ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2026 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2

ОСОБА_3

за участю учасників судового провадження:

секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурорів ОСОБА_5

ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора Герцаївського відділу Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_6 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Герцаївського районного суду Чернівецької області від 01 грудня 2025 року у кримінальному провадженні № 0003634 щодо:

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , громадянин України, не одруженого, працюючого водієм « ОСОБА_9 », раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, -

У С Т А Н О В И Л А:

Вироком Герцаївського районного суду Чернівецької області від 01 грудня 2025 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 332 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбуття призначеного покарання з випробувальним строком на два роки за умов якщо він протягом встановленого іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення.

Провадження № 11-кп/822/75/26 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_10

Категорія: ст. 332 КК України Доповідач: ОСОБА_1

Згідно ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 :

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи;

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

До набрання вироком законної сили, обвинуваченому ОСОБА_7 залишено міру запобіжного заходу у вигляді застави, яка обрана ухвалою Герцаївського районного суду Чернівецької області від 02 жовтня 2024 року.

Після вступу вироку в законну силу, вирішено повернути ОСОБА_12 грошові кошти в сумі 130000 (сто тридцять тисяч) грн. 00 коп., внесені в якості застави за ОСОБА_7 на депозитний рахунок Територіального управління ДСА України в Чернівецькій області згідно квитанції АТ «Ощадбанк» квитанція № 9 від 02 жовтня 2024 року.

Вирішено долю речових доказів та скасовано заходи забезпечення кримінального провадження.

Згідно з вироком суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 , будучи обізнаним з тимчасовими обмеженнями щодо виїзду за кордон чоловіків віком від 18 до 60 років з України через воєнний стан, встановлений Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 та затвердженим Законом України № 2102-IX, діючи умисно, сприяв ОСОБА_13 , мешканцю міста Києва, у його незаконному переправленні через державний кордон України поза пунктом пропуску, за наступних обставин.

Так, обвинувачений ОСОБА_7 , 30 вересня 2024 року, приблизно о 10 год., на автомобілі марки «Мазда СХ-7», реєстраційний номер НОМЕР_1 приїхав до готель-ресторану «Ріволі» що в с. Чагор Чернівецького району, де зустрів ОСОБА_13 , після чого почав рух у напрямку державного кордону України, з метою незаконного переправлення ОСОБА_13 .

Слідуючи за маршрутом із с. Чагор до с. Куликівка Чернівецького району, обвинувачений ОСОБА_7 надавав вказівки та поради ОСОБА_13 , щодо незаконного перетину державного кордону.

По прибуттю на місце - біля лісу, ОСОБА_7 висадив ОСОБА_13 , якому наказав забігти у ліс, якого було затримано працівниками прикордонної служби ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На вказаний вирок суду першої інстанції прокурор Герцаївського відділу Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_6 та захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 подали апеляційні скарги.

В поданій апеляційній скарзі прокурор Герцаївського відділу Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_6 просить скасувати оскаржуваний вирок та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на сім років з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною із наданням логістичних послуг і перевезенням громадян у прикордонних районах та прикордонних зонах України строком на три роки з конфіскацією майна, окрім житла. Змінити запобіжний захід ОСОБА_7 із застави на тримання під вартою і взяти ОСОБА_7 під варту в залі суду негайно, а строк відбування покарання обраховувати йому з моменту взяття під варту. У строк відбуття покарання ОСОБА_7 врахувати строк перебування під вартою з 30 вересня 2024 року по 03 жовтня 2024 року.

Апеляційні вимоги мотивує тим, що оскаржуваний вирок є таким, що не ґрунтується на законі та підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Корисливий мотив підтверджується тим, що обвинувачений повідомив, що за перевезення ОСОБА_13 мав отримати грошову винагороду в сумі 4000 гривень та про перевезення його просив ОСОБА_14 .

Правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 332 КК України підтверджується показаннями свідка ОСОБА_13 , який, під час допиту в порядку статті 225 КПК України, підтвердив, що після сплати ним грошовий коштів у сумі 5000 доларів США, до нього приїхав автомобіль під керуванням обвинуваченого. Останній мав довезти його до кордону та «прокурувати» його щодо незаконного перетинання державного кордону. При перевезенні ОСОБА_7 корегував його стосовно переходу, повідомляв, якими ділянками переміщуватись по лісу і що він має зробити, коли перетинатиме кордон, повідомив певний кут, під яким він має зайти у ліс, вказане показував на карті, яку йому до цього надіслала особа, якій він переводив грошові кошти за перетин кордону. Зі слів ОСОБА_15 , попереду їхала особа, яка мала повідомляти їх про блокпости. Водночас свідок не платив ОСОБА_15 , оскільки такі послуги входили в сплачені ним 5000 доларів США.

Досудове розслідування щодо інших невстановлених осіб 25 листопада 2024 року виділено в інше кримінальне провадження за № 0004162 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Показання свідка ОСОБА_13 доводять зв`язок ОСОБА_7 із організатором та іншою невстановленою особою, яка сприяла у незаконному переправленні ОСОБА_13 через державний кордон.

Вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів також підтверджується іншими доказами, зокрема, протоколом огляду належного ОСОБА_13 мобільного телефону, в якому міститься переписка з організатором даного кримінального правопорушення, відомості про здійснену оплату тощо.

Крім того, факт змови ОСОБА_7 з іншими особами також підтверджується протоколом огляду мобільного телефону, належного ОСОБА_7 , яким зафіксована наявність переписки ОСОБА_7 з особою під назвою ОСОБА_16 щодо блокпостів та супроводу автомобіля.

