Справа № 539/2086/25
Провадження № 1-кп/539/80/2026
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2026 року місто Лубни

Лубенський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Лубнах Полтавської області клопотання ОСОБА_4 про визнання доказів недопустимими та проведення слідчого експерименту у кримінальному провадженні № 0001093, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24 листопада 2024 року, відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Мордовська Багана Чистопольського району Татарської АРСР, українця, громадянина України, пенсіонера, із середньою освітою, одруженого, на утриманні неповнолітніх та непрацездатних осіб не має, не є інвалідом, не є депутатом, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від прокурора Лубенської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24 листопада 2024 року за № 0001093, щодо ОСОБА_4 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 КК України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 квітня 2025 року у справі № 539/2086/25 визначено головуючого суддю ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 30 квітня 2025 року у кримінальному провадженні призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 02 травня 2025 року судовий розгляд у кримінальному провадженні призначено у відкритому судовому засіданні.

ОСОБА_4 подав до суду клопотання про визнання доказів недопустимими та проведення слідчого експерименту.

Клопотання мотивоване тим, що в ході досудового слідства обвинувачений дав пояснення слідчому про обставини вчинення ним дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП). Так, 23 листопада 2024 року близько 17.15 год ОСОБА_4 , керуючи належним йому автомобілем ВАЗ 21043, державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався по проспекту Володимирський у місті Лубнах Полтавської області зі сторони автовокзалу в напрямку вулиці Ярослава Мудрого, де знаходиться будинок, в якому він проживає. Рухався по правому краю проїзної двохполосної дороги в одну сторону зі швидкістю приблизно 40-45 км/год. На вулиці було темно, тому обвинувачений рухався з увімкненим в автомобілі ближнім світлом фар. Ближнє світло фар забезпечувало добру видимість вперед приблизно на 30-35 м. В районі кафе «Казка» в світлі фар автомобіля ОСОБА_4 побачив пішохода (жінку), яка була одягнена в світлий чи сірий одяг. Відстань від автомобіля до пішохода була приблизно 30-35 м. Під час керування автомобілем обвинувачений нікуди не відволікався, тому, коли в світлі фар появилася пішохід, відразу її побачив. Пішохід стояла приблизно по середині проїзної частини дороги більше як із двома полосами руху в одну сторону і дивилась в сторону автомобіля обвинуваченого. Будучи впевненим, що пішохід, перетинаючи проїзну частину поза пішохідним переходом, стоячи на місці, чекає поки проїде транспорт, щоб потім безпечно перейти проїзну частину дороги, ОСОБА_4 продовжив рух, проте пішохід раптово, коли до автомобіля ВАЗ 21043, державний номерний знак НОМЕР_1 , було приблизно 8-10 метрів, стала пришвидшеними кроками переходити перед цим автомобілем проїзну частину дороги зліва направо, її кроки наскільки були пришвидшеними, що це можна порівняти з бігом. Оскільки до пішохода було близько, то обвинувачений загальмував автомобілем, проте уникнути наїзду не зміг. До наїзду автомобілем пішохід зробила перед автомобілем ВАЗ 21043, державний номерний знак НОМЕР_1 , приблизно 2-3 кроки. Подолала вона цю відстань приблизно за 1 секунду, а може півтори секунди.

У клопотанні зазначено, що ОСОБА_4 в ході досудового слідства свої покази не змінював. В ході розгляду судом кримінального провадження державний обвинувач суду заявив, що обвинувачений в ході досудового слідства змінював свої покази щодо механізму вчинення ДТП, проте це неправда. Прокурор не взяв до уваги, що потерпіла ОСОБА_7 , маючи права водія та практику водія в межах 18 років, знала Правила дорожнього руху, проте при працюючому світлофорі, який в декількох десятках метрів був розташований від неї і був в зоні її видимості, умисно порушила Правила дорожнього руху і стала переходити проїзну частину дороги загальною шириною 41,2 м. В наслідок ДТП пішохід ОСОБА_7 не отримала тяжких тілесних ушкоджень.

