ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/818/358/26 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.7 ст.111-1 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

за участі секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченої - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Харкова апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на вирок Шевченківського районного суду м. Харкова від 19 вересня 2025 року стосовно ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 7 статті 111-1 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000787 від 05.07.2024,-

в с т а н о в и л а:

Вироком Шевченківського районного суду м. Харкова від 19 вересня 2025 року ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, уродженку м. Ізюм Харківської області, із вищою освітою, яка є незаміжньою, працює комірником у ТОВ "Хлібна Мрія", зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима, важкими захворюваннями не страждає, не перебуває на обліку у лікаря-нарколога чи лікаря-психіатра, не є інвалідом та не є депутатом будь-якого рівня рад, має на утриманні малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 7 статті 111-1 КК України, та із застосуванням частини 1 статті 69 КК України призначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, місцевого самоврядування, займатися діяльністю з надання публічних послуг на строк 10 (десять) років без конфіскації майна.

Згідно вироку, згідно з Конституцією України, Україна є суверенною та незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною та недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаагськими конвенціями 1907 року, IV Женевськими конвенціями 1949 року, а також усупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв?язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї, Договору про дружбу, співробітництво та партнерство між Україною та Російською Федерацією (далі - РФ) 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами є окупацією частини території суверенної держави та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Діючи в порушення норм міжнародного гуманітарного права, президент РФ, а також інші невстановлені на даний час досудовим розслідуванням представники влади РФ, всупереч вимогам пунктів 1,2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв?язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципів Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимог частини 4 статті 2 Статуту ООН та Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об?єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (XXV) від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (XXIX), підготували та розв?язали агресивну війну та військовий конфлікт підрозділів ЗС РФ на території України.

24.02.2022 на виконання вищевказаного злочинного наказу військовослужбовці Збройних Сил РФ, шляхом збройної агресії, із загрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно вторглися на територію України через державні кордони України в Автономній Республіці Крим, Харківській, Донецькій, Луганській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та вчинили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об?єкти, що мають важливе народногосподарське або оборонне значення, та вчинили окупацію частин зазначеної території, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України з порушенням порядку, встановленого Конституцією України, яка триває до теперішнього часу та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

У зв?язку з цим, 24.02.2022 Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв?язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено введення в Україні воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово продовжувався та діє на теперішній час.

Законом України від 22.05.2022 № 2265-IX «Про заборону пропаганди російського нацистського тоталітарного режиму, збройної агресії Російської Федерації як держави-терориста проти України, символіки воєнного вторгнення російського нацистського тоталітарного режиму в Україну» РФ визнана державою-терористом (державою-агресором).

В результаті вчинення вказаних дій військовими формуванням держави-агресора РФ, відповідно до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій від 22.12.2022 № 309, який зареєстровані в Міністерстві юстиції України 23.12.2022 за №1668/39004, було тимчасово окуповано м. Ізюм Ізюмської міської територіальної громади Ізюмського району Харківської області в період з 01.04.2022 по 08.09.2022.

3 початку військової агресії РФ, на територіях, які опинилися в окупації, державою-агресором створювались органи незаконної влади.

03.06.2022 на території м. Куп?янськ Харківської області групою осіб з числа громадян України було здійснено підписання протоколу засідання щодо створення окупаційної адміністрації держави-агресора на території Харківської області під назвою «временная гражданская администрация Харьковской области», що створена та функціонує в інтересах Російської Федерації, та обрання її керівника. Вказане рішення затверджено виданням наказу новопризначеним головою т.зв. «временной гражданской администрацией Харьковской области» № 2/22 від 03.06.2022.

В цей же день, 03.06.2022 так званим головою вказаної окупаційної адміністрації підписано трудовий договір та призначено на посаду т.зв. «исполняющего обязаности начальника управления внутренних дел временной гражданской администрации Харковской области» громадянина України ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , обвинувальний акт щодо якого направлено до суду в іншому кримінальному провадженні.

18.07.2022 головою т.зв «временной гражданской администрацией Харьковской области» видано наказ № УГ-35/22 щодо перейменування назви вказаного незаконного органу в «военно-гражданскую администрацию Харьковской области», згідно п. 2 якого також перейменовано районні підрозділи вказаної окупаційної адміністрації держави-агресора на т.зв. «военно-гражданские администрации». Зміна назви органів здійснено з врахуванням повного правонаступництва із збереженням прийнятих ними реквізитів та організаційно-штатної структури відповідно до пункту 3 вказаного наказу.

