ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/658/26
Номер провадження: 11-кп/819/311/26
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_1
УХВАЛА

IMEHEM УКРАЇНИ

03 березня 2026 року Херсонський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

адвоката: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000645 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 03 лютого 2026 року, якою продовжено строк тримання під вартою щодо,-

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Антонівка Саркандського району Талди-Курганської області Республіки Казахстан, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111-1, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 03 лютого 2026 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 до 03 квітня 2026 року включно без визначення розміру застави.

Вимоги та узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу суду від 03 лютого 2026 року скасувати та відмовити у продовженні ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. У разі, якщо суд не дійде висновку, щодо наявності підстав для скасування ухвали від 03.02.2026 року просить змінити ухвалу від 03.02.2026 року, та визначити розмір застави, при сплаті якої ОСОБА_8 може бути звільнений з-під варти та покласти на нього певні обов?язки.

Ухвалу суду від 03.02.2026 року вважає необґрунтованою, не вмотивованою, незаконною, та такою, що порушує права обвинуваченого ОСОБА_8 .

Вказує, що в ході розгляду клопотання було порушено право обвинуваченого на захист. При розгляді клопотання про продовження запобіжного заходу в суді, крім наявності ризиків, перевіряється обґрунтованість обвинувачення. Під час висловлення позиції захисту, захисник намагався заявити про необґрунтованість обвинувачення, однак суд у порушення вимог КПК тричі зупинив виступ захисника, порушивши права захисту зробив зауваження, суд не перевірив наявність обґрунтованого обвинувачення, яке має бути доведено. В результаті незаконних дій суду були порушені права обвинуваченого та права захисту, що призвело до прийняття невмотивованої ухвали про продовження дії запобіжного заходу.

Згідно обвинувального акта, ОСОБА_8 обвинувачується у тому, що він начебто зайняв посаду головного інженера ДУП «Херсонська паливна компанія », яке не є органом влади. Тоді як ст. 111-1 КК передбачена відповідальність за добровільне зайняття посади саме у незаконних органах влади у тому числі в окупаційній адміністрації країни агресора.

Зазначає також, що особа може притягуватись до кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 438 КК України, якщо вчинила не просто інші порушення законів та звичаїв війни, а саме такі, що передбаченні міжнародними договорами, згода на обов?язковість яких надана Верховною Радою України. Натомість обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_8 взагалі не містить посилань на порушення ним якихось конкретних норм міжнародних договорів, а в ньому лише вказано про інше порушення законів та звичаїв війни.

Вказує, що у клопотанні прокурор фактично перерахував всі ризики, передбачені ст. 177 КПК та припускає їх існування , проте не надав жодного доказу на їх підтвердження.

Сама тяжкість інкримінованого злочину не може бути підставою для обрання та продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Наявність ризику переховування від суду є припущенням. ОСОБА_8 має постійне місце проживання, має сталі соціальні зв?язки - проживає з дружиною у м. Херсоні (має повнолітніх дітей), раніше до кримінальної відповідальності не притягався, був офіційно працевлаштований та є інвалідом третьої групи. Після деокупації м. Херсона з листопада 2022 року продовжив жити за місцем реєстрації, що вказує на те, що ОСОБА_8 не збирається переховуватися від суду.

При розгляді клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов?язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Зазначає, що враховуючи наявність необґрунтованого обвинувачення, дані які характеризують ОСОБА_8 а також те, що він знаходиться вже майже рік під вартою, суд може визначити розмір застави з урахуванням майнового стану обвинуваченого, що у повній мірі забезпечить виконання покладених на нього обов`язків.

Зазначає, що враховуючи постійні загрози ракетного обстрілу та тривоги ,судовий розгляд буде тривалим і фактично зводиться до того, що обвинуваченому буде лише продовжуватися дія запобіжного заходу, внаслідок чого порушується права обвинуваченого на проведення судового розгляду в розумні строки.

Позиції учасників.

Адвокат ОСОБА_7 підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційних вимог захисника.

Обвинувачений ОСОБА_8 повідомлений про дату, час апеляційного розгляду , про що є відповідна розписка. Заяву про особисту участь під час апеляційного розгляду не подавав. Обвинуваченому письмово роз`яснено право заявити клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференція. Відповідної заяви від ОСОБА_8 не надходило.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Враховуючи, що ОСОБА_8 не подавав заяву про його участь , апеляційний розгляд проведено за відсутності обвинуваченого відповідно до положень ч. 4 ст. 422-1, ч.4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, які надійшли із суду першої інстанції та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви Суду.