Суд першої інстанції вийшов за межі засад безпосередності дослідження під час судового розгляду доказів, пославшись в оскаржуваному рішенні на інформацію ІНФОРМАЦІЯ_3 від 14 листопада 2024 року, в якому містяться відомості щодо інших осіб, оскільки вказана оперативна інформація не досліджувалась в судовому засіданні.

Крім того, вважає, що оскаржуваний вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість та безпідставне застосування судом положень ст. 75 КК України.

ОСОБА_7 не визнав свою вину та надав відповідні покази для уникнення реального покарання.

У поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 - просить скасувати оскаржуваний вирок та ухвалити виправдувальний вирок.

Апеляційні вимоги мотивує тим, що судом першої інстанції допущено невідповідність призначеного покарання, помилково кваліфіковано дії ОСОБА_7 за частиною першою статті 332 КК України внаслідок невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи та неправильного застосування кримінального і процесуального законів.

Показання свідка ОСОБА_13 не підтверджуються відомостями, отриманим в ході огляду мобільного телефону останнього, а сам протокол огляду мобільного телефону не містить інофрмації про участь ОСОБА_7 у незаконному переправленні ОСОБА_13 через державний кордон.

Вважає недопустимим доказом протокол пред`явлення особи для впізнання, оскільки ОСОБА_13 та ОСОБА_7 спільно утримувалися в приміщенні прикордонного загону, а згодом - у поліції, при цьому для впізнання використано фотознімок ОСОБА_7 , на якому він зображений без бороди, тоді як ОСОБА_13 впізнав ОСОБА_7 за мімікою, яка не може бути відображена на фотографії, а самий протокол впізнання складений з порушенням кримінального процесуального законодавства.

Ставить під сумнів показання ОСОБА_13 щодо надання ОСОБА_7 вказівок про шлях перетину кордону, оскільки свідка, біля кордону мала зустріти та провести інша особа.

Показання ОСОБА_13 щодо супроводу автомобіля ОСОБА_7 іншою особою, на окремому автомобілі, з яким зв`язувався ОСОБА_7 , спростовується протоколом огляду мобільного телефону обвинуваченого, яким не зафіксовано спілкування ОСОБА_7 з сторонніми особами у вказаний період.

Протокол огляду місця події від 30 вересня 2024 року є неналежним доказом, оскільки до нього не внесено відомостей про присутність під час огляду ОСОБА_7 , що позбавило його можливості реалізувати свої процесуальні права, а вилучені речі, зокрема посвідчення водія та автомобіль «Mazda CX-7», не були опечатані.

Стверджує про незаконність проникнення працівників правоохоронних органів до автомобіля ОСОБА_7 та відсутність дозволу слідчого судді на проведення обшуку в ньому.

Під час складання протоколу огляду з 18 год. 10 хв. до 19 год. 00 хв. ОСОБА_7 був обмежений у праві на вільне пересування, а отже фактично затриманий, однак протокол про його затримання складено не було; так само йому не роз`яснено процесуальні права підозрюваного та не забезпечено право на користування правовою допомогою захисника.

Протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, та протокол огляду затриманого на наявність тілесних ушкоджень від 30 вересня 2024 року є недопустимими доказами, оскільки останні складено до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

З наведених підстав, вважає необхідним застосувати доктрину «плодів отруєного дерева» до інформації, отриманої в ході огляду мобільного телефону ОСОБА_7 , оскільки його затримання здійснено до внесення відомостей до ЄРДР.

Стверджує про недопустимість протоколів огляду мобільних телефонів з підстав порушення їх упакування та відсутності підписів понятих у них. Із протоколів убачається наявність двох попередніх пакувань мобільних телефонів, водночас зображення містять лише одне пакування.

Протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, не містить додатків, а отже в матеріалах справи відсутня слідча дія, на підставі якої у вказане упакування потрапив мобільний телефон ОСОБА_13 , оскільки останній не був учасником затримання чи огляду місця події, а вказаний мобільний телефон не визнано речовим доказом у справі.

На апеляційну скаргу прокурора Герцаївського відділу Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_6 захисником обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокатом ОСОБА_8 - подано заперечення, у яких він просить відмовити в задоволенні апеляційних вимог прокурора, крім вимоги про скасування вироку суду першої інстанції.

Заперечення обґрунтовує тим, що показання ОСОБА_7 , з приводу перевезення ОСОБА_13 , не суперечать іншим матеріалам справи, а стороною обвинувачення не було забезпечено допит ОСОБА_17 , хоча таке клопотання заявлялось стороною захисту.

Показання ОСОБА_13 не відповідають іншим доказам у справі, телефон останнього вилучено не у передбачений кримінальним процесуальним законом спосіб, а ряд слідчих дій проведено до внесення відомостей до ЄРДР.

Заслухавши суддю-доповідача, який доповів доводи апеляційних скарг та заперечень, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 , які просили задовольнити подану стороною захисту апеляційну скаргу, в задоволенні апеляційної скарги прокурора відмовити, скасувати оскаржуваний вирок та ухвалити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_7 , доводи прокурорів ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , які просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги сторони захисту, задовольнити подану прокурором апеляційну скаргу, скасувати оскаржуваний вирок та постановити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України та призначити йому покарання у виді 7 років позбавлення волі з позбавленням права займатися діяльністю, із наданням логістичних послуг і перевезенням громадян у прикордонних районах та прикордонних зонах України строком на три роки з конфіскацією майна, окрім житла, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з пред`явленим ОСОБА_7 обвинуваченням, у вересні 2024 року, точної дати органом досудового розслідування не встановлено, невстановлені органом досудового розслідування особи організували незаконне переправлення через державний кордон України, поза пунктом пропуску, громадянина України, якому на період дії правового режиму воєнного стану виїзд за межі території України заборонено, а саме ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , прож. АДРЕСА_2 .