Обвинувачений у клопотанні зазначив, що при дослідженні судом письмових доказів, а саме протоколів слідчого експерименту із участю ОСОБА_7 від 11 березня 2025 року та із участю ОСОБА_4 від 03 квітня 2025 року встановлено, що обидва слідчі експерименти проводив старший слідчий СВ Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області капітан поліції ОСОБА_8 . У протоколі слідчого експерименту із участю ОСОБА_7 зазначено, що в ході проведення даної слідчої дії встановлено, що ОСОБА_7 як пішохід подолала 8 м проїзної частини дороги, а саме від двійної суцільної лінії перед автомобілем ВАЗ 21043, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 до місця наїзду автомобіля на неї з за 6,02 с, тобто проходила 1,32 м за 1 с. У цьому протоколі не зазначено, яким чином встановлено час подолання проїзної частини дороги ОСОБА_9 . Якщо для встановлення часу застосовувались технічні засоби фіксування, то у протоколі в порушення статей 104, 107, 240 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) не відображено, які саме, їх технічні характеристики, умови та порядок їх використання, що викликає сумнів у достовірності результату встановлення часу. На підставі вихідних даних (8 м за 6,02 с), зазначених слідчим в постанові про призначення 14 березня 2025 року автотехнічної експертизи, експертом була 21 березня 2025 року проведена автотехнічна експертиза № СЕ-19/117-25/5984-1Т, за змістом висновку якої в цій дорожній обстановці водій ОСОБА_4 мав технічну можливість уникнути ДТП шляхом гальмування.

ОСОБА_4 клопотання також мотивував тим, що в протоколі слідчого експерименту за його участі зазначено, що в ході проведення даної слідчої дії обвинувачений 3 рази показував з якою швидкістю пішохід ОСОБА_10 , стоячи на місці, раптово пришвидшеними кроками стала переходити 2,74 м проїзної частини дороги перед керованим ним автомобілем до моменту наїзду на неї, а це: 0,3 с, 0,36 с, 0,34 с, середня 0,33 с, тобто менше ніж за 1 с (0,99 с) долав 8,22 м. Тобто 69 річний ОСОБА_4 долав 1 м в 6,22 рази швидше ніж 65 річна ОСОБА_9 . Враховуючи, що така швидкість, вказана у протоколі, була зазначена на відстані 2,74 м з початку руху, то представник потерпілої ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_6 заявив суду, що 65 річна потерпіла ОСОБА_7 не могла з такою швидкістю переходити проїзну частину дороги перед автомобілем під керуванням ОСОБА_4 , оскільки це було поза її фізичними можливостями. Всім учасникам судового процесу також зрозуміло, що і 69 річний ОСОБА_4 в ході слідчого експерименту також не міг подолати 2,74 М за 0,33 с, що також було поза його фізичними можливостями.

Обвинувачений у поданому до суду клопотанні звернув увагу, що встановлений у 2009 році світовий рекорд з бігу на 100 метрів становить 9,58 с. Будучи допитаним судом в якості свідка слідчий ОСОБА_8 суду пояснив, що слідчий експеримент 03 квітня 2025 року за участі ОСОБА_4 проводив він. Із-за відсутності в слідчому підрозділі секундоміра і тим більше сертифікованого, він під час проведення слідчого експерименту особисто не заміряв час, за який ОСОБА_4 подолав відстань 2,74 м, коли показував з якою швидкістю потерпіла ОСОБА_7 переходила проїзну частину дороги перед його автомобілем до наїзду на неї автомобіля. Час вимірював на свій власний мобільний телефон присутній на місці проведення слідчої дії слідчий ОСОБА_11 , який про результати вимірювання повідомляв йому по мобільному телефону. Допитаний судом в якості свідка слідчий ОСОБА_11 суду пояснив, що слідчий експеримент 03 квітня 2025 року за участі ОСОБА_4 проводив слідчий ОСОБА_8 , а він, як слідчий групи по даному кримінальному провадженню, тільки за своїм власним мобільним телефоном вимірював час, за який ОСОБА_4 подолав відстань 2,74 м, коли показував, з якою швидкістю потерпіла ОСОБА_7 переходила проїзну частину дороги перед його автомобілем до наїзду на неї автомобіля. В ході слідчого експерименту вимірювання проводилось 3 рази. Кожний результат вимірювання він не озвучував і не показував учасникам слідчої дії, щоб уникнути орієнтування в часі ОСОБА_4 . Якщо слідчий підрозділ, де слідчим працює ОСОБА_8 , не був забезпечений сертифікованим секундоміром на час проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_4 , тобто станом на 03 квітня 2025 року, то тим більше слідчий підрозділ і не був забезпечений секундоміром і станом на 11 березня 2025 року, тобто ще раніше. Тоді не можна було і вимірювати час «як кажуть в народі, на око», коли кожна секунда і навіть частина секунди мали значення для справи. В протоколі слідчого експерименту ОСОБА_11 не зазначений як спеціаліст чи як інша особа. Його підпис мається в графі як присутні.

