Справа № 344/4634/26
Провадження № 1-кс/344/2056/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2026 року місто Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_5 в рамках кримінального провадження, внесеного 07 березня 2026 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000443 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 Кримінального кодексу України,-

В С Т А Н О В И Л А:

09 березня 2026 року слідчий слідчого відділу Івано-Франківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області старший лейтенант поліції ОСОБА_7 за погодженням з прокурором Окружної прокуратури міста Івано-Франківська ОСОБА_3 звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з вказаним клопотанням.

Відповідно до протоколу автоматизованого визначення слідчого судді від 09 березня 2026 року, клопотання передано слідчому судді ОСОБА_1 для розгляду.

Доводи клопотання.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 07.03.2026 о 08 годині екіпаж «ЯСЕНЬ 151» у складі заступника командира роти № 1 Батальйону Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_8 та інспектора взводу № 2 роти № 2 Батальйону Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області лейтенанта поліції ОСОБА_9 , які були одягнуті в однострій поліцейського, після проведення інструктажу керівництвом Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області та отримання табельної вогнепальної зброї, спеціальних засобів та засобів індивідуального захисту, заступили до виконання службових обов`язків. Таким чином, старший лейтенант поліції ОСОБА_8 та лейтенант поліції ОСОБА_9 знаходились при виконанні службових обов`язків, та відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», є працівниками правоохоронного органу.

Так, 07 березня 2026 року о 10 годині 21 хвилині під час виконання службових обов`язків на службовому автомобілі марки «Toyota Corolla», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на синьому фоні, на службовий планшет надійшло завдання про «Адміністративне правопорушення» м. Івано-Франківськ, вул. Набережна імені Василя Стефаника, 22/2.

З метою виконання вимог статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» щодо здійснення своєчасного реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події, працівники поліції ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , використовуючи службовий автомобіль марки «Toyota Corolla», прибули за вищевказаною адресою.

Прибувши за вищевказаною адресою, працівники поліції постукали в двері квартири АДРЕСА_1 , звідки вийшов ОСОБА_5 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Надалі, перебуваючи на сходовій клітці по вул. Набережна імені Василя Стефаника, 22 в м. Івано-Франківську, ОСОБА_5 , усвідомлюючи, що ОСОБА_8 є працівником правоохоронного органу та перебуває при виконанні своїх службових обов`язків, діючи умисно, незаконно, з мотивів явної неповаги до працівників правоохоронного органу, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, будучи достовірно обізнаним, що перед ним перебуває працівник правоохоронного органу, умисно наніс декілька цілеспрямованих ударів правою рукою в ділянку лівої руки ОСОБА_8 .

Продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_5 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, незаконно, з мотивів явної неповаги до працівника правоохоронного органу, маючи на меті спричинити йому тілесні ушкодження, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та свідомо бажаючи їх настання, умисно наніс потерпілому ОСОБА_8 один цілеспрямований удар кулаком правої руки в ділянку обличчя зліва, спричинивши фізичний біль останньому та не заподіявши при цьому тілесних ушкоджень.

З метою припинення неправомірних дій ОСОБА_5 , маючи достатні підстави вважати, що останній своїми протиправними діями може завдати шкоду собі і оточуючим, в силу положень статей 29, 42, 43, 44, 45 Закону України «Про Національну поліцію», працівниками правоохоронного органу ОСОБА_8 та ОСОБА_9 було застосовано відносно ОСОБА_5 поліцейські заходи примусу фізичну силу та спеціальний засіб кайданки.

У вчиненні зазначеного кримінального правопорушення обґрунтовано підозрюється ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та житель АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, неодружений, непрацюючий, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , згідно ст. 89 Кримінального кодексу України раніше несудимий.

07 березня 2026 року ОСОБА_5 затримано в порядку статті 208 Кримінального процесуального кодексу України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 Кримінального кодексу України.

07 березня 2026 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 Кримінального кодексу України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, а саме відомостями, які містяться у протоколі допиту потерпілого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_9 ОСОБА_10 , протоколом впізнання та іншими доказами в їх сукупності, які містяться в матеріалах кримінального провадження.

Відповідно до ст. 12 Кримінального кодексу України, злочин у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , відноситься до нетяжких злочинів, за вчинення якого, відповідно до ч. 2 ст. 345 Кримінального кодексу України, передбачено максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років.

Враховуючи обґрунтованість підозри у даному кримінальному провадженні, відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 184 Кримінального процесуального кодексу України, під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених у пунктах 1, 3, 5 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, а саме: можливість підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Можливість підозрюваного ОСОБА_5 переховуватись від органів досудового розслідування чи суду зумовлюється тим, що підозрюваний, усвідомлюючи тяжкість покарання за вчинений злочин, санкція якого передбачає максимальне покарання у вигляді позбавлення волі на строк до п`яти років, тому може намагатись уникнути покарання та переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Можливість підозрюваного ОСОБА_5 незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні зумовлюється тим, що підозрюваному відомі місця їхнього проживання, тому він шляхом вмовляння, залякування може схиляти потерпілого та свідків до зміни власних показань, що може істотно вплинути на досудове розслідування.