За організацію незаконного переправлення через державний кордон України ОСОБА_13 передав невстановленій органом досудового розслідування особі кошти в сумі 5000 доларів, до його переправлення через державний кордон України.

ОСОБА_7 вступив у попередню змову із невстановленою досудовим розслідування особою, та далі діяв за її вказівками.

30 вересня 2024 року, невстановлена органом досудового розслідування особа попросила ОСОБА_7 , здійснити перевезення ОСОБА_13 , до с. Куликівка Чернівецького району, пообіцявши при цьому ОСОБА_13 грошову винагороду.

Для перевезення ОСОБА_13 , останній використовував власний автомобіль марки «Мазда СХ-7», р.н. НОМЕР_1 .

30 вересня 2024 року приблизно о 10 год. ОСОБА_7 на автомобілі марки «Мазда СХ-7», р.н. НОМЕР_1 , за вказівкою невстановленої органу досудового розслідування особи поїхав зустрічати ОСОБА_13 в с. Чагор Чернівецького району біля готель-ресторану «Ріволі», де в подальшому ОСОБА_13 сів до автомобіля марки «Мазда СХ-7», р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_7 , після чого почав здійснювати перевезення ОСОБА_13 до лінії Державного кордону, з метою подальшого незаконного перетину поза пункту пропуску.

Далі, ОСОБА_7 під час руху на автомобілі марки «Мазда СХ-7», р.н. НОМЕР_1 , в салоні якого перебував вищезазначений громадяни призовного віку, запевнював його у безпечності перетину кордону, так як попереду них супроводжував інша невстановлена особа, яка слідкувала за місцевістю та наявністю прикордонних нарядів та поліції, а також надавав вказівки та поради останньому, щодо незаконного перетину державного кордону, а саме якими ділянками мав пересуватися по лісу до виходу лінії кордону, подолання інженерного облаштування кордону (загороджувального паркану). Вже прибувши до входу в ліс, ОСОБА_7 залишив ОСОБА_13 та надав вказівку забігти у ліс, після чого розвернувся та поїхав у зворотній бік.

В подальшому в лісі в адміністративних межах с. Куликівка Чернівецького району, працівниками прикордонної служби ІНФОРМАЦІЯ_2 , був затриманий ОСОБА_13 за спробу незаконного перетину державного кордону України поза пунктом пропуску, а автомобіль марки «Мазда СХ-7», р.н. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_7 , зупинений по дорозі біля виїзду з с. Куликівка Чернівецького району, після чого останній був затриманий.

Таким чином, органом досудового слідства ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, тобто у незаконному переправлені осіб через державний кордон України, шляхом сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів, за кваліфікуючими ознаками: за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів.

Суд першої інстанції перекваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_7 із ч. 3 на ч. 1 ст. 332 КК України, як сприяння незаконному переправленню особи через державний кордон України, мотивуючи наведене рішення тим, що надані стороною обвинувачення докази не доводять поза розумним сумнівом факту вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення за кваліфікуючих ознак - попередньою змовою групою осіб та з корисливих мотивів.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Судом першої інстанції не було дотримано наведених вимог.

Відповідно до положень частини 1 статті 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що у вересні 2024 року, точної дати не встановлено, невстановлені органом досудового розслідування особи, організували незаконне переправлення через державний кордон України поза пунктом пропуску громадянина України, якому на період дії правового режиму воєнного стану виїзд за межі території України заборонено, а саме, ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживаючого АДРЕСА_2 .

За організацію незаконного переправлення через державний кордон України ОСОБА_13 передав невстановленій органом досудового розслідування особі кошти в сумі 5000 доларів США, до його переправлення через державний кордон України.

ОСОБА_7 вступив у попередню змову із невстановленою досудовим розслідування особою, та далі діяв за її вказівками.

30 вересня 2024 року невстановлена органом досудового розслідування особа попросила ОСОБА_7 здійснити перевезення ОСОБА_13 до с. Куликівка Чернівецького району, пообіцявши при цьому ОСОБА_13 грошову винагороду.

Для перевезення ОСОБА_13 , останній використовував власний автомобіль марки «Мазда СХ-7», р.н. НОМЕР_1 .

30 вересня 2024 року, приблизно о 10 год. ОСОБА_7 на автомобілі марки «Мазда СХ-7», р.н. НОМЕР_1 , за вказівкою невстановленої органу досудового розслідування особи поїхав зустрічати ОСОБА_13 в с. Чагор Чернівецького району до готелю-ресторану «Ріволі», де в подальшому ОСОБА_13 сів до автомобіля марки «Мазда СХ-7», р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_7 , після чого почав здійснювати перевезення ОСОБА_13 до лінії Державного кордону, з метою подальшого незаконного перетину поза пункту пропуску.

Далі, ОСОБА_7 під час руху на автомобілі марки «Мазда СХ-7», р.н. НОМЕР_1 , в салоні якого перебував вищезазначений громадянин призовного віку, запевнював його у безпечності перетину кордону, так як попереду них супроводжував інша невстановлена особа, яка слідкувала за місцевістю та наявністю прикордонних нарядів та поліції, а також надавав вказівки та поради останньому, щодо незаконного перетину державного кордону, а саме якими ділянками мав пересуватися по лісу до виходу лінії кордону, подолання інженерного облаштування кордону (загороджувального паркану). Вже прибувши до входу в ліс, ОСОБА_7 залишив ОСОБА_13 та надав вказівку забігти у ліс, після чого розвернувся та поїхав у зворотній бік.

В подальшому в лісі в адміністративних межах с. Куликівка Чернівецького району, працівниками прикордонної служби ІНФОРМАЦІЯ_2 , був затриманий ОСОБА_13 за спробу незаконного перетину державного кордону України поза пунктом пропуску, а автомобіль марки «Мазда СХ-7», р.н. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_7 , зупинений по дорозі біля виїзду з с. Куликівка Чернівецького району, після чого останній був затриманий.

Обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав та надав суду показання, що 30 вересня 2024 року йому подзвонив його знайомий ОСОБА_18 та попросив його за 4000 гривень відвезти його знайомого до кордону, а саме до контрольно-пропускного пункту в с. Дяківці. Він, близько 11.00 - 11.30 год. приїхав на своєму автомобілі марки «Мазда СХ-7», реєстраційний номер НОМЕР_1 до готель-ресторану «Ріволі», що в с. Чагор Чернівецького району, де на нього чекав раніше незнайомий ОСОБА_13 , який підійшов до автомобіля, запитав чи він « ОСОБА_15 », після чого сів до автомобіля та вони почали рух. Він не знав дороги та просив ОСОБА_13 показати дорогу. Жодної машини, яка б їх супроводжувала не було. По дорозі він зупинявся на заправці та в магазині. ОСОБА_13 йому не розповідав, як він мав перетнути кордон. На прохання ОСОБА_13 він зупинився та той вийшов. Він розвернувся та поїхав додому, однак проїхавши 200-300 метрів його зупинив автомобіль марки Дастер, який перекрив йому дорогу. До нього підійшли працівники прикордонної служби, на вимогу яких він пред`явив посвідчення водія. З його дозволу вони також оглянули автомобіль, після чого один з прикордонників поклав до кишені його водійське посвідчення та витяг ключі від автомобіля. На вимогу прикордонників він сів до їх службового автомобіля та вказав місце, де він висадив ОСОБА_13 . Він чекав в автомобілі до 30 хвилин та до них привели ОСОБА_13 . Їх сфотографували та повезли на службовому автомобілі працівників прикордонної служби до прикордонного наряду окремими автомобілями. Ввечері його було затримано та доставлено до відділення поліції.

Свідок ОСОБА_13 , будучи допитаним під час досудового розслідування в порядку статті 225 КПК України (т. 1 а.с. 42-43), надав показання, що 28 вересня 2024 року він отримав від знайомих, які перебували за кордоном, контакт особи, що могла допомогти в незаконному перетині державного кордону України. 29 вересня 2024 року особа на ім`я « ОСОБА_19 » надала йому контакт у месенджері «Telegram» під назвою « ОСОБА_20 », з яким свідок зв`язався. У подальшому через зазначений контакт йому була надана детальна інструкція та інформація щодо порядку незаконного перетину державного кордону України, зокрема повідомлено про необхідність приїхати до м. Чернівці, передати грошові кошти в сумі 5000 доларів США, після чого йому буде надано автомобіль, а в лісовій місцевості його мала очікувати особа, яка допоможе перетнути кордон. З цією метою він прибув до м. Чернівці та зупинився в готелі «Ріволі», про що повідомив особу, яка організовувала його перевезення. 30 вересня 2024 року близько 08:00 години він зв`язався з перевізником та здійснив переказ 4400 доларів США в криптовалюті USDT, для придбання якої витратив 5000 доларів США. Відомості щодо зазначеного листування та переказу коштів зберігалися в його мобільному телефоні, який він добровільно надав слідчому та надав згоду на його огляд. Після здійснення переказу коштів йому було повідомлено, що близько 11:00 години до нього під`їде автомобіль марки «Mazda», яким його доставлять у напрямку державного кордону України. Коли автомобіль прибув, він уточнив у перевізника, чи саме цей транспортний засіб має його перевозити, на що отримав підтвердження. Вказаним автомобілем виявився автомобіль «Mazda CX-7» сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 . В автомобілі перебував чоловік на ім`я ОСОБА_15 , який мав доставити його до прикордонної місцевості та координувати його подальші дії. В подальшому, він впізнав зазначену особу, хоча вона була без бороди, зокрема за розрізом очей та мімікою обличчя, які раніше бачив на фотозображеннях. Під час поїздки ОСОБА_15 надавав йому детальні вказівки щодо маршруту руху, способу заходу до лісової місцевості та подальших дій, зокрема повідомив, під яким кутом необхідно рухатися, на яких ділянках слід прискорити рух, якими маршрутами пересуватись, де відсутні дрони, а також пояснив, що рухатися потрібно через ділянки бездоріжжя, прикриті листям. Крім того, він показував на електронній карті місця заходу до лісу та напрямок подальшого руху. ОСОБА_15 також повідомив, що він мав перетнути сітку в місці, де був отвір. Його мала зустріти інша особа та провести, однак ОСОБА_15 йому сказав, що він буде рухатися самостійно і що зустрічати його ніхто не буде. Аналогічну інформацію свідок отримав і від контакту « ОСОБА_20 » у месенджері «Telegram». Під час руху автомобілем попереду їхав інший транспортний засіб під керуванням особи, анкетні дані якої йому не відомі. Вказана особа здійснювала перевірку наявності блокпостів. Зазначена особа підтримувала зв`язок з ОСОБА_15 за допомогою мобільного зв`язку та через спільну групу в месенджері «Telegram». Прибувши до села Куликівка, ОСОБА_15 висадив свідка, після чого останній пішов у напрямку лісової місцевості. У подальшому він заблукав та вийшов на відкриту ділянку місцевості, де був виявлений працівниками Державної прикордонної служби України. Грошові кошти ОСОБА_15 він безпосередньо не передавав, оскільки, зі слів контакту «Жизнь без границ», останньому мала бути виплачена частина від загальної суми коштів, сплачених за організацію незаконного перетину державного кордону України.