ОСОБА_4 також звернув увагу, що ході слідчого експерименту він показував слідчому, де приблизно на проїзній частині дороги рухався керований ним автомобіль перед наїздом на пішохода ОСОБА_7 , де на проїзній частині дороги приблизно стояла пішохід ОСОБА_7 , коли раптово стала переходити проїзну частину дороги перед автомобілем ВАЗ 21043, державний номерний знак НОМЕР_1 , приблизно на якій відстані перед цим автомобілем ОСОБА_7 стала раптово переходити проїзну частину дороги, приблизно яку відстань подолала пішохід ОСОБА_7 перед автомобілем до наїзду на неї автомобіля. Дані відстані замірювались.

Обвинувачений стверджував, що коли перед керованим ним автомобілем ОСОБА_7 , стоячи на місці, стала раптово переходити проїзну частину дороги, то з метою уникнення наїзду автомобіля на неї він відразу застосував автомобілем гальмування. Обвинувачений не бачив щоб хтось, а слідчий цього точно не робив, в ході слідчого експерименту з ним заміряв час, за який він подолав 2,74 м. Перед початком слідчого експерименту слідчий обвинуваченого і адвоката не повідомляв, що в ході слідчого експерименту будуть застосовуватись технічні засоби, як це передбачено статтею 104 КПК України. Ознайомлюючись з протоколом слідчого експерименту, обвинувачений і адвокат бачили, що у ньому зазначено, за який час в ході слідчого експерименту ОСОБА_4 «ушвидшеними» кроками подолав 2,74 м. В обвинуваченого та його захисника не було сумнівів в порядності слідчого, а провести на місці математичні розрахунки не було можливості. Не надали вони і значення результатам цих вимірів, поки на це не звернув увагу в ході судового розгляду справи представник потерпілої ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 . Результати вимірювання часу, на протязі якого в ході слідчого експерименту обвинувачений подолав 2,74 м, пов`язані або із умисною фальсифікацією зацікавлених осіб в результатах розслідування кримінального провадження, або з тим, що вимірювання часу проводилось не спеціально призначеними для таких цілей технічними засобами, а саме сертифікованим секундоміром. 16 квітня 2025 року експерт провів автотехнічну експертизу № СЕ-19/117-25/8080-1Т на підставі вихідних даних, зазначених слідчим в постанові про призначення автотехнічної експертизи від 14 березня 2025 року, тобто тих вихідних даних, що були зазначені у протоколі слідчого експерименту з участю обвинуваченого 03 квітня 2025 року. У зв`язку з тим, що у вихідних даних слідчого при призначенні автотехнічної експертиз невірно зазначено час, за який ОСОБА_7 подолала перед керованим обвинуваченим автомобілем за 9,3 м до нього відстань 2,74 м (0,3 с, 0,36 с, 0,34 с) у висновку експертизи зазначено, що в момент початку руху автомобіль під керуванням ОСОБА_4 не міг бути на відстані 9,3 м (при подоланні відстані 2,74 м за 0,36 с автомобіль був на відстані 4,026 м, при подоланні відстані за 0,34 с на відстані 3,6 м і при подоланні такої ж відстані за 0,3 с автомобіль був на відстані 3,355 м), а тому у висновку експертизи зазначено, що показання обвинуваченого в частині віддалення автомобіля від місця наїзду (9,3 м у момент початку руху пішоходу ОСОБА_7 при умові, з моменту початку руху до наїзду) позбавлені технічної спроможності з мотивів вказаних у дослідницькій частині.

