, колегія суддів зауважує на тому, що прокурором не було доведено того, що власник арештованого транспортного засобу ОСОБА_6 має будь-який статус у кримінальному провадженні № №0000763 від 17.11.2025 року, натомість, до теперішнього часу жодним особам в даному провадженні про підозру повідомлено не було.

Також, апеляційний суд враховує, що задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя у мотивувальній частині ухвали, зазначив, що арешт майна у цьому випадку є достатнім для забезпечення збереження речових доказів, є пропорційним втручанням у права осіб, та не матиме надмірних наслідків для таких осіб, однак у клопотанні слідчого та в ухвалі слідчого судді не зазначено, якими доказами підтверджуються доводи слідчого про те, що вилучене майно відповідає критеріям, передбаченим ч. 1 ст. 98 КПК України.

За встановлених обставин апеляційний суд доходить висновку про передчасність висновків слідчого судді про обґрунтованість клопотання слідчого.

В свою чергу, ч. 3 ст. 172 КПК України передбачає, що слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст. 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Таким чином, апеляційним судом встановлено, що слідчий суддя суду 1-ої інстанції при прийнятті до розгляду клопотання слідчого про накладення арешту на майно не звернув уваги на його невідповідність вимогам ст. 171 КПК України та не виконав приписів ч. 3 ст. 172 КПК України, згідно яких, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст. 171 цього Кодексу, слідчий суддя своєю ухвалою повертає клопотання прокурору з встановленням строку в 72 години для усунення недоліків.

Водночас, апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що слідчий із клопотанням про арешт майна звернувся поза межами строку, передбаченого КПК, оскільки згідно відмітки ДП «Укрпошта» на конверті, клопотання слідчого було направлено до суду на наступний день після його вилучення, а саме 18.11.2025 року (а.с. 18) та зареєстроване в суді 24.11.2025 року (а.с. 1).

За таких обставин, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді невмотивованою та передчасною та доходить висновку про те, що при розгляді клопотання слідчого та постановлення ухвали були допущені перелічені вище істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили прийняттю законного та обґрунтованого рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

При цьому п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України передбачає, що підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно ч. 1 ст. 412 КПК України істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього закону, які перешкоджали чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Отже, колегія суддів вважає, що при розгляді клопотання слідчого слідчим суддею були допущені перелічені вище, істотні порушенням вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Враховуючи встановлене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала слідчого судді скасуванню з постановленням нової ухвали, якою клопотання слідчого необхідно повернути прокурору для усунення недоліків протягом сімдесяти двох годин з моменту його отримання.

Керуючись ст. ст. 170-173, 376, 404, 405, 407, 409, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 25.11.2025 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000763 від 17.11.2025 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого відділення № 1 СВ Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області майора поліції ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000763 від 17.11.2025 року, повернути прокурору - процесуальному керівнику для усунення недоліків, викладених в мотивувальній частині ухвали, протягом сімдесяти двох годин з моменту його отримання.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4