Крім показань вказаного свідка, вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується наступними доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження.

З повідомлення про виявлення кримінального правопорушення ІНФОРМАЦІЯ_3 № 05/4/492-24-вих (т. 1 а.с. 7-9), вбачається що 30 вересня 2024 року о 16 год. 30 хв. на напрямку прикордонного знаку № 876, за 4000 метрів до державного кордону України, за спробу незаконного перетину державного кордону було затримано ОСОБА_13 та ОСОБА_7 .

Протоколом огляду місця події та фототаблицею до нього від 30 вересня 2024 року (т. 1 а.с. 10-14), згідно якого оглянуто відділення прикордонної служби «Герца», що в с. Могилівка по вул. Центральній 123, зокрема територія відділу пункту пропуску «Герца», на якій припарковано автомобіль марки «Мазда СХ-7», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_7 , на якому останній перевозив ОСОБА_13 . Під час огляду було вилучено вказаний автомобіль та свідоцтво про його реєстрацію.

Із протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину (т. 1, а. с. 17-20), вбачається, що о 19 год. 50 хв. 30 вересня 2024 року було затримано ОСОБА_7 , у якого, зокрема, вилучено мобільний телефон марки iPhone 11 та посвідчення водія серії НОМЕР_2 .

Із протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 01 жовтня 2024 року (т. 1 а.с. 33-35) та довідки до нього (т. 1 а.с. 35) вбачається, що свідок ОСОБА_13 , за наданими фотографіями чотирьох осіб, впізнав особу під номером 2 - ОСОБА_7 , який перевозив його на автомобілі «Мазда» сірого кольору.

Протоколом огляду від 20 жовтня 2024 року (т. 1 а.с. 76-84) згідно якого оглянуто мобільний телефону марки «Iphone 11», IMEI 1: НОМЕР_3 , IMEI 2: НОМЕР_4 , з номером НОМЕР_5 , який належить ОСОБА_7 виявлено переписку із контактом «Кордон», номер телефону НОМЕР_6 щодо виїзду за кордон.

Крім того, з протоколу додаткового огляду від 18 листопада 2024 року (т. 1 а.с. 98-102) вбачається, що в мобільному телефоні «Iphone 11», IMEI 1: НОМЕР_3 , IMEI 2: НОМЕР_4 , з абонентською карткою № НОМЕР_5 , який належить ОСОБА_7 , встановлено переписку із особою під назвою « ОСОБА_21 », яка містить інформацію про наявність слідування двома транспортними засобами, один з яких мав здійснювати розвідку, а інший рухатись позаду, на відстані, з пасажиром.

З протоколу огляду від 20 жовтня 2024 року (т. 1 а.с. 85-96), вбачається, що оглянуто мобільний телефон марки «iPhone 15 Pro Max», наданий за заявою ОСОБА_13 (т. 1 а.с. 36). У вказаному телефоні, з облікового запису месенджеру «Теlegram» за номером НОМЕР_7 , встановлено переписку з користувачем « ОСОБА_20 ». З вказаної переписки вбачається, що ОСОБА_13 домовлявся про незаконний перетин кордону України за грошову винагороду. Переписка містить відомості про прибуття ОСОБА_13 в місто Чернівці, в готель «Ріволі», де зупинився ОСОБА_13 , поради щодо одягу при перетині кордону, відомості про здійснену оплату (транзакцію) криптовалютою, спосіб здійснення незаконного перетину кордону. В переписці вказано, що в 11 годині за ОСОБА_13 заїде «Мазда СХ-70», остання буде сірого кольору. ОСОБА_13 було надіслано карту місцевості, наголошено на швидкому пересуванні відкритими ділянками біля кордону, а його пересування до кордону здійснювалось під наглядом вказаного абонента, оскільки ОСОБА_13 транслював останньому свою геолокацію. Переписка містить відомості про неможливість прибуття особи, яка мала провести ОСОБА_13 через лінію державного кордону.

З досліджених судом доказів встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 , діючи спільно з невстановленими органом досудового розслідування особами, допоміг ОСОБА_13 у здійсненні спроби незаконного перетину кордону (т. 1 а.с. 42-43). ОСОБА_7 , діючи за проханням невстановленої органом досудового розслідування особи, здійснив перевезення ОСОБА_13 до лінії державного кордону, з метою подальшого його незаконного перетину останнім поза пунктом пропуску, що встановлено з переписки, наявної в телефоні ОСОБА_13 (т. 1 а.с. 85-96) та показань останнього (т. 1 а.с. 42-43).

Водночас ОСОБА_7 , разом з ОСОБА_13 супроводжувала інша невстановлена органом досудового розслідування особа, яка допомагала останнім оминати блокпости, що підтверджується перепискою ОСОБА_7 , наявною в мобільному телефоні останнього (т. 1 а.с. 98-102) та показаннями свідка ОСОБА_13 (т. 1 а.с. 42-43).

Як вказав ОСОБА_13 (т. 1 а.с. 42-43), під час їх поїздки ОСОБА_7 надавав йому детальні вказівки щодо маршруту руху, способу заходу до лісової місцевості та подальших дій, зокрема повідомив, під яким кутом необхідно рухатися, на яких ділянках слід прискорити рух, якими маршрутами пересуватись, де відсутні дрони, а також пояснив, що рухатися потрібно через ділянки бездоріжжя, прикриті листям, показував на електронній карті місця заходу до лісу та напрямок подальшого руху, тобто сприяв ОСОБА_13 у його незаконному переправленні через державний кордон.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого статтею 332 КК України.

