Справа № 466/1085/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/77/26 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання: ОСОБА_5 ,

розглянувши в м. Львові у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 21 січня 2026 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави щодо ОСОБА_8 , обвинуваченому у кримінальному провадженні № 0000081 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 307 КК України, та ОСОБА_10 , обвинуваченій у кримінальному провадженні № 0000081 у вчиненні кримінальних правопорушень , передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 307 КК України -

за участю прокурора: ОСОБА_11 ,

захисників: ОСОБА_9 ОСОБА_7 ,

обвинувачених: ОСОБА_6 , ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 21 січня 2026 року задоволено клопотання прокурора та продовжено строк запобіжного заходу обвинуваченому за ч. 5 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч.4 ст. 28, ч. 2 ст. 307 КК України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави у 180 прожиткових мінімумів для працездатних осіб станом на 01.01.2023 року, що становить 483 120 ( чотириста вісімдесят три сто двадцять) грн., строком на 60 діб, до 21 березня 2026 року включно.

У разі внесення застави у вищевказаному розмірі покласти на обвинуваченого ОСОБА_8 наступні обов`язки :

- прибувати на кожну вимогу суду для участі в судових засіданнях ;

- не відлучатись за межі Львівської області без дозволу суду ;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання чи роботи ;

- утримуватись від спілкування зі свідками та іншими обвинуваченими у даному кримінальному провадженні ;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений вважатиметься таким , щодо до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У разі невиконання даних обов`язків обвинуваченим, застава звертається в дохід держави.

Продовжено строк запобіжного заходу обвинуваченій за ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 307 КК України ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави в сумі 99 240 ( дев`яносто дев`ять тисяч двісті сорок ) грн., строком на 60 діб, до 21 березня 2026 року включно.

У разі внесення застави у вищевказаному розмірі покласти на обвинувачену ОСОБА_10 наступні обов`язки :

- прибувати на кожну вимогу суду для участі в судових засіданнях ;

- не відлучатись за межі Львівської області без дозволу суду ;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання чи роботи ;

- утримуватись від спілкування зі свідками та іншими обвинуваченими у даному кримінальному провадженні ;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачена вважатиметься такою, що до якої застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У разі невиконання даних обов`язків, застава звертається в дохід держави.

На таку ухвалу захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу, у якій просить поновити строк на апеляційне оскарження; скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 21.01.2026 і постановити нову, якою змінити ОСОБА_8 запобіжний захід на більш м`який у виді цілодобового домашнього арешту.

У разі залишення запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, визначити обвинуваченому ОСОБА_8 заставу у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В обґрунтування причин пропуску строку апеляційного оскарження покликається на те, що такий строк пропущений із об`єктивних причин, незалежних від волі заявника. Наголошує, що 21.01.2026 року в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частину ухвали. Повний текст ухвали вручено захиснику 26.01.2026 року.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що перелічені в клопотанні, а згодом і в оскаржуваній ухвалі ризики не можуть вказувати на необхідність продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою. Зазначені ризики цілком можуть бути усунені застосуванням більш м`якого запобіжного заходу, наприклад домашнім арештом. Це дасть змогу обвинуваченому працювати, здійснювати догляд за своєю мамою, яка є інвалідом 2 групи та в той же час не порушувати покладені обов`язки.

Зазначає, що оскільки обвинувачений ОСОБА_8 довгий час перебуває в місцях позбавлення волі, не працює, має на утриманні непрацездатну мати, то визначена судом застава у сумі 483 120 грн. є непомірна для нього.

Не погоджуючись з ухвалою захисник обвинуваченої ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 21 січня 2026 року в частині продовження строку запобіжного заходу - тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_10 , скасувати, та ухвалити нову ухвалу, обравши більш м`який запобіжний захід - цілодобовий домашній арешт із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 у період з 22.00 год. до 06.00 год. наступного дня АДРЕСА_1 .

При постановленні рішення про обрання щодо обвинуваченої ОСОБА_10 запобіжного заходу - домашній арешт, відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, покласти на неї такі обов`язки:

- не залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобово без дозволу суду;

- прибувати на кожну вимогу суду для участі в судових засіданнях;

- не відлучатись за межі Львівської області без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання чи роботи;

- утримуватись від спілкування зі свідками та іншими обвинуваченими у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги покликається на те, що обвинувачена ОСОБА_12 перебуває під вартою з 26 вересня 2022 року, тривалий час.