ОСОБА_4 у клопотанні звернув увагу, що показана ним приблизно відстань 9,3 м в ході слідчого експерименту від 03 квітня 2025 року не суперечить протоколу огляду місця пригоди від 26 листопада 2024 року, в якому зазначена довжина юза коліс автомобіля на проїзній частині дороги: 7 м лівих і правих 5 м, що значно більше ніж 4,026 м, висновку автотехничної експертизи від 21 березня 2025 року № СЕ-19/117-25/5984, де зазначено, що величина зупинного шляху автомобіля ВАЗ-21043, номерний знак НОМЕР_1 , 17,97 м 18,68 м, що значно більше ніж 4,026 м, висновку автотехнічної експертизи № КСЕ-19/117-24/21254 від 18 грудня 2024 року, де зазначено, що місце наїзду знаходиться на проспекті Володимирському у місті Лубнах Полтавської області на смузі руху в напрямку вулиці Я. Мудрого перед кінцевим розташуванням зазначеного автомобіля ВАЗ 21043. В ході судового розгляду справи допитана судом в якості свідка ОСОБА_12 , яка в момент наїзду автомобіля ВАЗ 21043, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керування ОСОБА_4 на пішохода ОСОБА_7 , перебувала в районі ДТП, суду пояснила, що спочатку вона почула свист коліс гальмуючого автомобіля, а потім почула як автомобіль наїхав на пішохода, що свідчить про те, що виявивши небезпеку для руху обвинувачений відповідності до Правил дорожнього руху відразу застосував гальмування.

Обвинувачений у клопотанні вказував, що, перебуваючи у темну пору за кермом автомобіля, не проводив вимірювання та і не зосереджував на це свою увагу, оскільки не чекав, що трапиться ДТП, а слідчий експеримент з ним був проведений через 4 місяці. Як зазначено в загально доступних довідниках, швидка ходьба дорослої людини становить 120-140 кроків на хвилину або до 6 км/год. Якщо брати 6 км/год (максимальну), то людина долає за хвилину 100 м (6 000 м : 60), за секунду 1,66 м (100 метрів : 60). У протоколі слідчого експерименту, проведеного за участі обвинуваченого, зазначено, що він 2,74 м подолав у середньому за 0,33 с, а за секунду подолав би 8,22 м. Відповідно до автотехнічної експертизи від 12 грудня 2024 року № КСЕ-19/117/24/21254 перед ДТП керований обвинуваченим автомобіль рухався в межах міста Лубен Полтавської області зі швидкістю 38,19-40,26 км/год, тобто в межах допустимої. Згідно з висновком технічної експертизи від 10 грудня 2024 року № СЕ-19/117-24/21209-1Т на момент ДТП обвинувачений керував технічно справним автомобілем. За змістом висновку автотехнічної експертизи від 21 березня 2025 року № СЕ-19/117-25/5984 перед ДТП керований ОСОБА_4 автомобіль рухався зі швидкістю, що забезпечувало йому можливість зупинити автомобіль в межах видимості. Згідно з висновком автотехнічної експертизи від 16 квітня 2025 року № СЕ-19/117-25/8088 в частині того, що віддалення автомобіля обвинуваченого від місця наїзду (9,3 м) в момент руху пішохода ОСОБА_7 при умові, що з моменту початку її руху до наїзду спливає 0,36 с, позбавлена технічної спроможності з мотивів вказаних в дослідній частині висновку, не заслуговують на увагу і слід розцінювати, що висновок ґрунтується на неправдивих вихідних даних наданих слідчим експерту при призначенні автотехнічної експертизи.

На підставі викладеного ОСОБА_4 просив: винести ухвалу, якою доручи слідчому провести з участю підсудного, тобто ОСОБА_4 , провести слідчий експеримент на встановлення часу, за який він «ушвишеними» кроками подолає відстань 2,47 м; в ході слідчого експерименти для вимірюванні часу застосувати сертифікований (належний чином перевірений на технічну справність) секундомір; для проведення слідчого експерименту залучити спеціаліста відповідно до статті 71 КПК України; визнати недопустимим доказом протокол слідчого експерименту із участю ОСОБА_7 від 11 березня 2025 року, в якому зазначено, що відстань у 8 м від двійної суцільної лінії проїзної частини дороги до місця наїзду автомобіля ВАЗ 21043, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 , ОСОБА_7 подолала за 6,02 с; визнати недопустимим доказом висновок автотехнічної експертизи від 21 березня 2025 року № СЕ-19/117-25/5984 в частині, де зазначено, що в діях водія автомобіля ВАЗ 21043, державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_4 маються невідповідності вимогам пункту 12.3 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням вищезазначеної дорожньої пригоди та її суспільно небезпечними наслідками, в умовах даної пригоди водій ОСОБА_4 шляхом застосування гальмування мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода ОСОБА_7 ; визнати недопустимим доказом висновок автотехнічної експертизи від 16 квітня 2025 року № СЕ-19/117-25/8088-ІТ в частині, де зазначено, що в діях водія автомобіля ВАЗ 21043, державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_4 маються невідповідності вимогам пункту 12.3 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням вищезазначеної дорожньої пригоди та її суспільно небезпечними наслідками, в умовах даної пригоди водій ОСОБА_4 шляхом застосування гальмування мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода ОСОБА_7 .