ОСОБА_7 обвинувачується за ч. 3 ст. 332 КК України, за кваліфікуючих ознак: вчинення кримінального правопорушення групою осіб, з корисливих мотивів.

Суд першої інстанції перекваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_7 із ч. 3 на ч. 1 ст. 332 КК України, мотивуючи наведене рішення тим, що надані стороною обвинувачення докази не доводять поза розумним сумнівом факту вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів.

Колегія суддів не погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції та вважає їх помилковими, з огляду на наступне.

Положеннями ч. 2 ст. 28 КК України встановлено, що злочин визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб (два або більше), які заздалегідь, тобто до початку злочину, домовилися про спільне його вчинення.

При цьому, домовленість про спільне вчинення злочину заздалегідь означає наявність згоди щодо його вчинення до моменту виконання його об`єктивної сторони.

Домовленість на спільне вчинення кримінального правопорушення не обов`язково має відбуватися в усній чи письмовій формі, а визначається і за допомогою конклюдентних дій поведінки, що свідчить про намір діяти для досягнення спільної злочинної мети.

З досліджених доказів встановлено, що ОСОБА_7 діяв спільно з невстановленими органом досудового розслідування особами. Саме за вказівкою однієї із невстановлених органом досудового розслідування осіб ОСОБА_7 прибув до готелю-ресторану «Ріволі», де забрав ОСОБА_13 , хоча останнього до цього часу він не знав та зв`язку з ним не мав. З переписки ОСОБА_13 з особою, під обліковим записом «Жизнь без границ» вбачається, що ОСОБА_13 завчасно, до моменту прибуття автомобіля ОСОБА_7 було надіслано інформацію про марку та модель автомобіля, який буде здійснювати його перевезення до кордону, а пізніше було уточнено колір автомобіля (т. 1 а.с. 85-96). Під час перевезення ОСОБА_13 ОСОБА_7 спілкувався із невстановленою органом досудового розслідування особою, яка рухалась попереду них, з приводу наявності блокпостів (т. 1 а.с. 98-102). ОСОБА_7 повідомив ОСОБА_13 , що особа, яка мала його провести через лінію державного кордону не з`явиться та останньому доведеться рухатись самостійно (т. 1 а.с. 42-43). Водночас ОСОБА_13 вказав, що, як йому пояснила невстановлена органом досудового розслідування особа, оплата послуг ОСОБА_7 входить в загальну суму сплачених ним коштів.

Наведені обставини повною мірою узгоджуються з іншими доказами у справі, зокрема, з перепискою ОСОБА_13 із особою, під обліковим записом «Жизнь без границ» (т. 1 а.с. 85-96).

Крім того, показаннями, наданими ОСОБА_7 , також частково підтверджується наявність кваліфікуючої ознаки кримінального правопорушення - вчинення дій за попередньою змовою групою осіб, оскільки, як вказав ОСОБА_7 він діяв на прохання ОСОБА_22 , який просив забрати ОСОБА_13 та перевезти останнього за грошову винагороду.

Таким чином, як кожним окремо з неведених доказів так і їх сукупністю підтверджується наявність кваліфікуючої ознаки кримінального правопорушення - вчинення дій за попередньою змовою групою осіб.

Що стосується корисливого мотиву обвинуваченого, суд виходить з наступного.

Корисливий мотив має місце тоді, коли обвинувачений бажав одержати у зв`язку з цим матеріальні блага для себе або інших осіб, одержати чи зберегти певні майнові права, уникнути матеріальних витрат чи обов`язків або досягти іншої матеріальної вигоди. При цьому корисливий мотив повинен виникнути до вчинення злочину, проте не має значення, чи досяг обвинувачений тієї матеріальної вигоди, якої прагнув, оскільки саме мотивом вчинення незаконного переправлення була корисливість.

З показань свідка ОСОБА_13 встановлено, що останній за організацію його незаконного переправлення через державний кордон сплатив 5000 доларів США шляхом перерахування крипто-валюти за електронним гаманцем, наданим йому організатором незаконного переправлення через державний кордон (т. 1 а.с. 42-43).

Вказані відомості повною мірою узгоджується з перепискою ОСОБА_13 із особою, під обліковим записом «Жизнь без границ», яка містить відомості щодо суми коштів, а саме «4 €», реквізити для перерахування криптовалюти, електронного підтвердження транзакції, здійсненої ОСОБА_13 та підтвердження невстановленої особи про отримання крипто-валюти (т. 1 а.с. 85-96).

Із показань ОСОБА_13 (т. 1 а.с. 42-43) вбачається, що ОСОБА_7 мав отримати частину грошових коштів від організатора такого переправлення, оскільки послуги з його перевезення ОСОБА_7 входили в сплачену ним суму.

Крім того, корисливий мотив, як і завчасність домовленості ОСОБА_7 з іншими особами, підтверджується тим, що тільки після сплати коштів ОСОБА_13 йому було надіслано інформацію про автомобіль, який буде його перевозити (т. 1 а.с. 85-96).

Наявність корисливого мотиву ОСОБА_7 також частково підтверджується показаннями самого обвинуваченого, який вказав, що за перевезення ОСОБА_13 він мав отримати кошти, в сумі 4000 гривень.

За таких обставин колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора щодо доведеності наявності в діях ОСОБА_7 кваліфікуючої ознаки - вчинення кримінального правопорушення з корисливих мотивів.

Таким чином, суд першої інстанції не надав належної правової оцінки наведеним доказам і, як наслідок, допустив невідповідність своїх висновків фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки висновки суду першої інстанції про відсутність кваліфікуючих ознак кримінального правопорушення спростовуються доказами, дослідженими під час апеляційного перегляду.

