Номер провадження: 11-сс/813/564/26
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.02.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 12 лютого 2026 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0002995 від 30.07.2025 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України,

установив:

Зміст оскарженого судового рішення.

Ухвалою слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 12 лютого 2026 року було задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важких справах Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_9 , та накладено арешт із забороною розпорядження, відчуження та користування на майно, вилучене під час затримання ОСОБА_8 , у ході якого останній добровільно видав належний йому мобільний телефон Iphone XR голубого кольору, IMEI: НОМЕР_1 з сім-картою НОМЕР_2 , який поміщено до сейф-пакету №M002150.

Прийняте рішення слідчий суддя мотивував тим, що вилучене в ході обшуку майно відповідає критеріям ч.1 ст. 98 КПК України, оскільки вилучене майно могло зберегти на собі сліди вчинення зазначеного у клопотанні кримінального правопорушення, що в свою чергу свідчить про наявність необхідності в забезпеченні збереження вилученого майна.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що ухвала слідчого судді є незаконною та передчасною.

В обґрунтування апеляційної скарги представник власника майна посилається на наступне:

-мобільний телефон був вилучений у ОСОБА_8 08.10.2025 року, при цьому слідчий звернувся до суду із клопотанням лише 16.10.2025 року, відповідно до штемпелю суду, тобто поза межами строку, встановленого КПК України;

-матеріали справи не містять будь-яких ознак скерування клопотання слідчого до суду у строки, передбачені КПК України;

-ані клопотання слідчого, ані оскаржена ухвала слідчого судді не містять обґрунтування зв`язку між предметом кримінального провадження та вилученим у ОСОБА_8 мобільним телефоном;

-матеріали, долучені до клопотання слідчого, не містять інформації про спілкування ОСОБА_8 із заявником чи з іншим підозрюваним з обставин, які є предметом досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні;

-слідчим суддею при накладені арешту на майно не враховано негативні наслідки для власника майна та порушено принцип розумності та співмірності.

З огляду на викладене, представник власника майна просить оскаржену ухвалу скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на мобільний телефон Iphone XR голубого кольору, IMEI: НОМЕР_1 з сім-картою НОМЕР_2 та повернути його власнику - ОСОБА_8 .

Позиції учасників апеляційного провадження.

Прокурор ОСОБА_6 заперечував проти апеляційної скарги представника власника майна та просив залишити оскаржену ухвалу слідчого судді без змін.

Представник власника майна адвокат ОСОБА_7 звернувся до апеляційного суду із заявою про розгляд справи без йог участі, в якій зазначив, що апеляційну скаргу підтримує у повному обсязі та просить її задовольнити.

Часиною 4 ст. 405 КПК України визначено, що неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття. Якщо для участі в розгляді в судове засідання не прибули учасники кримінального провадження, участь яких згідно з вимогами цього Кодексу або рішенням суду апеляційної інстанції є обов`язковою, апеляційний розгляд відкладається.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за можливе провести апеляційний розгляд за відсутності власника майна ОСОБА_8 та його представника адвоката ОСОБА_7 .

Заслухавши суддю-доповідача, позицію прокурора, перевіривши доводи викладені в апеляційній скарзі та дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною 2 зазначеної норми права встановлено, що метою накладення арешту на майно є:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Положення даної норми КПК України узгоджуються зі ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, яка встановлює, які об`єкти, у відповідності до положень КПК України, можуть бути визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

Так, положеннями ст.98 КПК України встановлено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

На теперішній Другим слідчим відділом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002995 від 30.07.2025 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Зі змісту клопотання убачається, що 17.07.2025 на території м. Чорноморськ Одеського району Одеської області сталася дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП), а саме: приблизно о 14:00 мопед «Honda Dio 27» під керуванням ОСОБА_10 , рухаючись у напрямку вул. Захисників України по вул. Олександрійській у м. Чорноморську, разом із пасажиром ОСОБА_11 , допустив зіткнення з припаркованим автомобілем «BMW X5», державний номер НОМЕР_3 , у якому перебував ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Унаслідок зіткнення ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому обох кісток верхньої третини правої гомілки зі зміщенням уламків та закритого перелому нижньої третини лівої плечової кістки зі зміщенням.

З метою проведення огляду місця ДТП на місце події виїхав слідчий слідчого відділу відділу поліції № 1 Одеського районного управління поліції № 2 ГУНП в Одеській області (далі СВ ВП № 1 Одеського РУП № 2 ГУНП в області) ОСОБА_13 , яким зафіксовано обставини ДТП та складено відповідні процесуальні документи.

Відомості про обставини вчинення зазначеного кримінального правопорушення 17.07.2025 о 18 год 57 хв внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000650 з попередньо визначеною кримінально-правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 286 КК України.

Здійснення подальшого досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні доручено групі слідчих, старшим групи визначено слідчого СВ ВП № 1 Одеського РУП № 2 ГУНП в області ОСОБА_13 .

Крім того, у кримінальному провадженні призначено групу прокурорів, які здійснюють процесуальне керівництво; старшим групи прокурорів визначено прокурора Чорноморської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_8 .

Приблизно в цей час, але не пізніше 30.07.2025, у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, спрямований на незаконне збагачення шляхом отримання неправомірної вигоди від учасника ДТП водія автомобіля BMW X5, д.н.з. НОМЕР_3 , ОСОБА_12 .

З цією метою, враховуючи займану посаду, досвід роботи в правоохоронних органах і значне коло знайомств, для реалізації свого злочинного плану ОСОБА_8 залучив слідчого СВ ВП № 1 Одеського РУП № 2 ГУНП в області ОСОБА_13 .

На виконання заздалегідь розробленого злочинного плану слідчий ОСОБА_13 повинен був висловити ОСОБА_12 вимогу про надання неправомірної вигоди у розмірі 7000 доларів США за вжиття заходів процесуального впливу у кримінальному провадженні № 0000650 від 17.07.2025 за ч. 1 ст. 286 КК України.

Отримані кошти ОСОБА_12 мав передати іншій особі, яка не була обізнана про злочинний намір ОСОБА_8 та не знала про дійсність його намірів адвокату Ради адвокатів Одеської області ОСОБА_14 .

У подальшому, на виконання раніше розробленого злочинного плану, використовуючи месенджер «WhatsApp», прокурор ОСОБА_8 , не пізніше 03.10.2025, переслав слідчому ОСОБА_13 номер мобільного телефону адвоката ОСОБА_14 , а саме тел. НОМЕР_4 .

Зазначений номер мобільного телефону ОСОБА_13 02.10.2025 приблизно о 15 год. 04 хв., використовуючи месенджер «WhatsApp», переслав ОСОБА_12 .

Також, у ході особистої розмови через месенджер «WhatsApp», слідчий ОСОБА_13 , діючи умисно, за попередньою змовою з прокурором ОСОБА_8 , на виконання заздалегідь розробленого злочинного плану, приблизно о 16 год. 00 хв., висловив ОСОБА_12 вимогу про надання неправомірної вигоди у розмірі 7000 доларів США за непритягнення його до кримінальної відповідальності та повернення раніше вилученого транспортного засобу. У цій же розмові ОСОБА_13 повідомив, що зазначені грошові кошти необхідно буде передати під час особистої зустрічі адвокату ОСОБА_14 .

Будучи необізнаним із вимогами чинного законодавства, побоюючись настання для себе негативних наслідків і не бажаючи їх настання, ОСОБА_12 вимушено погодився на незаконну вимогу ОСОБА_13 .

На виконання раніше висунутої вимоги 07.10.2025 ОСОБА_12 , використовуючи месенджер «WhatsApp», приблизно о 18 год. 50 хв., повідомив ОСОБА_13 про готовність передати неправомірну вигоду. Останній домовився із заявником про те, що наступного дня вони, приблизно о 10 годині, зателефонують один одному.

Того ж дня, у телефонній розмові, що відбулася приблизно о 20 год. 00 хв., ОСОБА_13 повідомив ОСОБА_12 , що реальний власник раніше вилученого автомобіля (теща ОСОБА_12 ) має підготувати розписку про його отримання, яку ОСОБА_12 повинен буде передати ОСОБА_13 наступного дня.

08.10.2025, приблизно об 11 год. 40 хв., ОСОБА_12 , діючи на виконання незаконних вимог ОСОБА_13 , зателефонував адвокату ОСОБА_14 та повідомив, що ОСОБА_13 просив із ним зв`язатися. На це ОСОБА_14 відповів, що зателефонує йому пізніше.

У наступній телефонній розмові, яка відбулася приблизно об 11 год. 45 хв. між ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , останні домовилися, що перед візитом до адвоката ОСОБА_14 ОСОБА_12 під`їде до ОСОБА_13 та, як гарантію дотримання домовленостей щодо надання неправомірної вигоди, отримає свідоцтво про реєстрацію раніше вилученого транспортного засобу.

Приблизно об 11 год. 50 хв. ОСОБА_14 , використовуючи месенджер «WhatsApp», зателефонував ОСОБА_12 та домовився про зустріч у м. Одесі через годину після дзвінка.

Надалі, приблизно о 12 год. 46 хв., ОСОБА_12 прибув до будівлі ВП № 1 ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області за адресою: Одеська область, Одеський район, м. Чорноморськ, вул. Хонтадзе, 15, де зустрівся з ОСОБА_13 , отримав від нього свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «BMW X5», д.н.з. НОМЕР_3 , і після короткої розмови виїхав до м. Одеси для зустрічі з адвокатом ОСОБА_14 .

У подальшому, на виконання вказівок адвоката ОСОБА_14 , ОСОБА_12 о 13 год. 30 хв. прибув за адресою: м. Одеса, вул. Маршала Говорова, 18, та повідомив ОСОБА_14 про факт свого прибуття.

Перебуваючи за вказаною адресою, приблизно о 13 год. 30 хв., діючи на виконання раніше висунутої вимоги слідчого СВ ВП № 1 Одеського РУП № 2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_13 , який діяв за попередньою змовою з прокурором Чорноморської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_8 , ОСОБА_12 передав адвокату ОСОБА_14 , який не був повною мірою обізнаний про злочинний намір останніх, неправомірну вигоду у розмірі 7000 доларів США, що станом на 08.10.2025, згідно з офіційним курсом НБУ, становило 289210,60 гривні, за непритягнення його до кримінальної відповідальності та повернення раніше вилученого транспортного засобу «BMW X5», д.н.з. НОМЕР_3 , у рамках кримінального провадження № 0000650 від 17.07.2025 за ч. 1 ст. 286 КК України.

Після отримання грошових коштів від ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , використовуючи месенджер «WhatsApp», діючи на прохання ОСОБА_8 , повідомив останнього про отримання неправомірної вигоди у розмірі 7000 доларів США від ОСОБА_12 .

Після цього, за результатами проведення комплексу слідчих (розшукових) дій, ОСОБА_8 та ОСОБА_13 затримано співробітниками правоохоронних органів у порядку, передбаченому статтею 208 КПК України.

Так, слідчо оперативною групою проведено ряд слідчих та розшукових дій, направлених на збирання доказів у кримінальному провадженні.

Зокрема 08.10.2025 проведено затримання ОСОБА_8 , у ході якого останній добровільно видав належний йому мобільний телефон «Iphone XR» голубого кольору, IMEI: НОМЕР_1 з сім-картою НОМЕР_2 , який поміщено до сейф-пакету №M002150.

Так, вилучені мобільні телефони містять у собі історію листування учасників кримінального провадженні між собою, містять дані про геолокацію власника у моменти подій, що розслідуються, історію пошуку, електронні листи тощо, що є суттєвими обставинами кримінального провадження.

09.10.2025 вищевказане майно постановою слідчого було визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Згідно з положеннями ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Крім того, ч. 2ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

З метою забезпечення збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 2 ст. 168 КПК України, забороняється тимчасове вилучення мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Наведені в клопотанні слідчого про накладення арешту на майно, перевірялись слідчим суддею, при цьому були досліджені матеріали провадження, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, приймаючи рішення про накладення арешту на майно, зазначене в ухвалі, слідчий суддя послався на те, що вилучене майно відповідає категорії речових доказів та потребує збереження з метою його подальшого дослідження.

Апеляційним судом встановлено, що відповідно до копії протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 08.10.2025 року, долученої до клопотання слідчого, ОСОБА_8 був затриманий в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України (а.с. 82-86).

Під час затримання в порядку ст. 208 КПК України ОСОБА_8 добровільно видав наявні при ньому речі, а саме мобільний телефон Iphone XR голубого кольору, IMEI: НОМЕР_1 з сім-картою НОМЕР_2 , який в подальшому було поміщено до сейф-пакету №M002150 (а.с. 85).

09 жовтня 2025 року ОСОБА_8 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, в рамках кримінального провадження № 0002995 від 30.07.2025 року (а.с. 90-99).

Аналізуючи зазначені у клопотанні фактичні обставини справи, які встановлені органом досудового розслідування, можливо припустити, що мобільний телефон може містити інформацію, яка може бути використана на підтвердження факту та обставин можливого вчинення кримінально-караних дій, у тому числі й зв`язків власника майна з іншими, ймовірно причетними до вчинення даного кримінального правопорушення, особами.

Таким чином, підставою для арешту майна є відповідність вилученого майна до категорії речових доказів (абз. 1 ч. 1 ст. 170 КПК України), при цьому метою арешту майна є необхідність забезпечення збереження речових доказів (п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України).

Тому, ці обставини, на думку апеляційного суду, потребують додаткової перевірки під час досудового розслідування, що вказує на обґрунтованість клопотання слідчого про накладення арешту на це майно.

Колегія суддів також враховує, що відповідно до супровідного листа старшого слідчого в особливо важливих справах Другого СВ (з дислокацією у м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_15 наразі мобільний телефон направлений на експертизу, про що слідчим винесено постанову від 21.10.2025 року (а.с. 146, 154-158).

Також в матеріалах справи наявне повідомлення заступника директора Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз СБУ ОСОБА_16 , згідно з яким у зв`язку з великим завантаженням підрозділу, що проводить комп`ютерно-технічні дослідження ІСТЕ СБУ, та з урахуванням черги судових експертиз та експертних досліджень, що знаходяться на виконанні, провести призначену експертизу можливо у строк понад 90 календарних днів (а.с. 159).

Колегія суддів враховує, що на даному етапі досудового розслідування інформація, яка ймовірно міститься на вилученому телефоні, може мати значення для досудового розслідування у даному провадженні, а також існує необхідність у першочерговому відновленні інформації, яка можливо була видалена. В свою чергу, доступ до такої інформації та її подальша належна процесуальна фіксація можлива лише за результатами проведення експертного дослідження.

Відтак, потреба у накладенні арешту на майно обумовлена необхідністю проведення експертизи, за наслідком якої буде встановлена необхідність його подальшого утримання стороною обвинувачення як доказу у провадженні чи можливістю повернення володільцю як такого, що не містить на собі відомостей, важливих для з`ясування обставин вчинення злочину.

Таким чином, оскільки експертиза у вказаному кримінальному провадженні ще не проведена, посилання адвоката ОСОБА_7 на відсутність зв`язку між розслідуваним кримінальним провадженням та виданим ОСОБА_8 мобільним телефоном є непереконливими та передчасними.

Факт спілкування ОСОБА_8 із заявником чи іншим підозрюваним з обставин, які є предметом досудового розслідування, буде підтверджений або ж спростований за результатами проведення комп`ютерно-технічної експертизи, відтак доводи апеляційної скарги представника власника майна про те, що матеріали клопотання такої інформації не містять, є безпідставними.

Разом з тим, колегія суддів зауважує на тому, що слідчий суддя обґрунтовано наклав арешт на вилучене майно, забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності із завданнями кримінального провадження. На думку колегії суддів, на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів. Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, колегією суддів під час апеляційного розгляду не встановлено.

Аналізуючи викладені обставини апеляційний суд вважає, що при здійсненні досудового розслідування необхідно провести ряд слідчих дій з метою всестороннього, об`єктивного та неупередженого встановлення всіх обставин кримінального провадження, а тому вважає, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують втручання у права та інтереси ОСОБА_8 , з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна, що може перешкодити всебічному та повному проведенню досудового розслідування.

Колегія суддів звертає увагу на положення ст. 174 КПК України, якими передбачено, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги про порушення слідчим строку звернення із клопотанням про арешт майна, апеляційний суд зазначає наступне.

Частиною 5 ст. 171 КПК України встановлено, що клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Відповідно до матеріалів судової справи, майно було видане ОСОБА_8 08.10.2025 року під час його затримання, в той час як клопотання про арешт майна було відправлено з ТУ ДБР у м. Миколаєві до Пересипського районного суду м. Одеси 09.10.2025 року. Вказане підтверджується копією накладної зі служби кур`єрської доставки ТОВ «Двадцять п`ять годин» (а.с. 153).

Вказане свідчить про те, що слідчий вчасно звернувся із клопотанням про арешт майна, а саме на наступний день після його вилучення.

16.10.2025 року вказане клопотання було зареєстровано канцелярією Пересипського районного суду м. Одеси (а.с. 1), разом з тим тривалий час доставки клопотання до суду є обставинами, що не залежали від волі слідчого.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга представника власника майна ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді є законною і обґрунтованою, у зв`язку із чим відсутні підстави для її скасування.

Керуючись статтями 117, 170-173, 309, 376, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 12 лютого 2026 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0002995 від 30.07.2025 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4