КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/2109/2026 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2026 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 та апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 21 листопада 2025 року про арешт майна,

за участю:

прокурора ОСОБА_10 ,

представників власників майна ОСОБА_7 , ОСОБА_9 ,

власників майна ОСОБА_6 , ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 21 листопада 2025 року задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС першого відділу Управління по розслідуванню кримінальних правопорушень, вчинених організованими злочинними групами, Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_11 , погоджене прокурором першого відділу другого управління Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_12 , про арешт майна.

Накладено арешт на рухоме та нерухоме майно, а саме:

- автомобіль марки TOYOTA CAMRY, державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , рік випуску 2008, номер кузова НОМЕР_2 , що на праві власності належить ОСОБА_8 ;

- автомобіль марки MITSUBISHI OUTLANDER SPORT, державний номерний знак НОМЕР_3 , VIN НОМЕР_4 , рік випуску 2019, номер кузова НОМЕР_5 , що на праві власності належить ОСОБА_6 ;

- квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею (кв.м): 77.1, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00, що на праві власності належить ОСОБА_6 , шляхом заборони відчуження та розпорядження означеним майном.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, представник ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_9 та представник ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подали апеляційні скарги.

Адвокат ОСОБА_7 просила ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21.11.2025 про накладення арешту на майно, що належить ОСОБА_6 , а саме:

- автомобіль марки Mitsubishi Outlander Sport, державний номерний знак НОМЕР_3 , VIN НОМЕР_4 , 2019 року випуску, номер кузова НОМЕР_5 ;

- квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 77 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00, шляхом заборони відчуження та розпорядження означеним майном;

- автомобіля марки Toyota Camry, державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , скасувати, та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, представник власника майна зазначає, що оскаржувана ухвала не відповідає визначеним КПК України вимогам з огляду на невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та у зв?язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Слідчий суддя, накладаючи арешт на майно ОСОБА_6 , не зазначив мету, з якою він арештовує її майно. В оскаржуваній ухвалі зазначено, що слідчий звернувся до суду з клопотанням про арешт майна з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання, проте не зазначено, що слідчий суддя накладає арешт на майно з цією метою.

Рішення слідчого судді про арешт майна ОСОБА_6 не відповідає завданням і загальним засадам кримінального провадження, зокрема принципу верховенства права та законності, а також положенням КПК щодо арешту майна.

Автомобіль марки Mitsubishi Outlander Sport придбаний ОСОБА_13 22.02.2025 за її власні кошти та належить їй на праві приватної власності. Квартира АДРЕСА_2 , придбана за особисті кошти ОСОБА_6 , а тому також належить їй на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 14.04.2016.

Апелянт вказує, що майно, придбане за особисті кошти одного з подружжя, за договором дарування або у порядку спадкування, не є спільною сумісною власністю, а належить лише цьому одному з подружжя (особиста приватна власність), згідно зі статтею 57 Сімейного кодексу України.

Це також стосується майна, набутого під час шлюбу, але якщо до його придбання були вкладені особисті кошти, то частка цього внеску є особистою власністю, як і майно, отримане внаслідок приватизації або набуте під час окремого проживання подружжя, що припинило шлюбні відносини.

Арештоване майно перебуває на праві приватної власності ОСОБА_6 , яка жодним чином не має відношення до кримінального провадження в рамках якого було накладено арешт, тож обмеження права власності шляхом арешту майна є непропорційним втручанням держави в права громадян та не співрозмірним завданням кримінального провадження і може призвести до наслідків, які суттєво позначаться на правах та інтересах третіх осіб. Відсутні будь-які правові підстави для накладення арешту на вказане майно.

Застосувавши такий захід забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя порушив право власності третіх осіб.

Також адвокат зазначає, що клопотання про арешт майна розглянуто без виклику в судове засідання власника майна.

Процесуальний закон дійсно надає право слідчому судді розглянути клопотання про арешт майна за відсутності його власника у разі, якщо це є необхідним для забезпечення арешту майна, яке не перебуває в статусі тимчасово вилученого. При цьому, незважаючи на дискреційні повноваження слідчого судді щодо виклику власника майна для розгляду вказаного клопотання, це не звільняє його від обов`язку мотивувати своє рішення в цій частині та навести обставини, за яких розгляд клопотання необхідно було провести саме за відсутності власника з метою забезпечення арешту майна.

В ухвалі слідчого судді відсутні належні підстави, мотиви та обґрунтування необхідності проведення судового розгляду клопотання про арешт майна за відсутності його власника чи іншого володільця та не наведено реальні ризики для майна, про арешт якого вирішувалося питання, з боку його власника, які б дали підстави вважати, що за обізнаності власника майна про час та місце судового засідання, майно може бути відчуженим.

Адвокат ОСОБА_9 у своїй апеляційній скарзі просив ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21.11.2025 року про накладення арешту на майно скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого.

В обгрунтування апеляційної скарги представник власника майна зазначає, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно, не зазначив мету, з якою він його арештовує. В оскаржуваній ухвалі зазначено, що слідчий звернувся до суду з клопотанням про арешт майна з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання, то слідчий суддя не врахував, що санкція статті 369 КК України передбачає альтернативу щодо незастосування додаткового покарання у вигляді конфіскації майна.

Так, ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України, санкція якої передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до восьми років з конфіскацією майна, або без такої.

Тобто, у разі визнання винуватим ОСОБА_8 у інкримінованому йому діянні, його може бути звільнено від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, а відповідно до ч. 1 ст. 77 КК України, в такому разі додаткове покарання у виді конфіскації майна не застосовується.

Крім того, на думку адвоката, рішення слідчого судді про арешт майна не відповідає завданням і загальним засадам кримінального провадження, зокрема принципу верховенства права та законності, а також положенням КПК щодо арешту майна.

Автомобіль марки Mitsubishi Outlander Sport придбаний дружиною ОСОБА_8 ОСОБА_6 22.02.2025 за її власні кошти та належить їй на праві приватної власності. Квартира АДРЕСА_2 , придбана за особисті кошти ОСОБА_6 , а тому також належить їй на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 14.04.2016.

Арештоване майно перебуває на праві приватної власності ОСОБА_6 , яка жодним чином немає відношення до кримінального провадження, в рамках якого було накладено арешт, тож обмеження права власності шляхом арешту майна є непропорційним втручанням держави в права громадян та не співрозмірним завданням кримінального провадження і може призвести до наслідків, які суттєво позначаться на правах та інтересах третіх осіб. Відсутні будь-які правові підстави для накладення арешту на вказане майно.

Крім того, відсутні будь-які ризики відчуження майна, оскільки з моменту повідомлення про підозру до прийняття рішення про накладення арешту минув місяць, однак за цей час з боку ОСОБА_8 жодних дій, пов`язаних з відчуженням майна, здійснено не було.

Застосувавши такий захід забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя порушив право власності третіх осіб.

Також апелянт зазначає, що клопотання про арешт майна розглянуто без виклику в судове засідання власника майна.

Процесуальний закон дійсно надає право слідчому судді розглянути клопотання про арешт майна за відсутності його власника у разі, якщо це є необхідним для забезпечення арешту майна, яке не перебуває в статусі тимчасово вилученого. При цьому, незважаючи на дискреційні повноваження слідчого судді щодо виклику власника майна для розгляду вказаного клопотання, проте це не звільняє його від обов`язку мотивувати своє рішення в цій частині та навести обставини, за яких розгляд клопотання необхідно було провести саме за відсутності власника з метою забезпечення арешту майна.

В ухвалі слідчого судді відсутні належні підстави, мотиви та обґрунтування необхідності проведення судового розгляду клопотання про арешт майна за відсутності його власника чи іншого володільця та не наведено реальні ризики для майна, про арешт якого вирішувалося питання, з боку його власника, які б дали підстави вважати, що за обізнаності власника майна про час та місце судового засідання, майно може бути відчуженим.

Заслухавши доповідь судді, думку власників майна ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , та їх представників - ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , які апеляційні скарги підтримали, та просили їх задовольнити з наведених у них підстав, вислухавши пояснення прокурора ОСОБА_10 , який заперечував проти задоволення апеляційних скарг та просив залишити оскаржувану ухвалу без змін, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, Слідчими Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000283 за підозрою ОСОБА_14 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України та за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

Нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням у вказаному кримінальному провадженні здійснюється прокурорами Офісу Генерального прокурора.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на підставі рішення № 06/06/2024 від 06 червня 2024 року призначений на посаду директора ТОВ «Рибний Мир» ().

ОСОБА_14 відповідно до даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є частковим бенефіціарним власником юридичних осіб ТОВ «Рибний Мир» () з непрямим вирішальним впливом, тип бенефіціарного володіння у розмірі 67 відсотків, ТОВ «Фішман Трейдінг» () із прямим вирішальним впливом, відсоток частки статутного капіталу 67 відсотків, а також власником земельної ділянки кадастровий номер :01:010:0030 і будівлі рибопереробного цеху розташованої на ній, за адресою Київська область, Броварський район, с. Літки, вул. Європейська 47А.

Основним видом діяльності ТОВ «Рибний Мир» являється прісноводне рибальство, а також морське рибальство, перероблення та консервування риби, ракоподібних і молюсків, оптова торгівля іншими продуктами харчування, у тому числі рибою, ракоподібними та молюсками.

ОСОБА_15 ІНФОРМАЦІЯ_2 , наказом т.в.о. Голови Національної поліції України ОСОБА_16 від 14.06.2023 № 898 о/с із 15.06.2023 призначений на посаду начальника Управління авіації та поліції на воді Національної поліції України.

Відповідно до пункту 2 примітки до статті 368 КК України службовими особами, які займають відповідальне становище, у статтях 368, 368-5, 369 та 382 цього Кодексу є особи, зазначені у пункті 1 примітки до статті 364 цього Кодексу, посади яких згідно із статтею 6 Закону України "Про державну службу" належать до категорії "Б", судді, прокурори, слідчі і дізнавачі, а також інші, крім зазначених у пункті З примітки до цієї статті, керівники і заступники керівників органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх структурних підрозділів та одиниць.

З урахуванням зазначених положень законів ОСОБА_15 , обіймаючи посаду начальника Управління авіації та поліції на воді Національної поліції України, будучи відповідно до статті 2 Закону України «Про державний захист працівників суду та правоохоронних органів», працівником правоохоронного органу, являється службовою особою, яка займає відповідальне становище.

Відповідно до Положення № 795 про Управління авіації та поліції на воді Національної поліції України, затвердженого Наказом Національної поліції України від 08.10.2020, Управління є структурним підрозділом центрального органу управління поліції, який здійснює попередження, виявлення та припинення правопорушень, які вчиняються на морському, річковому та повітряному транспорті або за допомогою таких транспортних засобів.

У невстановлений слідством час, але не пізніше березня 2025 у невстановленому місці ОСОБА_14 вступив у змову із раніше знайомим ОСОБА_8 щодо висловлення пропозиції та обіцянки надати, а також надання неправомірної вигоди службовій особі, яка займає відповідальне становище - начальнику Управління авіації та поліції на воді Національної поліції України ОСОБА_15 .

Основною метою висловлення пропозиції та обіцянки надати, а також надання неправомірної вигоди ОСОБА_17 було одержання можливості безперешкодно здійснювати незаконне зайняття рибним, іншим водним добувним промислом на території Київського водосховища та інших руслах річки Дніпро, які розташовані на території Київської області, порушення, в тому числі грубого, правил рибальства, порядку придбання і збуту об`єктів тваринного світу, подальшої реалізації незаконно добутої рибної продукції, завчасне отримання інформації про документування такої діяльності зі сторони правоохоронного органу.

Також, метою висловлення пропозиції і обіцянки надати, а також надання неправомірної вигоди ОСОБА_15 було невжиття ним, та його підлеглими працівниками поліції, заходів щодо документування протиправної діяльності осіб, які мають трудові відносини із ТОВ «Рибний Мир», при цьому здійснюють незаконне зайняття рибним, або іншим водним добувним промислом, та осіб, які не мають юридично оформлених трудових відносин із товариством, однак за усною чи іншою домовленістю із ОСОБА_14 і ОСОБА_8 , здійснюють незаконне зайняття рибним, або іншим водним добувним промислом та передають незаконно добуту рибну продукцію для подальшої переробки ТОВ «Рибний Мир», а також не повідомлення іншим уповноваженим органам про виявлені порушення.

Для цього, у березні 2025 ОСОБА_8 більш точний час під час досудового розслідування не встановлено, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, достовірно знаючи, що ОСОБА_15 є працівником правоохоронного органу, а також службовою особою, яка займає відповідальне становище, на виконання спільного із ОСОБА_14 злочинного умислу, діючи умисно, з корисливих мотивів під час телефонної розмови висловив ОСОБА_17 пропозицію надати 40 000 гривень неправомірної вигоди, а також обіцянку у подальшому щомісяця надавати неправомірну вигоду за невжиття ним, та його підлеглими працівниками поліції, заходів щодо документування протиправної діяльності осіб, які мають трудові відносини із ТОВ «Рибний Мир», при цьому здійснюють незаконне зайняття рибним, або іншим водним добувним промислом, та осіб, які не мають юридично оформлених трудових відносин із товариством, однак за усною чи іншою домовленістю із ОСОБА_14 і ОСОБА_8 , здійснюють незаконне зайняття рибним, або іншим водним добувним промислом та передають незаконно добуту рибну продукцію для подальшої переробки ТОВ «Рибний Мир», а також не повідомлення іншим уповноваженим органам про виявлені порушення.

17.04.2025 ОСОБА_8 в ході зустрічі із ОСОБА_15 , яка відбулась у період часу з 10 год. 57 хв. по 11 год. 58 хв. поряд із будівлею, розташованою за адресою м. Київ, вул. Дениса Антіпова, буд. 31, повторно висловив пропозицію передати ОСОБА_17 неправомірну вигоду в розмірі 2300 доларів США, як таку, яка попередньо визначена ним спільно із ОСОБА_14 , та намагався передати неправомірну вигоду, однак ОСОБА_18 відмовився від її отримання.

25.04.2025 ОСОБА_14 в ході зустрічі із ОСОБА_15 , яка відбулась у період часу з 12 год. 34 хв. по 13 год. 22 хв. поряд із будівлею, розташованою за адресою м. Київ, вул. Гарета Джонса, буд. 8, на виконання спільного із ОСОБА_8 злочинного умислу, діючи умисно, з корисливих мотивів, підтвердив раніше висловлену на адресу ОСОБА_19 з боку ОСОБА_8 пропозицію неправомірної вигоди, повідомив що він є співвласником ТОВ «Рибний Мир», а ОСОБА_8 працює на нього, діє від його імені, в їх спільних інтересах, а також те, що вони мають намір передати ОСОБА_15 неправомірну вигоду у вигляді «два і два або два і три, в доларах».

Крім того, в ході цієї зустрічі ОСОБА_14 висловив пропозицію ОСОБА_17 регулярно передавати неправомірну вигоду йому особисто, або через посередників - визначений ним фонд, а так само розподілити неправомірну вигоду між іншими контролюючими органами у розмірі 20-30 відсотків від отриманої ТОВ «Рибний Мир» незаконно добутої рибної продукції, назвавши її «пиріг, який треба розділити між контролюючими органами». Запропонував особисто організувати спільну зустріч із посадовими особами Управління державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у місті Києві та Київській області і Державної екологічної інспекції Столичного округу, які вже з ним «працюють».

05.05.2025 ОСОБА_8 в ході зустрічі із ОСОБА_15 , яка відбулась у період часу з 12 год. 17 хв. по 13 год. 28 хв. на АЗС «Socar» за адресою м. Київ, вул. Велика Кільцева, 11, згідно з раніше висловленою обіцянкою, сів в автомобіль марки «Mitsubishi Outlander», д.н.з. НОМЕР_6 , яким користується ОСОБА_20 , де поклав у бардачок перед переднім пасажирським сидінням неправомірну вигоду у вигляді коштів в сумі 2300 доларів США, що відповідно до офіційного курсу Національного банку України становить 95 930,93 гривні за вчинення ОСОБА_20 вищевказаних дій.

14.07.2025 ОСОБА_14 в ході зустрічі із ОСОБА_15 , яка відбулась у період часу з 08 год. 15 хв. по 08 год. 35 хв. поряд із будівлею, розташованою за адресою м. Київ, пр-т. Соборності, 13, повторно особисто висловив йому пропозицію надавати на регулярній основі неправомірну вигоду та обіцянку надавати таку неправомірну вигоду у розмірі 5 відсотків від незаконно добутої та переданої для переробки на ТОВ «Рибний Мир» рибної продукції, яку підтримав ОСОБА_8 , який приєднався до розмови, особисто прибувши в указане місце.

03.09.2025 ОСОБА_8 в ході зустрічі із ОСОБА_15 , яка відбулась у період часу з 15 год. 32 хв. по 16 год. 16 хв. поряд із будівлею, розташованою за адресою м. Київ, вул. Колекторна, 14, згідно із раніше висловленою обіцянкою, сів в автомобіль марки «Mitsubishi Outlander», д.н.з. НОМЕР_6 , яким користується ОСОБА_20 , де надав ОСОБА_20 неправомірну вигоду у вигляді коштів в сумі 85 000 гривень за вчинення ОСОБА_20 вищевказаних дій, при цьому повідомив, що передає 85 000 гривень «за літо, за 2 місяці» перелічивши яка частина із цих коштів за які човни та за яких рибалок що здійснюють незаконний рибовидобувний промисел.

Таким чином, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється у пропозиції та обіцянці надання неправомірної вигоди та наданні такої вигоди службовій особі, яка займає відповідальне становище, за вчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує, обіцяє та надає таку вигоду, та в інтересах третіх осіб дій з використанням наданого службового становища, вчинених за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України.

23.10.2025 року ОСОБА_8 було повідомлено про підозру.

24.10.2025 року старший слідчий в ОВС першого відділу Управління по розслідуванню кримінальних правопорушень, вчинених організованими злочинними групами, Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_11 , за погодженням з прокурором першого відділу другого управління Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_12 , звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні №00000283 від 04.04.2025 року.

В обгрунтування клопотання слідчий зазначив, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обгрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину (ч. 3 ст. 369 КК України), за який Законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від чотирьох до восьми років з конфіскацією майна або без такої.

Тобто наразі є достатні підстави вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна.

За даними з Єдиного державного реєстру транспортних засобів (Реєстраційна картка транспортного засобу НОМЕР_11) підозрюваному ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_7 належить на праві власності: автомобіль ТОYОТА CAMRY, державний номерний знак НОМЕР_8 , VIN НОМЕР_2 , рік випуску 2008, номер кузова НОМЕР_2 .

За даними з Державного реєстру актів цивільного стану громадян (Актовий запис про шлюб № 23 від 15.09.2012 року) зареєстровано шлюб між ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 то ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Так, за даними з Єдиного державного реєстру транспортних засобів (Реєстраційна картка транспортного засобу НОМЕР_9 ) дружині підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_10 належить на праві власності: автомобіль MITSUBISHI OUTLANDER SPORT, державний номерний знак НОМЕР_3 , VIN НОМЕР_4 , рік випуску 2019, номер кузова НОМЕР_5 , дата реєстрації права власності на транспортний засіб 22.02.2025, підстава реєстрації - ВМД №24UA45U8 від 02.09.2024, яким в тому числі користується підозрюваний ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За даними з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (Інформаційна довідка 447310381), ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 належить на праві власності: квартира АДРЕСА_2 , загальна площа (кв.м): 77.1, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00, документи, подані для державної реєстрації - договір купівлі-продажу, серія та номер: 1025, виданий 14.04.2016, видавник: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_22 , якою користується підозрюваний ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається зокрема з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Згідно ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Таким чином, підставою для накладення арешту на вищевказані транспортні засоби та нерухоме майно, є сукупність підстав та розумних підозр вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити підозрюваному ОСОБА_8 , додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Метою накладення арешту на вищевказані транспортні засоби та нерухоме майно, які належать повністю або в частині підозрюваному ОСОБА_8 , відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, є забезпечення конфіскації майна як виду покарання та запобігання можливості його відчуження, оскільки останній усвідомлюючи, наявність достатніх доказів для доведення його вини у вчиненому ним кримінальному правопорушенні та реальність покарання, може здійснити дії, спрямовані на відчуження такого майна на користь третіх осіб, до прийняття судом відповідного рішення.

Документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном отримані з Єдиного державного реєстру транспортних засобів, Державного реєстру актів цивільного стану громадян, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 21 листопада 2025 року задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС першого відділу Управління по розслідуванню кримінальних правопорушень, вчинених організованими злочинними групами, Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_11 , погоджене прокурором першого відділу другого управління Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_12 , про арешт майна.

Накладено арешт на рухоме та нерухоме майно, а саме:

- автомобіль марки TOYOTA CAMRY, державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , рік випуску 2008, номер кузова НОМЕР_2 , що на праві власності належить ОСОБА_8 ;

- автомобіль марки MITSUBISHI OUTLANDER SPORT, державний номерний знак НОМЕР_3 , VIN НОМЕР_4 , рік випуску 2019, номер кузова НОМЕР_5 , що на праві власності належить ОСОБА_6 ;

- квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею (кв.м): 77.1, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00, що на праві власності належить ОСОБА_6 , шляхом заборони відчуження та розпорядження означеним майном.

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції, виходячи з наступного.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Встановлено, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України, санкцією за яке передбачене, зокрема, додаткове покарання у вигляді конфіскації майна.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке слідчий просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на належні ОСОБА_6 та підозрюваному ОСОБА_8 автомобілі та квартиру, з метою забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може бути відчужене.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив клопотання слідчого про накладення арешту на належне ОСОБА_6 та підозрюваному ОСОБА_8 на праві власності майно, оскільки покарання за інкриміноване ОСОБА_8 кримінальне правопорушення передбачає додаткове покарання, зокрема у вигляді конфіскації майна.

При цьому, майно, яке належить ОСОБА_6 та підозрюваному ОСОБА_8 , може бути джерелом для забезпечення можливої конфіскації майна, а тому вказане майно є таким, що відповідає вимогам для застосування конфіскації, у випадку визнання ОСОБА_8 винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, у зв`язку із чим виникла необхідність у накладенні арешту на таке майно із забороною його відчуження та розпорядження.

На переконання колегії суддів, сукупність долучених до клопотання слідчого матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, а питання наявності події та складу кримінального правопорушення підлягає вирішенню під час судового розгляду справи по суті.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, достатності та взаємозв`язку, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, чи існує обгрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, яка може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності події та складу кримінального правопорушення в діянні, а також оцінка належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухваленні вироку, тобто на стадії судового провадження.