Наведена невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження вплинула на кваліфікацію дій ОСОБА_7 , правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність, на визначення міри покарання, що вказує на наявність підстав, визначених ч. 2 ст. 411 КПК України, для скасування вироку.

За таких обставин вирок суду на підставі пункту 2 частини першої статті 409 та пункту 1 частини першої статті 411, пункту 1 частини 1 статті 413 КПК України підлягає скасуванню із ухваленням нового вироку.

Колегія суддів приходить до висновку, що дії ОСОБА_7 слід кваліфікувати за ч. 3 ст. 332 КК України, як незаконне переправлення осіб через державний кордон України, шляхом сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів за кваліфікуючими ознаками: вчинене за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів.

Доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_8 про нездійснення перевірки показань свідка ОСОБА_13 , допитаного в порядку ст. 225 КПК України, колегія суддів відхиляє, оскільки сторона захисту була повідомлена про допит даного свідка на стадії досудового розслідування, однак надала суду заяву про здійснення такого допиту без участі ОСОБА_7 (т. 2 а.с. 103).

Крім того, згідно з інформацією відділення поліції № 4 (м. Герца) Чернівецького районного управління поліції Головного управління поліції в Чернівецькій області, ОСОБА_13 перебуває у розшуку (т. 2 а.с. 72).

Водночас судом вжито вичерпних заходів для безпосереднього допиту свідка ОСОБА_13 , зокрема шляхом здійснення приводу зазначеного свідка (т. 2 а.с. 47, 53), однак такі заходи не дали результату.

Показання свідка ОСОБА_13 узгоджуються з інформацією, отриманою в ході огляду мобільних телефонів ОСОБА_13 (т. 1 а.с. 85-96) та ОСОБА_7 (т. 1 а.с. 76-84, 98-102).

Колегія суддів відхиляє доводи адвоката ОСОБА_8 про недостовірність показань свідка ОСОБА_13 , які обґрунтовуються тим, що в переписці ОСОБА_13 з особою під обліковим записом «Жизнь без границ» останній повідомляє ОСОБА_13 про неможливість прибуття особи, яка повинна була безпосередньо супроводжувати його через лінію державного кордону, оскільки наведена переписка не свідчить про неможливість повідомлення такої інформації ОСОБА_13 і ОСОБА_7 .

За наведених обставин, колегія суддів не вбачає підстав для визнання показань свідка ОСОБА_13 недопустимим доказом.

Доводи сторони захисту про недопустимість протоколу пред`явлення до впізнання за фотознімками від 01 жовтня 2024 року колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ОСОБА_13 було пред`явлено фотознімки обвинуваченого разом з трьома іншими фотознімками осіб, які не мали різких відмінностей у віці та зовнішності (т. 1 а.с. 33-35). Використання органом досудового розслідування фотографії ОСОБА_7 , на якій він зображений без бороди, не суперечить положенням кримінального процесуального кодексу. Водночас свідок ОСОБА_13 надав показання, що він впізнав ОСОБА_7 , як особу, яка його відвозила до кордону.

Зазначення ОСОБА_13 про впізнання ОСОБА_7 за мімікою обличчя не спростовує результатів цієї слідчої дії та, з урахуванням сукупності доказів у кримінальному провадженні, а також показань самого обвинуваченого ОСОБА_7 , який не заперечує факту перевезення ОСОБА_13 , не свідчить про її недопустимість.

Колегія суддів не вбачає процесуальних порушень при здійсненні затримання ОСОБА_7 та огляду місця події (т. 1 а.с. 10-14, 17-20), в ході яких було вилучено мобільний телефон ОСОБА_7 та автомобіль «Мазда СХ-70», оскільки ОСОБА_7 було зупинено на місці вчинення кримінального правопорушення, на відстані 4000 метрів від лінії державного кордону.

Ухвалою слідчого судді Герцаївського районного суду Чернівецької області від 03 жовтня 2024 року (т. 1 а.с. 47-48) накладено арешт на вилучений у ОСОБА_7 мобільний телефон та автомобіль «Мазда СХ-70», а сам обвинувачений, під час допиту в суді першої інстанції, не заперечував щодо надання ним добровільного дозволу на огляд автомобіля.

У матеріалах кримінального провадження відсутній протокол обшуку чи огляду безпосередньо самого автомобіля ОСОБА_7 .

Із зазначеного автомобіля будь-які докази не вилучалися, що спростовує доводи сторони захисту про необхідність дозволу слідчого судді на проведення огляду місця події та вказаного автомобіля.

Затриманню ОСОБА_7 передувало складення адміністративних матеріалів.

Особистий обшук є складовою процесу затримання і, таким чином, законне затримання саме собою дає підстави для проведення особистого обшуку. Більше того, слід взяти до уваги, що особистий обшук затриманої особи є необхідним, крім фіксації доказів правопорушення, також для забезпечення безпеки як осіб, що затримують, так і інших осіб, включаючи саму затриману особу. Тому особистий обшук, як правило, проводиться невідкладно після затримання. Таким чином, законність проведення обшуку до внесення відомостей в ЄРДР залежить від того, чи законно проведено затримання за таких обставин.

Затримання в порядку статей 207 або 208 КПК, за визначенням, є несподіваною для його учасників подією. Оскільки закон надає органам правопорядку повноваження за певних умов проводити затримання без попереднього судового дозволу, це означає, що законодавець визнає непередбачуваність обставин, які зумовлюють таке затримання.