Обвинувачений та захисник підтримали вказане клопотання з підстав, викладених у його мотивувальній частині.

Прокурор заперечував щодо клопотання ОСОБА_4 про визнання доказів недопустимими та проведення слідчого експерименту. Вказував, що обвинуваченому на досудовому слідстві пропонувалося відшкодувати завдану потерпілій шкоду та було роз`яснено зміст статті 46 КК України. Водночас викладені у заявленому стороною захисту клопотанні доводи є безпідставними. Слідчі, які проводили слідчі експерименти, були допитані у судовому засіданні та спростували доводи обвинуваченого та його захисника, викладені у клопотанні. У слідчого є слідча валіза, в якій знаходяться, зокрема, відповідні засоби вимірювання, водночас у такій валізі відсутній сертифікований секундомір. Слідчим такі секундоміри не видаються. Обвинувачений та захисник були повідомлені під підпис про засоби вимірювання під час проведення слідчого експерименту за їхньої участі, проте зауважень не мали. Стороною захисту не доведено підстав, визначених у статті 333 КПК України, для доручення органу досудового розслідування провести певні слідчі дії. Прохальна частина клопотання сформована некоректно та фактично не може бути виконана. Сторона захисту просить визнати одні протоколи недопустимими з тих підстав, що були застосовані несертифіковані вимірювальні засобу, при цьому не просить визнати недопустимими інші протоколи, при яких були застосовані ці ж вимірювальні засоби.

Представник потерпілої заперечував щодо клопотання ОСОБА_4 про визнання доказів недопустимими та проведення слідчого експерименту. Зазначив, що повністю погоджується з доводами прокурора. Звернув увагу, що обвинувачений просить визнати недопустимим одні протоколи, а інші не просить, хоча вони були проведені однаково. Прохальна частина клопотання є некоректною та нелогічною. Стороною захисту не обґрунтовано належним чином підстав для визнання недопустимими відповідних доказів.

Частиною першою статті 22 КПК України визначено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 240 КПК України з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.

До участі в слідчому експерименті можуть бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок, захисник, представник (частина третя статті 240 КПК України).

Згідно з частиною третьою статті 333 КПК України у разі, якщо під час судового розгляду виникне необхідність у встановленні обставин або перевірці обставин, які мають істотне значення для кримінального провадження, і вони не можуть бути встановлені або перевірені іншим шляхом, суд за клопотанням сторони кримінального провадження має право доручити органу досудового розслідування провести певні слідчі (розшукові) дії. У разі прийняття такого рішення суд відкладає судовий розгляд на строк, достатній для проведення слідчої (розшукової) дії та ознайомлення учасників судового провадження з її результатами.

Під час розгляду клопотання суд враховує значення обставин, про встановлення або перевірку яких просить особа, яка звернулася з ним, можливість їх встановлення або перевірки шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та причини, з яких не були здійснені належні дії для їх встановлення чи перевірки на стадії досудового розслідування (частина четверта статті 333 КПК України).

Суд доручає органу досудового розслідування провести певні слідчі дії лише при необхідності встановлення або перевірки обставин, що мають істотне значення, й іншим шляхом встановити або перевірити такі обставини неможливо.

Судом встановлено, що слідчий експеримент у кримінальному провадженні був проведений органом досудового розслідування 03 квітня 2025 року за участі ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 , які мали можливість вносити до протоколу свої зауваження. Протокол проведення слідчого експерименту, а також схема до нього підписаний обвинуваченим та захисником без зауважень.