На підставі наданих органом досудового розслідування матеріалів, які обгрунтовують клопотання, колегія суддів встановила, що зазначені у клопотанні обставини підозри підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке слідчий у клопотанні та прокурор у судовому засіданні просили накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на належне ОСОБА_6 та ОСОБА_8 майно, а саме: автомобіль марки TOYOTA CAMRY, державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , рік випуску 2008, номер кузова НОМЕР_2 , що на праві власності зареєстрований за ОСОБА_8 ; автомобіль марки MITSUBISHI OUTLANDER SPORT, державний номерний знак НОМЕР_3 , VIN НОМЕР_4 , рік випуску 2019, номер кузова НОМЕР_5 , що на праві власності зареєстрований за ОСОБА_6 ; квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею (кв.м): 77.1, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00, що на праві власності зареєстрована за ОСОБА_6 , шляхом заборони відчуження та розпорядження означеним майном, з метою забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може бути приховане, пошкоджене, втрачене, знищене чи відчужене.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на належне ОСОБА_6 та ОСОБА_8 майно, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, у випадку визнання ОСОБА_8 винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, та призначення йому покарання у виді конфіскації майна, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Викладені в апеляційних скаргах доводи про те, що транспортний засіб марки MITSUBISHI OUTLANDER SPORT, державний номерний знак НОМЕР_3 , та квартира, на які слідчий просить накласти арешт, набуті дружиною ОСОБА_8 - ОСОБА_6 за власні кошти, колегія суддів вважає такими, що не є підставою для скасування ухвали слідчого судді, оскільки відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування (квартира та автомобілі до них не відносяться), є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Враховуючи викладене, дані доводи не спростовують висновків слідчого судді про те, що вказане майно може бути джерелом для забезпечення можливої конфіскації майна, як виду покарання, за умови доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України.

Не спростовують висновків слідчого судді і доводи апеляційних скарг про неспівмірність обмеження прав власника майна ОСОБА_6 завданням кримінального провадження, оскільки на переконання колегії суддів, слідчий суддя при вирішенні питання про накладення арешту на майно, дійшов обґрунтованого висновку про те, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співмірним завданням кримінального провадження, з огляду на встановлені обставини даного кримінального провадження, зважаючи на те, що на час прийняття рішення вони вимагали вжиття такого методу державного регулювання, як накладення арешту на вищезазначене майно.

Колегією суддів перевірено і доводи апелянтів про те, що судовий розгляд проведено без участі власників майна та їх представників. Дана обставина знайшла своє підтвердження, однак колегія суддів цю обставину не вважає істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що потягло б за собою скасування оскаржуваної ухвали, з урахуванням строків розгляду даної категорії клопотань відповідно до вимог ч. 1 ст. 172 КПК України, та з урахуванням того, що в такому випадку відповідно до вимог ч. 1 ст. 174 КПК України, у власника майна виникає право звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна.

Крім того, слід зауважити, що процесуальні права власників майна щодо подачі пояснень та заперечень стосовно накладеного арешту відновлено під час апеляційного розгляду, де останні не були обмеженими в своїх правах відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

Доводи апеляційних скарг про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали ретельно перевірялися, проте не знайшли свого підтвердження, оскільки рішення слідчого судді ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом.

Сукупність долучених до клопотання слідчого матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Матеріали судового провадження свідчать, що застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження є виправданим та необхідним у кримінальному провадженні.

Інші зазначені в апеляційних скаргах доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Колегією суддів не встановлено порушень слідчим суддею положень ст.ст. 170, 172-173 КПК України. Ухвала слідчого судді відповідає вимогам ч. 5 ст. 173, 372 КПК України, та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційні скарги - без задоволення.

Керуючись ст.ст.170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 та апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 21 листопада 2025 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4