КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/2532/2026 Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Солом`янської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_9 на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 2 липня 2025 року щодо ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Запоріжжя, громадянина України, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , не одруженого, раніше судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 Кримінального кодексу України та призначено йому покарання у виді чотирьох років позбавлення волі із позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 :

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирішено питання щодо речових доказів та стягнення процесуальних витрат.

Згідно вироку, обвинувачений ОСОБА_7 , 27.06.2023 приблизно о 07 годині 19 хвилин, будучи водієм та керуючи засобом підвищеної небезпеки, а саме: технічно справним автомобілем марки «Peugeot 301» р.н. НОМЕР_1 , рухався по сухій, чистій, горизонтальній прямій в плані ділянці проїзної частини провулку Чугуївського, у напрямку вул. Машинобудівна в м. Києві. Під`їжджаючи до перехрестя нерівнозначних доріг вул. О. Тихого та провулку Чугуївського, водій ОСОБА_7 будучи неуважним, невірно зреагувавши на зміну дорожньої обстановки, проігнорував вимоги дорожнього знаку 2.1 Правил дорожнього руху України (надати дорогу) не надав перевагу у русі автомобілю «Citroen Berlingo» р.н. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_10 , який наближався до перехрестя по головній дорозі, зі сторони вул. Шутова, в напрямку вул. Василенка в м. Києві, чим грубо порушив вимоги пункти 1.5., 2.3 б), д), 16.11 Правил дорожнього руху України.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Peugeot 301» р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримала тяжкі тілесні ушкодження та була госпіталізована до КНП «Олександрівська» Клінічна лікарня м. Києва.

Під час експертного медичного обстеження у ОСОБА_11 , клінічними лікарями були виявлені такі тілесні ушкодження: а) закрита травма шийного відділу хребта: перелом зубоподібного відростка тіла 2 шийного хребця; б) рана (визначена клінічними лікарями як забійна, без опису морфології) лобної ділянки ліворуч; синці (без опису морфології) повік лівого ока; в) синці (без опису морфології) в ділянці лівого колінного суглоба, верхньої третини гомілки ліворуч.

Критерієм судово-медичної оцінки ступеню тяжкості тілесного ушкоджень, вказаного у п.а) даних Підсумків, є критерії небезпеки для життя (відповідно, перелом зубовидного відростка 2 шийного хребця)), а тому, відповідно п. п. 2.1.1 /а, 2.1.2., 2.1.3/е/ "Правил", зазначене тілесне ушкодження, відноситься до тяжкого тілесного ушкодження.

Враховуючи відомі часові дані, обставини події, характер виявлених тілесних ушкоджень та окремі морфологічні складові, є підстави вважати, що виявлені тілесні ушкодження утворилися за рахунок ударної дії тупого/тупих предмету/предметів, у строк, вказаний у описовій частині Постанови, тобто, до 07 годині 23 хвилини, можливо внаслідок автомобільної травми - травма пасажира у салоні автомобіля, під час зіткнення з іншим транспортним засобом

Відповідно до авто-технічного експертного дослідження КНДЕКЦ МВС України встановлено, що в даній дорожній обстановці, водій автомобіля «Peugeot 301» р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_7 повинен був керуватися вимогами пункту 16.11 ПДР України. В даній дорожній обстановці, водій автомобіля «Citroen Berlingo» р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_10 повинен був керуватися вимогами пунктів: 12.3; ПДР України. В даній дорожній обстановці, водій автомобіля «Peugeot 301» р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_7 мав технічну можливість уникнути досліджуваної дорожньо-транспортної пригоди шляхом виконання вимог пункту 16.11 ПДР України. В даній дорожній обстановці, водій автомобіля «Citroen Berlingo» р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_10 , з моменту виникнення небезпеки для його руху, не мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем «Peugeot 301» р.н. НОМЕР_1 шляхом застосування екстреного гальмування, тобто шляхом виконання вимог пункту 12.3 ПДР України. В даній дорожній обстановці, в діях водія автомобіля «Peugeot 301» р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_7 експертом, з технічної точки зору, вбачаються невідповідності вимогам пункту 16.11 ПДР України. В даній дорожній обстановці, в діях водія автомобіля «Citroen Berlingo» р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_10 експертом, з технічної точки зору, невідповідностей вимогам пункту 12.3 ПДР України не вбачається. Причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди, з технічної точки зору, є невідповідність дій водія автомобіля «Peugeot 301» р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_7 вимогам пункту 16.11 ПДР України.