Частиною 1 ст. 404 KПK визначено що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Положеннями ст. 422-1 KПK передбачено порядок перевірки ухвал суду про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 315 KПK України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Вбачається, що на розгляді Херсонського міського суду Херсонської області перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000645 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111-1, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України

Запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави застосований до ОСОБА_8 ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 24.04.2025 року для запобігання ризикам, передбаченим п. 1, 2, 3, 5 ч.1 ст. 177 KПK. В подальшому строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 ухвалами слідчого судді був продовжений, попередньою ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 12.12.2025 року строк тримання під вартою продовжено до 09.02.2026 року включно.

Прокурор подав клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 строком на 60 днів, обґрунтовуючи його тим, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111-1, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України, продовженням існування ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також неможливістю застосувати більш м`який запобіжний захід .

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 03.02.2026 року продовжено строк дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою до 03.04.2026 року включно.

Як видно із ухвали, що оскаржується, приймаючи рішення про продовження запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 суд виходив із того, що ризики, які стали підставою для застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, передбачені п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК продовжують існувати, для запобігання яким наявні підстави для продовження стосовно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, і що більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою на цій стадії судового провадження застосований бути не може.

Судом враховано, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 111-1 КК України та ч. 1 ст. 438 КК України, що є особливо тяжким злочином, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до дванадцяти років, тому є підстави вважати, що перебуваючи на волі обвинувачений може переховуватись від суду.

Оцінюючи можливість обвинуваченого ОСОБА_8 впливу на свідків, суд виходив із того, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Тому не виключена ймовірність того, що обвинувачений, не будучи обмежений у спілкуванні із особами, яким відомі обставини вчинення злочину, у яких він обвинувачується, може здійснювати на них вплив, зокрема, шляхом підбурювання, вмовляння, залякування, підкупу, з метою їх спонукання до ненадання в суді показань, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі, з метою уникнення кримінальної відповідальності. Оскільки ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочинів, спрямованих проти національної безпеки України, серед яких є особливо тяжкий злочин, а тому перебуваючи на волі, в умовах триваючої збройної агресії рф проти України, існує ризик продовження злочинної діяльності.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність продовження існування ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК є непереконливими, адже при вирішенні питання про продовження застосування запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не факту конкретного їх вчинення.

За положеннями ст.178 КПК України тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується враховується у сукупності з іншими обставинами та відомостями, що передбачені ст. 178 КПК України.

Суд, при вирішенні питання щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, фактично врахував як видно, не тільки тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у скоєнні інкримінованих злочинів, а й обставини, передбачені ст. 178 КПК України.

Захисник в апеляційній скарзі наводить відомості про соціальні зв`язки обвинуваченого та інші відомості щодо особи обвинуваченого, із апеляційної скарги вбачається, що ці обставини існували на час застосування запобіжного заходу та прийняття рішення про його продовження .

Сукупність відомостей про особу обвинуваченого, які існували на час застосування запобіжного заходу , були відомі слідчому судді та суду , не вказують на те, що на даній стадії кримінального провадження ризики, які встановлені при застосуванні запобіжного заходу, передбачені п.1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК нівельовані чи зменшилися.

Посилань на те, що у соціальному, сімейному, матеріальному стані обвинуваченого сталися істотні зміни, які не були враховані судом і які б давали підстави для висновку про зменшення чи нівелювання існуючих ризиків на день постановлення оскарженої ухвали, стороною захисту в апеляційній скарзі не наведено і відповідних доказів не додано.

Встановлені на стадії застосування запобіжного заходу ризики що є достатньо суттєвими на стадії підготовчого судового провадження.

Зважаючи на тяжкість інкримінованих злочинів, передбачених ч. 2 ст.111-1, ч. 1 ст.438 КК України, враховуючи обставини та положення, передбачені ст. ч. 6 ст.176,177,178,183,315 КПК України, сукупність відомостей про особу обвинуваченого, наявні відомості про соціальні зв`язки обвинуваченого, те, що судовий розгляд кримінального провадження перебуває на початковій стадії, суд дійшов обґрунтованого висновку, що продовжують існувати ризики, які зазначені в ухвалі, для запобігання яким підлягає продовженню строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою і що більш м`який запобіжний захід застосований бути не може.

За приписами ч.6 ст.176 КПК , які були враховані судом, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442-1 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті - тримання під вартою.

У рішенні від 19.06.2024 року № 7-р(II)/2024 Конституційний Суд України зауважив, що застосування за частиною шостою статті 176 Кодексу під час дії воєнного стану запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до особи, яку підозрюють або обвинувачують у вчиненні злочинів проти основ національної безпеки України, громадської безпеки, миру, безпеки, людства та міжнародного правопорядку, за наявності ризиків, визначених статтею 177 Кодексу, є потрібним засобом для забезпечення ефективності розслідування цих злочинів і виконання завдань кримінального провадження в умовах воєнного стану, що обумовлено потребою посиленого захисту суверенітету, територіальної цілісності, недоторканності, обороноздатності, державної, економічної й інформаційної безпеки України.

Зазначеним рішенням Конституційного Суду визнано такою, що відповідає Конституції України (є конституційною), частину шосту статті 176 Кримінального процесуального кодексу України.

Вказана норма кримінального процесуального закону наразі є чинною на території України та не визнана в передбаченому законом порядку не конституційною, внаслідок чого підлягає застосуванню судами під час вирішення питання про застосування до зазначеної категорії осіб запобіжних заходів.

Суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що суд в даному випадку позбавлений права дискреційного застосування такої норми закону, шляхом здійснення правосуддя лише застосовує норми закону, проте не може перебирати на себе функції законодавчого органу та своїми рішеннями відступати від правових норм чи змінювати їх.

Частиною 4 ст. 183 КПК передбачено, що під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України.

Відповідно до приписів ч.3,4 ст. 183 КПК України питання застосування альтернативного запобіжного заходу у виді застави вирішується саме при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Вбачається, що при застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 слідчим суддею не визначався альтернативний запобіжний захід у виді застави з посиланням на положення ч. 4 ст. 183 КПК.

Апеляційні вимоги про визначення розміру застави захисник мотивує тим, що положеннями ч. 4 ст. 183 КК України передбачено право суду не визначати розмір застави, а не обов`язок .

Захисник в апеляційній скарзі не зазначив, які саме обставини, відомості про особу обвинуваченого, враховуючи, що встановлені при застосуванні запобіжного заходу ризики не зменшилися та продовжують існувати , давали суду підстави для визначення застави при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 .

Здійснюючи апеляційний розгляд відповідно до положень ч. 1ст.404 КПК України в межах апеляційних вимог, колегія суддів зазначає , що запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків, передбачених ч. 1ст.177 КПК та запобігання здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. При розгляді клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою суд має перевірити чи не зменшилися на цій стадії судового розгляду встановлені раніше ризики і чи зможе більш м`який запобіжний захід запобігти цим ризикам.

Обґрунтованість підозри перевіряється слідчим суддею на стадії досудового розслідування при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу.

Оскаржувана ухвала постановлена на стадії судового розгляду.

Висновки обґрунтованості обвинувачення, тобто висновки з питання доведеності чи недоведеності винуватості на підставі оцінки доказів з точки зору їх достатності, допустимості для доведення винуватості обвинуваченої особи вирішується судом на стадії судового розгляду відповідно до положень ст.368 КПК України і не може бути предметом перевірки апеляційного суду в межах визначених ст. 422-1 КПК.

Апеляційний суд на стадії апеляційного перегляду ухвали суду про продовження запобіжного заходу позбавлений процесуальної можливості надавати оцінку доказам у кримінальному провадженні, а також робити висновки щодо доведеності чи недоведеності винуватості особи, тощо.

Тому посилання апеляційної скарги про необґрунтованість пред`явленого обвинувачення як на підставу для скасування оскаржуваної ухвали суду є неприйнятними.

Доводи апеляційної скарги про те, що обґрунтованість обвинувачення мала бути перевірена судом шляхом дослідження у підготовчому судовому засіданні самого обвинувального акта не узгоджується з положеннями ст. 314, 315, 368, 369 КПК України.

У клопотанні прокурором згідно вимог ст. 184, 199 КПК викладені обставини, що дають підстави обвинувачувати особу у вчиненні кримінального правопорушення і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б стали безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали під час апеляційного розгляду не встановлено.

Враховуючи викладене, ухвала суду першої інстанції з підстав та за доводів зазначених в апеляційній скарзі захисника, скасуванню не підлягає, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керvючись ст. 404, 405, 407, 419, 422-1, 376 ч. 2 KПK України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Залишити без змін ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 03 лютого 2026 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 .

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення i оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4