Справа № 369/2882/26
Провадження №1-кп/369/1549/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2026 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000255 від 20.12.2025 рокувідносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,обвинуваченого у скоєні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 121 КК України,

УСТАНОВИВ:

В провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у скоєні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 121 КК України.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні просила призначити кримінальне провадження до розгляду по суті, зазначаючи на відсутність перешкод для цього.

Крім того, прокурор звернулася з клопотанням про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого. На обґрунтування клопотання зазначає, наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, наявність ризиків передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник в судовому засіданні не заперечували проти призначення справи до судового розгляду по суті. Разом з тим, заперечували проти продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому, зазначаючи на необхідність застосування менш суворого запобіжного заходу, зокрема домашнього арешту.

Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання та кримінального провадження, суд приходить до наступного.

Перешкоди для призначення кримінального провадження до судового розгляду відсутні, так як угод про визнання винуватості чи про примирення, до суду у порядку ст. ст. 468-475 КПК України не надійшло, підстав для закриття провадження згідно ст. 284 КПК України не вбачається, підстав для повернення провадження прокурору для продовження досудового розслідування не має, обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України, підстав для направлення обвинувального акту для визначення підсудності не встановлено.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, суд приходить до висновку про можливість призначення кримінального провадження до розгляду по суті.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до ст. ст. 131-132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

З обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_5 , обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину пов`язаного із застосуванням насильства та умисним заподіянням тяжких тілесних ушкоджень іншій особі, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

22.12.2025 року відносно ОСОБА_5 ухвалою слідчого судді обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, термін дії якого закінчується 17.02.2026.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, закріплений статтею 5 Конвенції.

Вирішуючи клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд враховує тяжкість кримінального правопорушення, у скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_5 , яке є тяжким злочином, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, наявність ризиків передбачених п. п. 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Суд вважає обґрунтованим посилання прокурора на наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачений може: переховуватися від органу досудового розслідування та суду, впливати на свідків, потерпілу, інших осіб у кримінальному провадженні.

Обставини наведені в клопотанні прокурора про тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення на думку суду, в достатній мірі підтверджує існування ризику можливих спроб переховування ОСОБА_5 ..

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

За таких обставин, суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.

Зокрема ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України обґрунтовується тим, що ОСОБА_5 , усвідомлюючи невідворотність реального покарання за кримінальне правопорушення, яке за ступенем тяжкості є тяжким злочином, може намагатись уникнути кримінальної відповідальності, переховуючись від суду, зокрема шляхом зміни місця проживання.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Щодо наявності ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, то даний ризик обґрунтовується тим, що обвинувачений може впливати на потерпілу та свідків. Так, обвинувачений знаючи про фактичне місце проживання свідків та проживаючи за однією адресою з потерпілою, яка є його близьким родичем, може незаконно впливати на них, змушуючи із застосуванням фізичного чи психологічного примусу змінювати свої показання, давати неправдиві показання або відмовитися від дачі будь-яких показань.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків та потерпілу слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Під час розгляду клопотання прокурора суд прийшов до переконання, про наявність ризиків передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, та що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти встановленим ризикам.

Разом з тим, прокурором не обґрунтовано та не доведеного наявність ризику визначеного п.5 ч.1 ст. 177 КПК України.

При цьому необхідно врахувати, що на час вирішення питання про запобіжні заходи суд не встановлює винуватість обвинуваченого у скоєнні інкримінованих злочинів.

При розгляді клопотання прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою ОСОБА_5 та встановлено наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України.

З моменту взяття обвинуваченого під варту та до моменту вирішення вказаного клопотання не змінилися обставини, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого може забезпечити більш м`який запобіжний захід, зокрема домашній арешт. При цьому, суд враховує, що обвинувачений не має іншого місця проживання ніж за адресою проживання потерпілої, що з врахуванням встановлених ризиків вказує на неможливість застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту. Крім того, судом враховується, що ОСОБА_5 є непрацевлаштованим, не має джерела доходу, відомості про можливість внесення застави обвинуваченим чи будь-якою іншою особою в суду відсутні, відповідних клопотань стороною захисту не заявлялось.

З врахуванням встановлених обставин, на думку суду, інші запобіжні заходи не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

За змістом ч. 1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали суду про продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

В приписах частин 3 та 4 статті 28 КПК України зазначено, що критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є: складність кримінального провадження; поведінка учасників кримінального провадження; спосіб здійснення прокурором і судом своїх повноважень. Кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.

На підставі наведеного та на дотримання вимог щодо розумного строку розгляду кримінального провадження, суд визначає строк продовження тримання під вартою ОСОБА_5 на шістдесят днів.

Відповідно до ч.4 ст.183 КПК України суд приходить до висновку про недоцільність визначення розміру застави у кримінальному провадженні, оскільки ОСОБА_5 обвинувачується у вчинені тяжкого злочину пов`язаного із застосуванням насильства.

На підставі викладеного, керуючись статтями 131, 132, 176-178, 193-194, 197, 314-316, 318, 369-372, 395 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Призначити судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч.1 ст. 121 КК України у відкритому судовому засіданні в залі Києво-Святошинського районного суду Київської області на 16 год. 00 хв. 24.02.2026р.

Розгляд справи здійснювати одноособово у відкритому судовому засіданні.

В судове засідання викликати учасників процесу.

Клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на строк 60 (шістдесят) днів до 17 квітня 2026 року включно, починаючи з 17 лютого 2026 року.

Ухвала суду в частині продовження дії запобіжного заходу підлягає негайному виконання після її оголошення.

Строк дії ухвали шістдесят днів, тобто до 17 квітня 2026 року(включно).

Про прийняте рішення повідомити зацікавлених осіб.

Ухвала в частині продовження дії запобіжного заходу може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_6