Справа № 594/335/26
Провадження № 1-кс/594/30/2026
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2026 року м.Борщів

Слідчий суддя Борщівського районного суду Тернопільської області ОСОБА_1 ознайомившись з клопотанням представника заявника ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 , поданим у порядку ст. 206 КПК України, -

ВСТАНОВИВ :

Представник заявника ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_3 11.03.2026 звернулася до слідчого судді Борщівського районного суду Тернопільської області через систему «Електронний суд» із клопотанням в порядку ст.206 КПК України, згідно якого просила негайно перевірити законність позбавлення свободи громадянина ОСОБА_2 та зобов`язати посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 негайно доставити зазначену особу до суду для перевірки підстав утримання. У разі встановлення відсутності законних підстав постановити ухвалу про негайне звільнення особи.

Повідомити компетентний орган досудового розслідування про наявність ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст.146 КК України, у діях посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 та посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування клопотання посилається на те, що ОСОБА_2 згідно висновку ВЛК є непридатним до військової служби за станом здоров"я і вказана інформація відображена в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов"язаних та резервістів. 10.03.2026 ОСОБА_2 прибув за повісткою до ІНФОРМАЦІЯ_1 , що знаходиться в місті Борщеві. Невідомими особами у військовій формі примусово та протиправно без будь яких на то підстав його було позбавлено волі та доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_1 де його примусово утримували до 23 год..00 хв. ОСОБА_2 фактично був позбавлений можливості вільно залишити приміщення. Приблизно о 23 год.00 хв. його легковим автомобілем зеленого кольору марки Шкода примусово було доставлено до колишнього табору " ІНФОРМАЦІЯ_2 " де утримували до ранку. Зранку особи у військовій формі знову ж таки, застосовуючи примус, білим бусом на іноземній реєстрації вивезли ОСОБА_2 у невідомому напрямку. За таких обставин вважає що ОСОБА_2 незаконно позбавили волі та утримують працівники ІНФОРМАЦІЯ_1 . Звертає увагу суду, що будь-які процесуальні документи, які могли б підтверджувати законні підстави такого обмеження свободи, відсутні: протокол затримання не складався; підстави затримання не повідомлялись; права особи не роз`яснювались, доступ до адвоката не забезпечено. Таким чином посадові особи ТЦК фактично здійснили незаконне позбавлення свободи, що прямо суперечить: статті 29 Конституції України, яка гарантує право на свободу та особисту недоторканність; статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод;статті 12 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", яка не наділяє ТЦК повноваженнями щодо затримання громадян; положенням Кримінального процесуального кодексу України, які передбачають чіткий порядок затримання особи. Фактичне утримання особи у приміщенні ТЦК чи у транспортному засобі чи на будь-якій іншій території без будь-якого правового рішення є свавільним обмеженням свободи, що має ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 146 КК України (незаконне позбавлення волі).

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

В силу ч. 2 ст. 1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, що складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Відповідно до приписів ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Приписами ст. 7 КПК України визначено, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: верховенство права, законність, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості тощо.

В силу положень п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України слідчий суддя це суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

У свою чергу приписами ч. 3 ст. 26 КПК України встановлено, що слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

За змістом п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК України вбачається, що досудове розслідування це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, клопотання про закриття кримінального провадження.

Відповідно до приписів ч. 1, 2 ст.206 КПК України кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи. Якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

Разом з тим всі зазначені вище положення КПК України стосуються випадків затримання особи і її тримання у відповідних державних установах, які спеціально створені для утримання слідчо-заарештованих осіб, тобто осіб, які є учасниками кримінального провадження.

Таке положення є необхідною умовою застосування норм ст. 206 КПК України, оскільки в іншому випадку безпідставне затримання або позбавлення особи свободи є кримінальним правопорушенням, що встановлено, зокрема,нормою ст. 146 Кримінального кодексу України (надалі за текстом КК України), яка встановлює відповідальність за незаконне позбавлення волі або викрадення людини. Окрім того, існує спеціальна норма ст. 146-1 КК України, яка регулює насильницьке зникнення людини, відповідно до диспозиції якої арешт, затримання, викрадення або позбавлення волі людини, вчинене представником держави має окрему кримінально правову форму відповідальності.

Таким чином слідчий суддя уповноважений на здійснення ним судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у конкретному кримінальному провадженні на стадії його досудового розслідування і його повноваженнями не охоплюється вирішення питання щодо законності позбавлення особи свободи, котре здійснюється у межах процедур, врегульованих іншими, окрім КПК України, нормативно-правовими актами (у тому числі Законами України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», «;Про військовий обов`язок і військову службу» тощо).