Обвинувачений та захисник у судовому засіданні вказували, що не мали зауважень до слідчого, ознайомлювалися з протоколом слідчого експерименту від 03 квітня 2025 року та висновком експерта, в основу якого був покладений зазначений слідчий експеримент та зауважень не мали. Зазначили, що не надали вони значення результатам вимірів, викладених у протоколі слідчого експерименту щодо часу, за який потерпіла подолала 2,74 м, поки на це не звернув увагу в ході судового розгляду справи представник потерпілої ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 .

Старіший слідчий Лубенського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області ОСОБА_8 , допитаний в судовому засідання як свідок, на запитання прокурора суду пояснив, що 03 квітня 2025 року проводив слідчий експеримент за участі ОСОБА_4 та складав протокол за результатом вказаного експерименту. Під час експерименту були присутні обвинувачений, його захисник, ще двоє слідчих ( ОСОБА_11 та ОСОБА_13 ) та двоє понятих. Під час експерименту ОСОБА_4 відтворював обстановку, яка були при наїзді на потерпілу. Обвинувачений вказував, що потерпіла спочатку йшла, зупинилася, а потім продовжила рух. Також встановлювали місце наїзду на потерпілу та місце, де ОСОБА_4 почав гальмувати. Після цього вимірювали темп руху пішохода з того місця, коли вона зупинилася, і після відновлення руху до моменту наїзду, встановлювали час, за який потерпіла долала певну відстань. Ці обставини показував ОСОБА_4 , дані до протоколу заносилися з показів обвинуваченого. Обвинувачений самостійно у присутності захисника показував, як саме рухалася обвинувачена. Захисник та обвинувачений обставини слідчого експерименту та протокол від 03 квітня 2025 року не оспорювали, зауважень не мали. Час руху, який показував обвинувачений, фіксував слідчий ОСОБА_11 ОСОБА_4 показував темп руху потерпілої стрибками (швидкими кроками у вигляді стрибків), слідчий ОСОБА_11 фіксував час руху на секундомір, покази якого демонстрував всім учасникам слідчого експерименту (обвинуваченому, захиснику, понятим). Обвинувачений та захисник бачили тричі показники секундоміра (заміри робилися тричі), зауважень не висловлювали. Дані про час руху потерпілої заносилися до протоколу із секундоміру, який перед цим було продемонстровано всім учасникам слідчого експерименту. Обвинувачений тричі відтворював темп руху потерпілої, заміри робилися тричі і тричі дані заносилися до протоколу. Обвинувачений та захисник не оспорювали час, за який ОСОБА_4 долав відповідну відстань та який було занесено до протоколу. По закінченню слідчої дії протокол було надано на ознайомлення всім учасникам слідчого експерименту, ОСОБА_4 та його захисник читали цей протокол, зауважень, щодо внесених до нього даних, зокрема щодо часу, за який обвинувачений долав певну відстань, не мали. Обвинувачений та його захисник повністю погоджувалися з протоколом слідчого експерименту. У подальшому обвинувачений та його захисник не зверталися з клопотаннями та скаргами щодо неправильного зазначення даних у протоколі слідчого експерименту. Під час надання обвинуваченому та захиснику доступу до матеріалів досудового розслідування останні не висловлювали зауважень щодо протоколу слідчого експерименту від 03 квітня 2025 року, зокрема щодо внесених до нього даних. Зазначений у протоколі час (0,3 с, 0,36 с, 0,34 с), за який пішохід долала від місця зупинки до місця наїзду, було занесено до протоколу за результатом відтворення обстановки обвинуваченим (обвинувачений проказував це швидкими стрибками). Обвинувачуваний стверджував, що потерпіла рухалася дуже швидко, ніби «рвонула», ніби навмисне кинулася під машину.

Старіший слідчий Лубенського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області ОСОБА_8 , допитаний в судовому засідання як свідок, на запитання захисника зазначив, що слідчий ОСОБА_11 показував заміри. Обвинувачений зробив два чи три стрибка, точно не пам`ятає. Обвинувачений на слідчому експерименті показував темп руху потерпілої з місця швидкими кроками у вигляді стрибків з однієї ноги на іншу. Другий слідчий експеримент (03 квітня 2025 року) було проведено через чотири місці після події у зв`язку з навантаженням та іншими обставинами. Слідчий ОСОБА_11 робив заміри часу руху потерпілої, який показував обвинувачений, на електронний секундомір, що був у телефоні.

Старіший слідчий Лубенського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області ОСОБА_8 , допитаний в судовому засідання як свідок, на запитання представника потерпілої вказував, що на час проведення слідчого експерименту захисник ОСОБА_5 не заперечував щодо часу, внесеного до протоколу слідчого експерименту, щодо електронного секундоміру, яким робилися такі заміри. Захисник ОСОБА_5 не ставив під сумнів будь-яку заміри під час слідчого експерименту. Захисник ОСОБА_5 ознайомився з матеріалами досудового розслідування, зокрема протоколами та експертизами, йому було видано сканкопію вказаних матеріалів в електронному вигляді, будь-яких зауважень, скарг не висловлював. Зазначений у протоколі час (0,3 с, 0,36 с, 0,34 с) було записано безпосередньо з електронного секундоміра на телефоні.

Старший слідчий Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Полтавській області ОСОБА_11 , допитаний у судовому засідання як свідок, на запитання прокурора суду пояснив, що слідчий експеримент за участі обвинуваченого проводився безпосередньо слідчим ОСОБА_8 . Вказував, що він та ОСОБА_13 були присутніми при вказаному слідчому експерименті та надавали допомогу при його проведенні в силу своїх службових обов`язків. Експеримент проводився з метою встановлення обставин ДТП (темп руху, швидкість руху, момент виникнення небезпеки тощо) для призначення автотехнічної експертизи. Визначили, яким чином рухалася пішохід, де відбувся на неї наїзд, встановлювали, чи проглядалася остання з робочого місця водія, коли вона відновила рух. Темп руху потерпілої на слідчому експерименті безпосередньо демонстрував обвинувачений, при цьому був присутній його захисник.

Старший слідчий ОСОБА_11 також вказував, що саме він заміряв темп руху потерпілої, який показував обвинувачений, на електронний секундомір на мобільному телефоні (обвинувачений показував темп руху потерпілої стрибками). Обвинувачений підтвердив, що він правильно показав темп руху потерпілої, після чого було продемонстровано заміри електронного секундоміра. Такі заміри робилися тричі, обвинувачений тричі демонстрував темп руху потерпілої. Обвинуваченому та всім учасникам слідчого експерименту тричі демонструвалися заміри електронного секундоміра. Заміри електронного секундоміра також озвучувалися вголос. Обвинувачений, його захисник та інші учасники слідчого експерименту не висловлювали жодних зауважень щодо проведених замірів темпу руху потерпілої, зокрема щодо секундоміра, яким робилися такі заміри. Були дискусії, зауваження щодо розташування автомобіля. Після закінчення слідчого експерименту ознайомився зі змістом протоколу та підписав його. Всі учасники слідчого експерименту, зокрема обвинувачений, захисник та поняті ознайомилися зі змістом протоколу та підписали його. Слідчий експеримент проводився у темну пору доби біля кафе «Казка» на проїжджій частині проспекту Володимирського у місті Лубнах Полтавської області.

Старший слідчий Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Полтавській області ОСОБА_11 , допитаний у судовому засідання як свідок, на запитання захисника суду пояснив, що: самостійно жодної слідчої дії по цій справі не проводив; не пам`ятає, чи приймав участь у слідчому експерименті за участі ОСОБА_7 , можливо і приймав; в слідчому експерименті за участі обвинуваченого приймав участь в якості слідчого; вказаний протокол слідчого експерименту підписував. Старший слідчий також вказував, що: не знає (не пам`ятає), як він зазначений у протоколі слідчого експерименту, цей протокол він не складав; час (темп) руху потерпілої, який показував обвинувачений, вимірював на власному мобільному телефоні iPhone через додаток «електронний секундомір», такий додаток електронного секундоміру мітить відповідні сертифікати і є справним, це був сертифікований телефон і на ньому встановлено сертифікований вказаний додаток. ОСОБА_4 показував темп руху потерпілої стрибками.