Можливість підозрюваного ОСОБА_5 вчинити інше кримінальне правопорушення підтверджується тим, що підозрюваний не працевлаштований, джерело його доходу невідоме, в нього відсутні міцні соціальні зв`язки, та він може вчинити інше кримінальне правопорушення.

За таких обставин слідчий за погодженням з прокурором просить застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування без визначення розміру застави.

Позиція учасників справи у судовому засіданні

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання на підставах, викладених у клопотанні, просив застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Слідчий у судовому засіданні просив суд задовольнити клопотання у повному обсязі.

У судовому засіданні підозрюваний просив застосувати до нього менш суворий запобіжний захід.

Захисник у судовому засіданні просила суд у задоволенні клопотання відмовити, оскільки ризики, наведені прокурором, жодним чином не підтверджені. Просила застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту або особистого зобов`язання.

Оцінка та висновки слідчого судді

Дослідивши матеріали клопотання, заслухавши думку прокурора, слідчого, підозрюваного, захисника, слідчий суддя виходить з наступного.

За змістом статей 131-132 Кримінального процесуального кодексу України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Відповідно до частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом (частина друга статті 177 Кримінального процесуального кодексу України).

Статтею 178 Кримінального процесуального кодексу України встановлені обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу

Так, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Згідно частини першої статті 183 Кримінального процесуального кодексу України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Також слідчий суддя зазначає, що відповідно до статті 8 Кримінального процесуального кодексу України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Як визначено у частині першій статті 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою може оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує вимоги пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Щодо наявності обґрунтованої підозри.

Положення кримінального процесуального законодавства не розкривають поняття «обґрунтованості підозри». Тому в оцінці цього питання слідчому судді належить користуватися практикою Європейського суду з прав людини, яка відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.

Так у своїх рішеннях, зокрема «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

У пункті 184 рішенні у справі «Мерабішвілі проти Грузії» Європейський суд з прав людини вказав, що обґрунтованість залежить від усіх обставин, проте факти, що в сукупності дають підстави для підозри не мають бути такого ж рівня як ті, що необхідні для обвинувачення, або навіть винесення вироку.

Як вбачається з доданих до цього клопотання матеріалів, підставою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення.

Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 Кримінального кодексу України, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: відомостями, які містяться у протоколі допиту потерпілого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_9 ОСОБА_10 , протоколом впізнання та іншими доказами в їх сукупності, які містяться в матеріалах кримінального провадження.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його винуватості, дослідження та оцінка зібраних у справі доказів з точки зору їх належності та допустимості, потребують перевірки та оцінки у кримінальному провадженні під час судового розгляду по суті.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Отже, на стадії розслідування, оцінка обґрунтованості підозри не повинна пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направленні справи до суду.

Наявні у матеріалах кримінального провадження докази в їх сукупності дають підстави слідчому судді прийти до висновку, що органами досудового розслідування обґрунтовано підозрюється ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 Кримінального кодексу України.

Щодо наявності ризиків.

Клопотання слідчого вмотивоване тим, що досудовим слідством встановлена причетність підозрюваного до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 Кримінального кодексу України; наявністю ризиків того, що підозрюваний ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до частини першої-другої статті 194 Кримінального процесуального кодексу України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Виходячи із приписів статті 184 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий (прокурор), як в клопотанні, так і в суді, зобов`язаний зазначити один або кілька ризиків, вказаних у статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, послатися на обставини, на підставі яких він дійшов висновку про наявність такого ризику або ризиків у вигляді відповідних дій підозрюваного, і на докази, що підтверджують ці обставини.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Ризик переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та/або суду.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

При оцінці наявності ризику, передбаченого у пункті 1 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя враховує те, що підозрюваний, усвідомлюючи тяжкість покарання за вчинений злочин, санкція якого передбачає максимальне покарання у вигляді позбавлення волі на строк до п`яти років, тому може намагатись уникнути покарання та переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Враховуючи ці обставини у сукупності з особою підозрюваного ОСОБА_5 та характером і тяжкістю злочину, у вчиненні якого він підозрюється, слідчий суддя дійшла висновку, що на теперішній час існує ризик того, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Ризик незаконного впливу на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

Оцінюючи можливість впливу на потерпілого та свідків, слідчий суддя виходить із передбаченої Кримінальним процесуальним кодексом України процедури отримання свідчень від осіб, які є потерпілими та свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини перша-друга статті 23, стаття 224 Кримінального процесуального кодексу України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 Кримінального процесуального кодексу України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина четверта статті 95 Кримінального процесуального кодексу України).

За таких обставин ризик впливу на потерпілого та свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від цих осіб та дослідження їх судом.

Вказане надає підстави обґрунтовано припускати ймовірну можливість незаконного впливу зі сторони зацікавлених осіб на потерпілого та свідків, з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними свідчень.