Порушення водієм ОСОБА_7 пунктів 1.5; 2.3.б), д); 16.11 Правил дорожнього руху України знаходиться в прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками, у вигляді отриманням пасажиром автомобіля «Peugeot 301» р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_11 , тілесних ушкоджень.

Прокурор, не погоджуючись із вироком суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 02.07.2025 року стосовно ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України скасувати в частині призначеного покарання. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч.2 ст. 286 КК України у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги зазначає про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання ОСОБА_7 , а саме - застосування ст. 75 КК України, яка не підлягає застосуванню, та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.

Так, поза межами уваги суду, без необхідної оцінки залишились дані про підвищену суспільну небезпеку особи обвинуваченого. Так, ОСОБА_7 неодноразово засуджувався за вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів: вироком Солом`янського районного суду від 31.05.2018 року за ч.3 ст.187 КК України призначено покарання у вигляді 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його власністю. На підставі ч.4 ст.70 КК України остаточне покарання за сукупністю злочинів призначено у виді 8 років та 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його особистою власністю, шляхом часткового складання призначених покарань, а саме призначеного вироком Апеляційного суду м. Києва від 11.07.2017 року, відраховуючи строк покарання з 09.09.2016 року по 20.06.2017 року та 25.12.2014 року по 12.06.2015 у відповідності з ч.5 ст.72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, з 20.06.2017 строк покарання рахувати із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 1 день позбавлення волі. Відповідно до ухвали Вільнянського районного суду Запорізької області від 23.12.2019 звільнено умовно-достроково від подальшого відбування покарання, призначеного йому за вироком Солом`янського районного суду міста Києва від 31.05.2018, на невідбутий строк, що складає 2 роки 28 днів.

Зважаючи на викладене, покарання, призначене обвинуваченому із застосуванням положень ст.75 КК України є невиправдано м`яким, та таким, що не відповідає вимогам ст.65 КК України. На думку прокурора, для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 буде доцільним призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі, що буде достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Обвинувачений ОСОБА_7 подав заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в якому просить вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 2 липня 2025 року у справі №760/22843/23 щодо ОСОБА_7 - залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

Зазначає про те, що оскаржуваний прокурором вирок є законним, обґрунтованим і вмотивованим. Зауважує, що після роз`яснення йому як обвинуваченому суті обвинувачення, він одразу довів до відома Солом`янського районного суду м. Києва про те, що визнає себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Під час досудового розслідування так само визнавав свою вину.

Зі свого боку постійно спілкувався з потерпілою та пропонував їй свою фінансову допомогу. Звертає увагу, що 07.08.2023 року добровільно передав потерпілій грошову суму в розмірі 55 000 грн в якості компенсації за завдану шкоду, що підтверджується розпискою, наявною в матеріалах кримінального провадження.

На думку обвинуваченого, призначене судом першої інстанції покарання є більш ніж достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують покарання, зокрема: щире каяття та активне сприяння розкриттю даного кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого потерпілій збитку та усунення заподіяної шкоди.

Звертає увагу, що Солом`янський районний суд м. Києва в оскаржуваному вироку зазначив про те, що раніше до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, пов`язаних саме із порушенням ОСОБА_7 ПДР України, не притягувався, хоча і був до цього судимий, однак дійсно став на шлях виправлення.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який повністю підтримав апеляційні вимоги, пояснення обвинуваченого та захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

З матеріалів справи вбачається, що судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, здійснено в порядку ч.3 ст.349 КПК України, відповідно до якої, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винності ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за обставин, встановлених судом, є правильним, обґрунтованим і в цій частині ніким по справі не оспорюються.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Статтею 65 КК України передбачено, що суд призначає покарання в межах санкції статті Особливої частини КК України, відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з вказаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

Перевіряючи вирок суду в частині правильності призначеного обвинуваченому покарання апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції посилаючись на положення статей 50, 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який раніше судимий, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого суд визнав щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку.