Старший слідчий Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Полтавській області ОСОБА_13 , допитаний у судовому засідання як свідок, на запитання прокурора суду пояснив, що 03 квітня 2025 року був залучений до проведення слідчого експерименту, допомагав іншому слідчому у зв`язку з тим, що був великий об`єм роботи, перекривалася вулиця міста тощо. Слідчу дію проводив слідчий ОСОБА_8 , був присутнім також слідчий ОСОБА_11 , який також допомагав у проведення слідчого експерименту. Час (темп) руху потерпілої (з моменту, коли вона зупинилася, до моменту наїзду), який показував обвинувачений, вимірював слідчий ОСОБА_11 на секундомірі на телефоні, слідчий ОСОБА_8 заповнював протокол слідчої дії. Коли проводилися заміру часу, то такі заміри показувалися і озвучувалися. ОСОБА_11 озвучував учасникам слідчої дії заміри секундоміра (відповідний час), а також показував їм такі заміри і піднімав телефон (показуючи заміри часу). Старший слідчий ОСОБА_13 також вказував, що під час слідчого експерименту не чув зауважень зі сторони обвинуваченого та захисника, зокрема щодо показів секундоміра. Заміри (щодо темпу руху потерпілої, який демонстрував обвинувачений) робилися тричі; ймовірно, що тричі заміри показувалися і озвучувалися. Зазначив, що підписував протокол слідчого експерименту.

Старший слідчий Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Полтавській області ОСОБА_13 , допитаний у судовому засідання як свідок, на запитання захисника суду пояснив, що: слідчий ОСОБА_11 піднімав телефон, показував час і говорив час (темп) руху потерпілої (з моменту, коли вона зупинилася, до моменту наїзду), який показував обвинувачений; не може стверджувати, що слідчий ОСОБА_11 підходив до кожного учасника слідчого експерименту і демонстрував вказаний час секундоміру.

Умовою проведення додаткового слідчого експерименту не може бути доказування недостовірності доказів, що зібрані стороною провадження, оскільки таку оцінку може бути надано судом під час ухвалення вироку за наслідками розгляду провадження по суті. Обставини вчинення кримінального правопорушення підлягають доказуванню не тільки слідчим експериментом, а сукупністю інших належних та допустимих доказів, оцінка яким має бути надана судом у нарадчій кімнаті при ухваленні вироку.

Посилання обвинуваченого та захисника на те, що дані, здобуті в результаті проведеного під час досудового розслідування слідчого експерименту від 03 квітня 2025 року не в повній мірі відповідають обставинам, які існували на момент ДТП, зокрема щодо темпу руху потерпілої, не є підставою для проведення слідчого експерименту в порядку статті 333 КПК України, оскільки обставини вчинення кримінального правопорушення підлягають доказуванню не тільки слідчим експериментом, а сукупністю інших належних та допустимих доказів, оцінка яким має бути надана судом у нарадчій кімнаті при постановлені вироку.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні клопотання в частині вимог проведення слідчого експерименту.

Згідно з частиною другою статті 89 КПК України у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

Стороною захисту не доведено, а судом не встановлено очевидної недопустимості протоколу слідчого експерименту з участю ОСОБА_7 від 11 березня 2025 року, в якому зазначено, що відстань у 8 м від двійної суцільної лінії проїзної частини дороги до місця наїзду автомобіля ВАЗ 21043, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 , ОСОБА_7 подолала за 6,02 с; висновку автотехнічної експертизи від 21 березня 2025 року № СЕ-19/117-25/5984 в частині, де зазначено, що в діях водія автомобіля ВАЗ 21043, державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_4 маються невідповідності вимогам пункту 12.3 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням вищезазначеної дорожньої пригоди та її суспільно небезпечними наслідками, в умовах даної пригоди водій ОСОБА_4 шляхом застосування гальмування мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода ОСОБА_7 ; висновку автотехнічної експертизи від 16 квітня 2025 року № СЕ-19/117-25/8088-ІТ в частині, де зазначено, що в діях водія автомобіля ВАЗ 21043, державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_4 маються невідповідності вимогам пункту 12.3 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням вищезазначеної дорожньої пригоди та її суспільно небезпечними наслідками, в умовах даної пригоди водій ОСОБА_4 шляхом застосування гальмування мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода ОСОБА_7 .

Отже, у задоволенні клопотання в частині вимог про визнання доказів недопустимими необхідно відмовити.

Водночас суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення (частина перша статті 89 КПК України).

На підставі викладеного, керуючись статтями 89, 240, 333 КПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_4 про визнання доказів недопустимими та проведення слідчого експерименту у кримінальному провадженні № 0001093, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24 листопада 2024 року, відмовити.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1