З огляду на вищевикладене, слідчий суддя вважає, що ризик незаконного впливу на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні, передбачений у пункті 3 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, існує, що обумовлює необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу з метою запобігання цьому ризику.

Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення.

Слідчий суддя, оцінюючи наявність даного ризику, передбаченого у пункті 5 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, враховує те, що підозрюваний не працевлаштований, джерело його доходу невідоме та він може вчинити інше кримінальне правопорушення.

За таких обставин слідчий суддя вважає, що прокурором доведено наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може вчинити дії, передбачені пунктами 1, 3, 5 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України.

Виходячи зі змісту пункту 3 частини першої статті 194 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий, прокурор зобов`язані надати слідчому судді докази обставин, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Під час розгляду клопотання стороною обвинувачення не доведено, що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання ризиків, передбачених частиною першою статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, а також не доведено підстави для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Клопотання не містить чіткого обґрунтування неможливості запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, у зв`язку з чим потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи (взяття під варту), про який йдеться у клопотанні слідчого, погодженого з прокурором.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що застосування до підозрюваного виняткового запобіжного заходу перед судом не доведено.

Згідно частини четвертої статті 194 Кримінального процесуального кодексу України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Враховуючи те, що під час розгляду клопотання прокурором не надано доказів про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, то слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений в клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою статті 194 Кримінального процесуального кодексу України, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Частинами першою-другою статті 176 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою. Тимчасовим запобіжним заходом є затримання особи, яке застосовується з підстав та в порядку, визначеному цим Кодексом. Слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, на думку слідчого судді, в даному конкретному випадку не спроможне забезпечити досягнення цілей у кримінальному провадженні та нівелювати наявні ризики.

Слідчий суддя вважає, що застосування запобіжного заходу у вигляді особистої поруки є неможливим, оскільки до органу досудового розслідування та до суду не надходило письмових зобов`язань про взяття підозрюваного на поруки, а також буде неефективним з огляду на те, що істотною відмінністю цього запобіжного заходу від особистого зобов`язання є те, що реалізація особистої поруки передбачає менше обмеження прав і свобод підозрюваного, ніж інші запобіжні заходи, зокрема, особисте зобов`язання, яке також у даному конкретному випадку не спроможне забезпечити досягнення цілей у кримінальному провадженні та нівелювати наявні ризики.

Застосування запобіжного заходу суто у вигляді застави, а не як альтернативного запобіжного заходу, є неможливим з огляду на те, що слідчому судді не представлено відомостей щодо наявності у підозрюваного достатніх коштів для внесення застави, відсутні особи, які б могли внести кошти на спеціальний рахунок з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, а тому такий запобіжний захід як застава буде завідомо непомірним для нього.

Відповідно до частини першої та другої статті 181 Кримінального процесуального кодексу України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Частиною п`ятою статті 194 Кримінального процесуального кодексу України передбачені обов`язки, які слідчим суддею можуть бути покладені на підозрюваного. При цьому за змістом частини сьомої статті 194 Кримінального процесуального кодексу України встановлено, що обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців та при необхідності можуть бути продовжені за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу.

У даному конкретному випадку слідчий суддя виходить з того, що захисником та підозрюваним доведено забезпечення більш м`яким запобіжним заходом, ніж тримання під вартою, виконання підозрюваним його обов`язків та приходить до висновку, що найбільш дієвим запобіжним заходом відносно ОСОБА_5 , враховуючи те, що підозрюваний раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, має соціальні зв`язки, може бути цілодобовий домашній арешт з покладенням на нього обов`язків, передбачених статтею 194 Кримінального процесуального кодексу України.

На переконання слідчого судді, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту є дієвим та співмірним, застосування такого запобіжного заходу забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання згаданих ризиків.

Відповідно до статті 7 Кримінального процесуального кодексу України, в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно частини першої статті 22 Кримінального процесуального кодексу України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Усі інші пояснення учасників судового провадження, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених у цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка слідчим суддею не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Виходячи із вищевикладеного, слідчий суддя, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 94 Кримінального процесуального кодексу України, дійшла висновку, що подане клопотання про застосування запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_5 підлягає частковому задоволенню та слід застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 Кримінального процесуального кодексу України, строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 05 травня 2026 року включно.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 131, 132, 176-184, 194, 309, 376 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя -

У Х В А Л И Л А:

Клопотання задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 05 травня 2026 року включно.

Заборонити підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , цілодобово залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора або суду.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , передбачені частиною п`ятою статті 194 Кримінального процесуального кодексу України обов`язки, а саме:

1) прибувати до слідчого, прокурора та суду за кожною вимогою;

2) цілодобово не залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

4) утримуватися від спілкування із потерпілим та свідками;

5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Обов`язки, покладені на підозрюваного, діють протягом строку дії ухвали.

Строк дії ухвали до 05 травня 2026 року включно.

Виконання ухвали доручити відповідному органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного, а контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора, який здійснює процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні.

Ухвала слідчого судді підлягає до негайного виконання після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 13 березня 2026 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1