Встановлено, що у період травня-червня 2022 року (точну дату та час встановити не виявилось можливим) представниками окупаційних органів влади з метою посилення контролю та утвердження своєї влади державою- агресором-рф над тимчасово окупованими територіями Харківської області створено незаконний правоохоронний орган - т.зв. «Управления внутренних дел временной гражданской администрации Харьковской области», та підпорядковані йому підрозділи, зокрема т.зв. «отделение полиции № 2 (дислокация г. Изюм) управления внутренних дел временной гражданской администрации Харковской области», місцем дислокації якого визначено буд. 50, будівлю за адресою: Харківська обл., Ізюмський р-н., м. Ізюм, вул. Соборна.

05.07.2022 наказом т.зв голови «временной гражданской администрацией Харьковской области» № УГ-28/22 «О некоторых вопросах организации деятельности Управления внутренних дел Временной гражданской администрации Харьковской области» затверджено положення про т.зв. «управления внутренних дел временной гражданской Харьковской администрации области», яким надано вказаному незаконному органу правоохоронні функції та повноваження в сфері боротьби із злочинністю, охорони громадського порядку та забезпечення громадської безпеки, а також визначено ряд кримінально-караних діянь на тимчасово окупованій території Харківської області.

Крім того, 18.07.2022, у зв?язку з перейменуванням окупаційної адміністрації держави-агресора, вказаний незаконний правоохоронний орган т.зв. «управление внутренних дел временной гражданской администрации Харковской области» як і її структурний підрозділ змінив свою назву на «управление внутренних дел военно-гражданской администрации Харьковской области».

Разом з цим, встановлено, що у громадянки України ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи в умовах тимчасової окупації виник злочинний умисел щодо скоєння протиправної діяльності проти основ національної безпеки України через здійснення колабораційної діяльності шляхом добровільного зайняття громадянином України посади в незаконному створеному на тимчасово окупованій території правоохоронному органі.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на добровільне зайняття громадянином України посади в незаконному створеному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території, ОСОБА_8 , на початку серпня 2022 року, більш точний час слідством не встановлено, за відсутності фізичного чи психологічного впливу з боку представників держави-агресора, керуючись антидержавницькими мотивами, добровільно прибула за місцем знаходження незаконного правоохоронного органу, створеного на тимчасово окупованій території - т.зв. «отделения полиции №2 (дислокация г. Изюм) управления внутренних дел военно-гражданской гражданской администрации Харьковской области» за адресою: Харківська обл., Ізюмський р-н., м. Ізюм, вул. Соборна, буд. 50, з метою працевлаштування та виконала всі необхідні для цього дії, а саме пройшла співбесіду та здійснила оформлення документів, необхідних для зайняття посади у вказаному незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території.

За результатом вчинення вищезазначених дій, ОСОБА_8 , у серпні 2022 року, більш точний час слідством не встановлено, наказом т.зв. «начальника управления внутренних дел военно-гражданской администрации Харьковской области» була призначена на посаду «помощника оперативного дежурного дежурной части отделения полиции № 2 (дислокація г. Изюм) управления внутренних дел военно-гражданской администрации Харьковской области», чим завершила реалізацію свого злочинного умислу, направленого на добровільне зайняття громадянином України посади в незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території.

Надалі, перебуваючи у будівлі вказаного незаконного правоохоронного органу за адресою: Харківська обл., Ізюмський р-н., м. Ізюм, вул. Соборна, буд. 50, у період з серпня 2022 року до моменту припинення діяльності т.зв. «отделения полиции № 2 (дислокация г. Изюм) управления внутренних дел военно-гражданской администрации Харьковской области» у зв?язку із деокупацією м. Ізюм Харківської області 08 вересня 2022 року, ОСОБА_8 добровільно виконувала покладені на неї окупаційною владою обов?язки з забезпечення контрольно-пропускного режиму на вході до будівлі зазначеного органу, надання допомоги т.зв. «оперативному дежурному дежурной части» у функціонуванні чергової частини вказаного органу, первинне опрацювання усних заяв місцевих жителів, облік явки порушників встановленого державою-агресором правопорядку на тимчасово окупованих територіях до зазначеного органу.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковані за частиною 7 статті 111-1 КК України, як колабораційна діяльність, а саме добровільне зайняття громадянином України посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території.

Не погодившись з оскаржуваним вироком, захисник обвинуваченої ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій просить вирок Шевченківського районного суду м. Харкова від 19 вересня 2025 року змінити в частині призначеного покарання, призначити ОСОБА_8 за частиною 7 статті 111-1 КК України більш м`яке покарання, ніж передбачено законом, із застосуванням статті 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років. Застосувати статті 75, 76 КК України, звільнивши ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням.