Крім того, частина 1 статті 214 КПК надає повноваження вносити відомості про правопорушення до ЄРДР лише слідчому, прокурору і дізнавачу. Таким чином, уповноважена службова особа, яка затримала підозрюваного відповідно до статті 208 КПК і яка не є слідчим, прокурором або дізнавачем, не може внести відомості до ЄРДР. Це можливо лише після того, як відомості про правопорушення стануть відомі особам, яким надано таке право.

Виходячи з наведеного, наявність чи відсутність у ЄРДР на час затримання та особистого обшуку особи відомостей про правопорушення, у зв`язку з яким відбулося затримання, не може вважатися умовою його законності.

Аналогічна правова позиція вказана у постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі № 204/6541/16-к, провадження № 51-2172км19.

ОСОБА_7 був забезпечений захисником - адвокатом ОСОБА_23 на час його затримання (т. 1 а.с. 14-28).

За таких обставин підстав для визнання протоколу затримання ОСОБА_7 та похідних від нього доказів недопустимими не вбачається.

Доводи сторони захисту щодо порушення упакування мобільних телефонів та відсутність підписів понятих на відповідному пакуванні колегія суддів відхиляє, оскільки такі обставини не спростовують достовірності зафіксованої в них інформації, а процесуальних порушень під час отримання органом досудового розслідування зазначених телефонів не встановлено.

Інші доводи апеляційної скарги сторони захисту не спростовують висновків апеляційного суду про наявність у діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 332 КК України.

При призначенні ОСОБА_7 виду та міри покарання, відповідно до положень ст. 65 КК України, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який є особою молодого віку, раніше не судимий, має постійне місце роботи.

Колегія суддів, відповідно до приписів ст.ст. 66, 67 КК України, враховує відсутність обставин, які обтяжують чи пом`якшують покарання

При цьому, враховуючи характер скоєного злочину, суспільну небезпечність скоєного, його наслідки, які в даний момент підривають обороноздатність держави її мобілізаційний потенціал під час повномасштабного військово вторгнення росії на територію України, відношення самого обвинуваченого до скоєного, а саме категоричне невизнання ним своєї вини, відсутність каяття у вчиненому, колегія суддів вважає, що в даному випадку відсутні підстави для застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 положень статей 69, 75, 76 КК України.

Досягнення мети покарання, зокрема виправлення та перевиховання ОСОБА_7 , а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, можливе лише шляхом призначення ОСОБА_7 реальної міри покарання в межах санкції ч. 3 ст. 332 КК України.

Саме таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

Враховуючи, що ОСОБА_7 вчинив тяжкий злочин з корисливих мотивів, суд вважає, що йому слід призначити додаткове покарання у виді конфіскації всього належного майна, за винятком житла, що відповідає вимогам статей 50, 65 КК України.

Крім цього, санкція ч. 3 ст. 332 КК України передбачає обов`язкове додаткове покарання у вигляді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 332 КК України, шляхом перевезення ОСОБА_13 на транспортному засобі, водночас ОСОБА_7 вживав заходів для уникнення блок-постів, а тому останньому слід призначити додаткове покарання, відповідно до приписів ст. 55 КК України, шляхом позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаної із наданням логістичних послуг і перевезенням громадян у прикордонних районах та прикордонних зонах України строком на 3 (три) роки.

Питання про речові докази колегія суддів вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК, процесуальних витрат у справі не заявлено.

Таким чином, в задоволенні апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 слід відмовити, апеляційну скаргу прокурора Герцаївського відділу Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_6 слід задовольнити, вирок Герцаївського районного суду Чернівецької області від 01 грудня 2025 року скасувати та ухвалити новий вирок.

Керуючись статтями 374, 404, 405, 407, 409, 411, 413, 418, 420, 421, 532, 615 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду,-

У Х В А Л И Л А:

В задоволенні апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 відмовити.

Апеляційну скаргу прокурора Герцаївського відділу Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Герцаївського районного суду Чернівецької області від 01 грудня 2025 року у кримінальному провадженні № 0003634 щодо ОСОБА_7 - скасувати.

Визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 332 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років з конфіскацією всього належного йому на праві приватної власності майна, за виключенням житла, та з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною із наданням логістичних послуг і перевезенням громадян у прикордонних районах та прикордонних зонах України строком на 3 (три) роки.

Взяти ОСОБА_7 під варту в залі суду негайно.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту його затримання для відбування покарання, при цьому зарахувати йому у строк відбування покарання, строк його тримання під вартою з 30 вересня 2024 року по 03 жовтня 2024 року.

Повернути ОСОБА_12 грошові кошти в сумі 130000 (сто тридцять тисяч) грн. 00 коп., внесені в якості застави за ОСОБА_7 на депозитний рахунок Територіального управління ДСА України в Чернівецькій області згідно квитанції АТ «Ощадбанк» квитанція № 9 від 02 жовтня 2024 року.

Речові докази:

-мобільний телефон марки «Iphone 11», який зберігається в камері зберігання речових доказів ВП № 4 (м. Герца) Чернівецького РУП ГУНП в Чернівецькій області - конфіскувати в дохід держави скасувавши арешт накладений на нього ухвалою слідчого судді Герцаївського районного суду Чернівецької області від 03 жовтня 2024 року;

-автомобіль марки «Мазда СХ-7», реєстраційний номер НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу, який був вилучений 30 вересня 2024 року під час огляду місця події та повернутий власнику ОСОБА_7 - конфіскувати в дохід держави скасувавши арешт накладений на нього ухвалою слідчого судді Герцаївського районного суду Чернівецької області від 03 жовтня 2024 року.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий, суддя [підпис] ОСОБА_1

Судді: [підпис] ОСОБА_2

[підпис] ОСОБА_3