З системного аналізу зазначених положень статті 206 та інших положень КПК України вбачається, що нею врегульовано порядок здійснення контролю слідчим суддею щодо законності тримання осіб під вартою, а зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи (яка позбавлена свободи), слідчий суддя уповноважений під час розгляду скарги на незаконне тримання під вартою або іншого клопотання (скарги), розгляд яких віднесено до його повноважень та які подані в порядку, передбаченому КПК України.

Також законом визначено, що постановлення слідчим суддею ухвали щодо негайної доставки до нього особи, яка позбавлена свободи, здійснюється лише в тому разі, якщо отримані слідчим суддею відомості створюють у нього обґрунтовану підозру про те, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку.

Таким чином, розгляду у порядку ст. 206 КПК України підлягають клопотання/скарги, які виникають зі кримінально-правових відносин, та обов`язки щодо захисту прав людини у слідчого судді виникають в ході досудового розслідування.

Як вбачається зі змісту поданого представником заявника ОСОБА_2 адвокатом ОСОБА_3 клопотання, вона звернулась до слідчого судді у порядку ст. 206 КПК України, у якій просила зобов`язати службових осіб працівників ТЦК звільнити ОСОБА_2 з незаконного утримання.

Зі змісту поданого клопотання не вбачається, що ОСОБА_2 має статус учасника будь-якого кримінального провадження, ОСОБА_2 не є особою, яка тримається під вартою, у тому числі й у зв`язку зі застосованим стосовно нього запобіжним заходом, не є затриманим у порядку ст. 208 КПК України, та не є особою, затриманою неуповноваженою службовою особою, у порядку ст. 207 КПК України, не утримується правоохоронними органами у зв`язку з розслідуваним ними кримінальним правопорушенням у межах жодного порушеного кримінального провадження.

Заявником не надано слідчому судді жодних належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості підозри того, що в межах територіальної юрисдикції Борщівського районного суду Тернопільської області знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому КПК України порядку, тобто була затримана саме у кримінальному провадженні та на підставах, встановлених КПК України.

Заявник фактично не погоджується із діями працівників ТЦК стосовно затримання та утримання ОСОБА_2 .

При цьому, службові особи ТЦК та СП не є працівниками органу досудового розслідування, діяльність яких може бути предметом перевірки в порядку ст. 206 КПК України.

Крім того, відсутні відомості про звернення ОСОБА_2 із заявою про кримінальне правопорушення щодо посадових осіб ТЦК та СП в порядку ст. 214 КПК України.

У зв`язку з наведеним, у даному випаду доставлення громадянина до ТЦК та СП та утримання його без відповідного судового рішення не підлягає оскарженню до слідчого судді в порядку КПК України, оскільки компетенція слідчого судді розповсюджується лише на стадію досудового розслідування.

Одночасно слідчий суддя звертає увагу на те, що в разі порушення прав чи інтересів службовими (посадовими) особами ТЦК та СП чи військової частини при здійсненні ними своїх повноважень, пов`язаними із мобілізацією, вказані правовідносини можуть бути оскаржені в порядку передбаченому законом, як до керівника відповідного ТЦК та СП, так і до адміністративного суду, а у разі вчинення щодо нього протиправних дій, що містять ознаки кримінальних правопорушень, заявник може звернутися до правоохоронного органу із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, у слідчого судді відсутні повноваження, визначені КПК України, для з`ясування підстав позбавлення волі особи у інших випадках, не пов`язаних із досудовим розслідуванням конкретного кримінального провадження та розгляду у порядку ст.206 КПК України клопотання, поданого не в рамках кримінального провадження.

Затримання громадянина працівниками ТЦК та СП та утримання його без відповідного судового рішення не підлягає оскарженню до слідчого судді, оскільки такі правовідносини врегульовані чинним законодавством про мобілізацію та мобілізаційну підготовку, перевірка законності дій яких у такому разі не належать до повноважень слідчого судді та не підлягають розгляду в порядку КПК України.

Стаття 206 КПК України не містить порядку ухвалення рішення слідчого судді про відмову у відкритті провадження, яке подано в порядку ст. 206 КПК України.

У частині 4 статті 304 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, що не підлягає оскарженню.

Положеннями ч. 6 ст. 9 КПК України встановлено, що в разі якщо норми положення КПК України не регулюють, або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України.

У зв`язку з викладеним, слідчий суддя приходить до висновку, про наявність правових підстав для відмови у відкритті провадження за клопотанням адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 в порядку ст. 206 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 26, 206, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У відкритті провадження за клопотанням представника заявника ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 , поданого в порядку ст. 206 КПК України - відмовити.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження невідкладно надіслати особі, яка подала клопотання, разом із клопотанням.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її постановлення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1