Таким чином, суд дійшов висновку про призначення обвинуваченому основного покарання в межах санкції, передбаченої ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

Разом з тим, як зазначено у вироку, суд врахував те, що керований обвинуваченим автомобіль був у технічно справному стані, під час судового розгляду обвинувачений беззастережно визнав свою вину, щиро розкаявся, повністю відшкодував завданий збиток.

Також, суд врахував характер й обсяг допущених обвинуваченим порушень ПДР, його ставлення до вчиненого злочину. Зокрема, з поведінки та ставлення обвинуваченого вбачається розуміння останнім суті скоєного правопорушення та його наслідків для самого обвинуваченого та потерпілої особи. Обвинувачений раніше до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, пов`язаних із порушенням ПДД не притягувався, хоч і судимий, однак став на шлях виправлення.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 можливе без відбування покарання, та визнав за доцільне застосувати до нього положення ст.ст. 75, 76 КК України, призначивши покарання з іспитовим строком терміном в два роки з визначенням відповідних обов`язків.

Як прямо передбачено ч.1 ст.75 КК України, якщо суд, при призначенні покарання, зокрема у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про його звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Разом з тим, судом першої інстанції в порушення вимог ст.65 КК України, у повній мірі не враховано дані про особи обвинуваченого ОСОБА_7 . Так, хоча обвинувачений раніше до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, пов`язаних із порушенням ПДР не притягувався, натомість, як обґрунтовано зазначає в апеляційній скарзі прокурор, ОСОБА_7 неодноразово засуджувався за вчинення тяжкого та особливо тяжкого злочинів, зокрема, вироком Солом`янського районного суду від 31.05.2018 року за ч.3 ст.187 КК України до покарання у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна, на підставі ч.4 ст.70 шляхом часткового складання призначених покарань, а саме призначеного вироком Апеляційного суду м. Києва від 11.07.2017 року, призначено остаточне покарання у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. Відповідно до ухвали Вільнянського районного суду Запорізької області від 23.12.2019 звільнено умовно-достроково від подальшого відбування покарання, призначеного йому за вироком Солом`янського районного суду міста Києва від 31.05.2018, на невідбутий строк, що складає 2 роки 28 днів.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про те, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосував закон, зокрема ст.ст. 75, 76 КК України, який в даному випадку не підлягав застосуванню.

Таким чином, викладені судом першої інстанції обставини у своїй сукупності не дають підстав для висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання та його звільнення від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, а відтак доводи прокурора в цій частині обґрунтовані.

При призначенні ОСОБА_7 покарання, колегія суддів, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно з ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, обставини кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, наявність обставин, що пом`якшують покарання - щире каяття та добровільне відшкодування завданої шкоди та відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також тяжкість наслідків вчиненого злочину.

Суд апеляційної інстанції доходить висновку, що для досягнення цілей покарання, передбачених ч.2 ст.50 КК України, необхідним і достатнім буде покарання у виді позбавлення волі, з реальним його відбуванням, але в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією частини 2 статті 286 КК із застосовуванням додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, так як порушення ОСОБА_7 правил дорожнього руху призвели до наслідків у виді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_11 , і таке покарання є достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 , а також таким, що відповідатиме тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого буде покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки, оскільки саме таке покарання буде відповідати вимогам кримінального закону і буде необхідним та достатнім для досягнення його мети.

Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 та ч. 2 ст. 409 КПК України, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, є підставами для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції, як це передбачено п.4 ч.1 ст.420 КПК України, скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

З огляду на вищевикладені обставини та вимоги норм процесуального права, колегія суддів, за наслідками апеляційного розгляду, вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 - скасуванню, з ухваленням апеляційним судом нового вироку.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 420, 615 КПК України колегія суддів,-

З А С У Д И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Солом`янської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 2 липня 2025 року щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання та звільнення від відбування покарання на підставі статей 75, 76 КК України.

Постановити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

Строк відбування покарання обчислювати з дня фактичного затримання в ході звернення вироку до виконання.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок набирає чинності з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4