В обґрунтування апеляційних доводів захисник вказує на те, що в судовому засіданні ОСОБА_8 свою провину визнала в повному обсязі, фактичних обставин по справі не оспорювала, активно сприяла в розкриттю злочину.

Звертає увагу, що суд першої інстанції не надав належну оцінку наявним пом`якшуючим вину обставинам, а саме те, що: обвинувачена була працевлаштована через центр зайнятості; працювала недовгий час, приблизно 3 тижні; ніколи не працювала в правоохоронних органах; не знайома з структурою праці в МВС; не отримувала службового посвідчення; не знала про наявність наказу про її призначення на посаду, та не була з ним ознайомлена. Після деокупації міста продовжувала мешкати за місцем реєстрації, працевлаштувалась, самотужки виховує дитину, обставин, які відповідно до статті 67 КК України обтяжують покарання, судом не встановлено.

Вважає, що призначене судом першої інстанції покарання з врахуванням наявності лише пом`якшуючих вину обставин, не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення захисника та обвинуваченої, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши оскаржуваний вирок, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, зважаючи на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вирок суду щодо визнання ОСОБА_8 винуватою в пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 7 статті 111-1 КК України, ніким з учасників кримінального провадження не оспорюється, а тому вирок суду в цій частині апеляційним судом не переглядається.

Згідно вимог статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіряючи вирок в межах доводів апеляційної скарги захисника щодо призначення обвинуваченій покарання із застосуванням положень статті 69 КК України, та можливості її звільнення від відбування призначеного покарання відповідно до положень статті 75 КК України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано та вмотивовано дійшов висновку про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого злочину, достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, характер та ступінь тяжкості наслідків, що настали, їх суспільну небезпеку, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих обставин.

Відповідно до частини 2 статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм статті 65 КК України та роз`яснень, наведених у пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

При призначенні ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції діяв з дотриманням вимог статей 50, 65 КК України, врахував особу обвинуваченої, яка є громадянкою України, уродженкою м. Ізюм Харківської області, із вищою освітою, незаміжньою, працює комірником у ТОВ «ХЛІБНА МРІЯ», зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима, важкими захворюваннями не страждає, не перебуває на обліку у лікаря-нарколога чи лікаря-психіатра, не є інвалідом, та не є депутатом будь-якого рівня рад, має на утриманні малолітню дитину, ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який має захворювання у виді органічного ушкодження ЦНС, специфічні порушення мови. Згідно характеристики з Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області, скарг на ОСОБА_8 не надходило, згідно даних ІКС ІПНП до адміністративної відповідальності протягом року не притягувалася. Має позитивну виробничу характеристику від ТОВ «ХЛІБНА МРІЯ».

Відповідно до статті 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої, суд визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставиною, що обтяжують покарання обвинуваченої, відповідно до статті 67 КК України, судом не встановлено.

Вказані обставини чітко, логічно та мотивовано вказані у мотивувальній частині вироку при обґрунтуванні судом ухваленого рішення щодо кваліфікації вчиненого обвинуваченою кримінального правопорушення, призначення їй певного виду та міри покарання.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції враховуючи обставини, які пом`якшують покарання, а також те, що ОСОБА_8 має на утриманні малолітню дитину, яка потребує догляду, є незаміжньою, дані, що характеризують її особу, її поведінку після вчинення злочину, відсутність попередніх судимостей, її відношення до вчиненого, визнання вини, дійшов обґрунтованого висновку, що вказане істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, та призначив ОСОБА_8 основне покарання із застосуванням положень частини 1 статті 69 КК України, а саме, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті частини 7 статті 111-1 КК України із призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, без конфіскації майна.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що саме такий вид покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої та запобігання вчиненню нею нових злочинів. Звільнення обвинуваченої від відбування покарання з випробуванням, відповідно до положень статті 75 КК України, на думку колегії суддів, не стане ефективним та дієвим для досягнення мети виправлення.

На думку суду апеляційної інстанції захисником не наведено в апеляційній скарзі обставин, які не були враховані судом першої інстанції при призначені ОСОБА_8 покарання, та які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, що могли б свідчити про явну суворість призначеного покарання судом першої інстанції.

У зв`язку із наведеним, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченої ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 , пом`якшення призначеного їй покарання відповідно до положень статті 69 КК України, та звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, відповідно до положень статті 75 КК України.

Керуючись статтями 405, пунктом 1 частини 1 статті 407, 418, 419 КПК України,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду м. Харкова від 19 вересня 2025 року стосовно обвинуваченої ОСОБА_8 залишити без змін

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженою, яка перебуває під вартою, у той же строк з моменту отримання повного тексту ухвали.

Головуючий:

Судді: