Справа № 643/1890/26
Провадження № 1-кс/643/1351/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2026 року слідчий суддя Салтівського районного суду міста Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду скаргу ОСОБА_3 на рішення слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Харкові) Територіального управління ДБР розташованого у місті Полтаві ОСОБА_4 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0017492 від 06.11.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.426-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду із скаргою на постанову слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві ОСОБА_4 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0017492 від 06.11.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.426-1 КК України.

В обґрунтування скарги заявник зазначив, що 22.01.2026 старшим слідчим Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві ОСОБА_4 винесено постанову про відмову у визнанні його потерпілим. Вважає вказану постанову незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, у зв`язку з чим, звернувся до слідчого судді із цією скаргою. Посилаючись на норми ст.55, ст.303 КПК України, просив скасувати вказану постанову про відмову у визнанні його потерпілим від 22.01.2026; зобов`язати Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, з дислокацією у місті Харкові невідкладно вручити йому або його представнику пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого та визнати його потерпілим; зобов`язати Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, з дислокацією у місті Харкові призначити судово-медичну експертизу для встановлення характеру, локалізації та ступеню тяжкості тілесних ушкоджень спричинених йому, на основі наявних медичних документів (зокрема довідки ВЛК ВЧ НОМЕР_1 №902 від 29.12.2020, яка міститься в матеріалах справи).

10.02.2026 до початку судового засідання від представника особи, яка звернулася до слідчого судді із скаргою ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_5 до суду надійшла заява, у якій останній у зв`язку з технічною неможливістю бути присутнім на судовому засіданні, просив розгляд справи здійснити без присутності ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_5 , факти викладені у скарзі повністю підтримали та просили задовольнити.

Слідчий у судове засідання не з`явився, до його початку надав матеріали кримінального провадження №0017492 від 06.11.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.426-1 КК України - для огляду їх судом, в частині оскаржуваної постанови слідчого.

Слідчий суддя, дослідивши скаргу з додатками, матеріали кримінального провадження, дійшов таких висновків.

Згідно з ч.1 ст.9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно положень ч.1 ст.26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Статтею 24 КПК України визначено, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні у разі їх порушення діями, бездіяльністю та рішеннями слідчого на досудовому розслідуванні здійснюється, у тому числі, слідчим суддею (п.18 ч.1 ст.3 КПК України) та регламентовано положеннями ст.ст.303-307 КПК України.

За змістом ч.3 ст.26 КПК України, слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

З матеріалів кримінального провадження №0017492 від 06.11.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.426-1 КК України, вбачається, що 09.01.2026 адвокат ОСОБА_5 , в інтересах ОСОБА_3 , звернувся до слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, в межах вказаного кримінального провадження із клопотанням в порядку ст.220, 242 КПК України, в якому просив вручити потерпілому ОСОБА_3 пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерплого, передбачену ч.2 ст.55 КПК України; провести допит потерпілого ОСОБА_3 ; призначити судово-медичну експертизу для встановлення характеру, локалізації та ступеню тяжкості тілесних ушкоджень спричинених йому, на основі наявних медичних документів (зокрема довідки ВЛК ВЧ НОМЕР_1 №902 від 29.12.2020; витребувати та залучити до справи акт службового розслідування ВЧ НОМЕР_2 про обставини травмування ОСОБА_3 , накази про проведення службового розслідування та його завершення, які можуть бути доказами у цьому кримінальному провадженні тощо.

Постановою старшого слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Харкові) ТУ ДБР, розташованого у місті Полтаві ОСОБА_4 від 22.01.2026 відмовлено у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_3 вих.№3/01 від 09.01.2026 щодо визнання ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0017492 від 06.11.2025 та з інших питань, оскільки як вбачається із самої постанови за результатами проведених слідчих (розшукових), а також інших процесуальних дій, станом на день складання цієї постанови не було встановлено факту спричинення ОСОБА_3 шкоди, саме внаслідок можливого вчинення кримінального правопорушення. Окрім того, слідчий, прокурор на власний розсуд визначають об`єм дій, спрямованих на всебічне, повне та неупереджене дослідження обставин кримінального провадження для прийняття законного неупередженого процесуального рішення.

В обґрунтування зазначеної постанови слідчого вказано, що в ході досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні перевіряються відомості щодо можливих неправомірних дій окремих військовослужбовців військової частини НОМЕР_2 відносно солдата ОСОБА_3 . При цьому з документів, наданих адвокатом ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_3 на підтвердження відомостей, викладених у заяві, будь-яких відомостей щодо вчинення кримінального правопорушення не вбачається.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є, крім іншого, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з ч.1, 5 ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, слідчий зобов`язаний винести вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, а не постанову про відмову у залученні потерпілого.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 110 КПК України рішення слідчого, дізнавача, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом

Згідно ч.5 ст.110 КПК України, постанова слідчого, дізнавача, прокурора складається з: 1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову; 2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; 3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.

Слідчий суддя звертає увагу на ті обставини, що відомості до ЄРДР внесено на підставі ухвали Салтівського районного суду міста Харкові від 30.10.2025, якою зобов`язано внести відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_3 , згідно якої 28.11.2020 під час розвантаження автомобілю на полігоні у м. Клугино-Башкирівка, головний сержант взводу технічного забезпечення 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_6 наніс тілесні ушкодження у вигляді перелому правої гомілки водію-слюсарю ремонтного відділення бронетанкової техніки взводу технічного забезпечення 2 механізованої батальйону військової частини НОМЕР_2 солдату ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Разом з цим, заява про вчинення кримінального правопорушення від 25.09.2025 ОСОБА_3 містить інформацію щодо обставин спричинення йому тілесних ушкоджень.

В оскаржуваній постанові слідчий не надав оцінки вказаним фактам та обставинам, при цьому, останнім навіть не допитано ОСОБА_3 з приводу обставин заподіяння йому тілесних ушкоджень.

Обґрунтовуючи вимоги своєї скарги ОСОБА_3 зазначає, що відповідно до ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин покладається на слідчого та прокурора, однак не зважаючи на це слідчий не провів жодної слідчої дії, не допитав його, не витребував медичну документацію та не призначив у справі судово-медичну експертизу, але при цьому зробив передчасний висновок про «відсутність доказів шкоди», з чим слідчий суддя погоджується повністю, зважаючи на матеріали кримінального провадження №0017492 від 06.11.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.426-1 КК України, які взагалі не містять відомостей про проведення слідчих (розшукових) або процесуальних дій в межах вказаного кримінального провадження для перевірки відомостей, на які посилається ОСОБА_3 та встановлення і перевірки фактичних обставин спричинення останньому тілесних ушкоджень тощо.

З урахуванням наведеного, висновок слідчого про те, що на даний час під час досудового розслідування не знайшли свого підтвердження факти щодо заподіяння ОСОБА_3 шкоди, є передчасним та не мотивованим, а рішення прийнято без належної оцінки всіх доказів та підлягає скасуванню.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні «Бєлоусов проти України» (заява №4494/07 від 7 листопада 2013 року) у п. 55 зазначив: мінімальні стандарти ефективності, визначені практикою Суду, включають в себе вимоги, що розслідування має бути ретельним, незалежним, безстороннім та підконтрольним громадськості, а також, що компетентні органи влади повинні діяти зі зразковою ретельністю і оперативністю (див., наприклад, рішення від 19 липня 2012 року у справі «Алексахін проти України» (Aleksakhin v. Ukraine), заява №31939/06, п. 55).

Таким чином, слідчий суддя вважає за доцільне скаргу ОСОБА_3 на рішення слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві ОСОБА_4 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0017492 від 06.11.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.426-1 КК України, задовільнити частково, скасувавши постанову слідчого про відмову у задоволенні клопотання від 22.01.2026.

При цьому, відповідно до ч.5 ст.40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється, тому слідчий суддя не наділений повноваженнями давати доручення чи вказівки або зобов`язувати слідчого, прокурора вчинити ту чи іншу процесуальну дію або прийняти відповідне рішення.

Тому вимога про зобов`язання слідчого невідкладно вручити ОСОБА_3 або його представнику пам`ятку про процесуальні права та обов`язки як потерпілого та визнати його потерпілим у кримінальному провадженні №0017492 від 06.11.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.426-1 КК України, задоволенню не підлягає.

Разом з цим, не підлягає задоволенню і вимога про призначення у кримінальному провадженні судово-медичної експертизи для встановлення характеру, локалізації та ступеню тяжкості тілесних ушкоджень спричинених ОСОБА_3 , на основі наявних медичних документів (зокрема довідки ВЛК ВЧ НОМЕР_1 №902 від 29.12.2020, яка міститься в матеріалах справи, оскільки таке не входить до дискреційний повноважень слідчого судді, передбачених нормами КПК України.

Як роз`яснив Європейський суд з прав людини у рішеннях по справах «Верітас проти України» та «Сокуренко та Стригун проти України», суд не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції у разі перевищення ним своїх повноважень, визначених процесуальним законодавством.

Відповідно до ст. 307 КПК України за результатами розгляду скарги на рішення дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала, окрім іншого, про скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора.

Керуючись ст.ст.2, 39, 40, 55, 303-304, 309, 376, 395 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_3 на рішення слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Харкові) Територіального управління ДБР розташованого у місті Полтаві ОСОБА_4 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0017492 від 06.11.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.426-1 КК України, - задовольнити частково.

Постанову слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Харкові) ТУ ДБР розташованого у місті Полтаві ОСОБА_4 про відмову у задоволенні клопотання від 22.01.2026 у кримінальному провадженні №0017492 від 06.11.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.426-1 КК України - скасувати.

В іншій частині у задоволенні скарги відмовити.

Матеріали кримінального провадження №0017492 від 06.11.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.426-1 КК України повернути до Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Харкові) ТУ ДБР розташованого у місті Полтаві для провадження досудового розслідування.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1