Стверджує, що наявні підстави для обрання обвинуваченій ОСОБА_12 більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Вважає, що сторона обвинувачення не довела належним чином неможливість застосування до обвинуваченої ОСОБА_10 більш м`якого запобіжного заходу і відповідно судом зроблено невірні висновки, що менш суворий запобіжний захід не може забезпечити виконання обвинуваченою ОСОБА_10 своїх процесуальних обов`язків, передбачених КПК України та запобігти ризикам. Стверджує, що суд першої інстанції неправильно оцінив заявлені ризики, які базуються виключно на припущеннях та не взяв до уваги особу ОСОБА_10 .

Заявляє, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а сама тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_10 не може бути достатньою підставою для продовження найсуворішого запобіжного заходу.

Заслухавши доповідача, виступ захисників та обвинувачених про задоволення поданих апеляційних скарг, прокурора, який заперечив подані апеляційні скарги, вважає оскаржувану ухвалу законною та вмотивованою, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів приходить до наступного.

Щодо пропуску строків на оскарження ухвали слід, то колегія суддів, беручи до уваги правову позицію, наведену у висновку Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного суду (постанова від 27 травня 2019 року у справі № 461/1434/18) визнає такі поважними, такими, що доводяться матеріалами справи та приходить до переконання, що такий строк необхідно поновити.

На підставі вимог ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_8 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів провадження, суд при прийнятті рішення про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_10 та ОСОБА_8 врахував положення згаданих норм процесуального закону та дійшов вірного висновку про доведеність наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, обґрунтовано пославшись на те, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з врахуванням тяжкості злочинів, інкримінованих обвинуваченим та даних про їхню особу, не гарантують запобігання ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а тому обґрунтовано обрав запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками місцевого суду про те, про необхідність продовження обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_8 строку тримання під вартою для забезпечення виконання покладених на них процесуальних обов`язків, та вважає, що застосування до обвинувачених більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам кримінального провадження та може негативно відобразитися на здійсненні судового розгляду, в тому числі щодо належного виконання обвинуваченими своїх процесуальних обов`язків. Відомостей, які б свідчили про неможливість подальшого застосування до обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, сторонами не надано.

Крім того, суд першої інстанції підставно врахував той факт, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину, пов`язаного із незаконним обігом наркотичних засобів, перебуваючи у виправній установі та відбуваючи покарання за вироками судів у інших справах, що є прямим свідченням того, що обвинувачений на шлях виправлення не став. А ОСОБА_10 обвинувачується в участі у злочинній організації, діяльність якої пов`язана із незаконним збутом наркотичних засобів в місцях позбавлення волі.

Доводи апеляційної скарги про те, що прокурор не довів існування ризиків є необґрунтованими, оскільки питання щодо застосування запобіжного заходу розглядалось судом в порядку, передбаченому ст. 331 КПК України, та з матеріалів контрольного провадження вбачається, що при обранні такого місцевий суд враховував не лише тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винними у вчиненні злочинів, а й існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, запобіганню яким може сприяти лише тримання обвинувачених під вартою.

Аргументи апелянтів про тривале перебування обвинувачених під вартою є неспроможними, оскільки вказана обставина відповідно до вимог ст.178 КПК України не враховується при обранні обвинуваченому запобіжного заходу чи продовженні строку його дії.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

На переконання колегії суддів, підстави для зміни запобіжного заходу відсутні, а апелянтами не підтверджено, що більш м`які запобіжні заходи зможуть запобігти зазначеним ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених.

З матеріалів провадження вбачається, що при розгляді клопотання суд врахував передбачені КПК України обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначеним розміром застави.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, визначається у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, приймаючи рішення про визначення розміру застави, суд першої інстанції у повній мірі врахував усі обставини вчинення обвинуваченими злочинів, даних про їхню особу, майновий стан, та дійшов вірного висновку, що саме такий розмір застави буде цілком достатній для забезпечення виконання обвинуваченими обов`язків, передбачених КПК України.

Відтак, дійшовши правильного висновку про необхідність продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_10 , ОСОБА_8 навів в ухвалі достатні обґрунтування щодо визначеного розміру застави, який на переконання колегії суддів, обумовлений тим ступенем довіри до обвинувачених, при якому перспектива втрати застави буде для них необхідним і достатнім стримуючим фактором, щоб не допустити невиконання ними процесуальних обов`язків та запобігти здійсненню дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою з визначенням розміру застави обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_8 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскаржувана ухвала суду є законною й обґрунтованою, відтак підстав для задоволення апеляційних вимог захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_7 не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

поновити строк апеляційного оскарження.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 21 січня 2026 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави щодо ОСОБА_8 , обвинуваченому у кримінальному провадженні № 0000081 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 307 КК України, та ОСОБА_10 , обвинуваченій у кримінальному провадженні № 0000081 у вчиненні кримінальних правопорушень , передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 307 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4