Справа № 148/346/26
Провадження №11-сс/801/424/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції:
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2026 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

та учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

підозрюваної ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Тульчинської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Тульчинського районного суду Вінницької області від 22 квітня 2026 року,

якою клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишено без задоволення та застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, -

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені слідчим суддею обставини

До Тульчинського районного суду Вінницької області звернувся слідчий СВ Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_8 з клопотанням, погодженим з прокурором Тульчинської окружної прокуратури ОСОБА_9 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб до підозрюваної ОСОБА_7 .

Клопотання мотивоване тим, що слідчим відділенням Тульчинського РВП здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000346, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.11.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України.

Зокрема, досудовим розслідуванням встановлено, що директор Комунальної установи «Обласний центр комплексної реабілітації для осіб з інвалідністю внаслідок інтелектуальних порушень» ОСОБА_7 , використовуючи своє службове становище, діючи за попередньою змовою з соціальним робітником Центру ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 02.04.2026 застосовувала методи переконання, використовуючи уразливий стан підопічних, викликаний психічними захворюваннями, що унеможливлює та обмежує їх здатність усвідомлювати свої дії, керувати ними, приймати за своєю волею самостійні рішення, чинити опір незаконним діям відносно себе, чим завербувала та перемістила підопічних до кладовища, яке розташоване в с. Крищинці, Тульчинського району Вінницької області, де в період з 09:35 год по 12:10 год останні виконували роботи, а саме різали дерева та прибирали територію.

За результатами здійснення досудового розслідування 21.04.2026 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України.

В обґрунтування клопотання, слідчий послався також на наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, а саме: тяжкість кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_7 , яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за скоєння яких передбачено покарання у виді позбавлення волі від 5 до 12 років; можливість незаконного впливу на потерпілих та свідків, які є клієнтами та працівниками очолюваної ОСОБА_7 установи, з метою зміни їхніх показів, що може зашкодити досудовому розслідуванню; можливість продовження вчинення ОСОБА_7 нових кримінальних правопорушень.

На переконання слідчого, інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти зазначеним ризикам.

У судовому засіданні слідчий та прокурор клопотання підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в ньому.

Підозрювана ОСОБА_7 та її захисник ОСОБА_11 заперечили проти клопотання слідчого.

Ухвалою слідчої судді Тульчинського районного суду Вінницької області від 22.04.2026 клопотання слідчого залишено без задоволення та обрано ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваній у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України, запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, заборонивши останній залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 . Окрім того, зобов`язано підозрювану прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду; не відлучатися із населеного пункту, в якому вона проживає, без дозволу слідчого, прокурора чи суду; повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну місця проживання та/або місця роботи (служби). Визначено строк дії ухвали до 19.06.2026 включно.

Постановлене рішення мотивовано тим, що стороною обвинувачення не доведено неможливості застосування щодо ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись з постановленим слідчим суддею рішенням прокурор Тульчинської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою застосувати до підозрюваної ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, та просив її задовольнити. Вважає, що наявні ризики є достатніми для застосування до підозрюваної запобіжного заходу виключно у виді тримання під вартою.

Підозрювана ОСОБА_7 та її захисник адвокат ОСОБА_6 заперечували щодо задоволення апеляційної скарги прокурора. Послались на відсутність належного обґрунтування для застосування найсуворішого запобіжного заходу та неможливості обрання більш м`якого запобіжного заходу.

Мотиви та висновки апеляційного суду

Заслухавши доповідача, позиції учасників судового провадження, перевіривши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

За змістом ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжних заходів є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування чи/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

За змістом положень ч.ч. 1-2 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Колегія суддів вважає, що зазначені вимоги слідчим суддею належно дотримані.

Так, вирішуючи клопотання слідчого, погоджене з прокурором, слідча суддя дійшла вірного переконання про доведеність наявності обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України.

Оцінюючи наявність ризиків, колегія апеляційного суду враховує наступне.

Так, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний, обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Особливість запобіжних заходів полягає в тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку підозрюваного, обвинуваченого, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід ураховувати, що якась ймовірність того, що підозрюваний, обвинувачений зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

Колегія суддів зазначає, що метою застосування запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тобто до підозрюваного може бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив належну процесуальну поведінку підозрюваного та запобігав ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, і встановленим в судовому засіданні.

Апеляційним судом установлено, що слідчий суддя під час розгляду клопотання слідчого дійшов правильного висновку про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Окрім того, апеляційний суд погоджується з думкою слідчого судді про доведеність наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховування від органів досудового розслідування та/або суду; незаконного впливу на свідків та потерпілих у цьому ж кримінальному провадженні. Так, співставлення можливих негативних для підозрюваної наслідків у вигляді можливого покарання у виді позбавлення волі в разі доведення її винуватості у вчиненні особливо тяжкого злочину, а також обставин того, що потерпілі та свідки у цьому кримінальному провадженні є клієнтами та працівниками, очолюваної ОСОБА_7 установи, доводять, що ці ризики є достатньо високими на даному етапі кримінального провадження.

Твердження прокурора про можливість вчинення підозрюваною інших кримінальних правопорушень у випадку не застосування до неї найсуворішого запобіжного заходу апеляційний суд, як і слідчий суддя, вважає недоведеним.

Вирішуючи питання про те, чи є підстави для обрання підозрюваній саме запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, як на тому наполягає сторона обвинувачення, слідча суддя керувалася вимогами ст. 29 Конституції України, статті 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», ст. 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише у передбачених законом випадках, за встановленою процедурою.

При цьому слідчою суддею було враховано, що у відповідності до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років. Окрім того, враховано, що відповідно до ч. 1 ст. 176 КПК України тримання під вартою є найбільш суворішим запобіжним заходом. Разом з цим, враховано, що за змістом ч. 1 ст. 183 КПК України, взяття під варту є ще й винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

За змістом ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення також існування хоча б одного із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, але не доведе недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів, слідчий суддя, суд мають право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Враховуючи наявну у суду інформацію щодо особи підозрюваної, сталість її соціальних зв`язків, тяжкість інкримінованого їй правопорушення та суворість можливого покарання, слідча суддя дійшла обґрунтованого висновку про не доведення стороною обвинувачення неможливості застосування щодо ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі та можливості застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, з покладенням на підозрювану обов`язків, визначених п.п. 1, 2, 3 ч. 5 ст. 194 КПК України.

Такий запобіжний захід апеляційний суд вважає пропорційним тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, співрозмірним із тяжкістю інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення та його наслідками, у повній мірі здатен забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної під час досудового розслідування для встановлення всіх обставин справи.

Відтак, наведені в апеляційній скарзі прокурора доводи висновків слідчої судді не спростовують. Не вбачає цих підстав і колегія суддів.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин, ухвала слідчої судді, відповідно до вимог статті 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування та задоволення апеляційної скарги прокурора.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд -

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Тульчинської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Тульчинського районного суду Вінницької області від 22 квітня 2026 року залишити без змін.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3