Справа № 134/2008/25
УХВАЛА

16 лютого 2026 року селище Крижопіль

Крижопільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

представника служби у справах дітей Городківської сільської ради ОСОБА_6 ,

представника сектора ювенальної превенції ОСОБА_7

розглядаючи у закритому судовому засіданні в залі суду в селища Крижопіль кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07 жовтня 2025 року за № 0000251 про обвинувачення неповнолітнього ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушеннях, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 4 ст. 185 КК України,

встановив:

В провадженні Крижопільського районного суду Вінницької області перебуває дане кримінальне провадження.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження ОСОБА_4 застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Дане клопотання обґрунтовує тим, обвинуваченому на досудовому слідстві обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який продовжувався в ході судового розгляду, однак 19 лютого 2026 року даний строк тримання під вартою закінчується та до закінчення даного строку неможливо розглянути дану кримінальну справу. Разом з тим зазначив, що неповнолітній ОСОБА_4 обвинувачується в ряді тяжких злочинах, відповідальність який передбачена ч. 2 ст. 289, ч. 4 ст. 185 КК України. Відповідно до положень ч. 1 ст. 492 КПК України встановлено, що за наявності підстав, передбачених КПК України, до неповнолітнього з урахуванням його вікових та психологічних особливостей, роду занять, може бути застосовано один із запобіжних заходів, передбачених цим Кодексом. Крім того, на підставі ч. 2 ст. 492 КПУ України затримання та тримання під вартою можуть застосовуватися до неповнолітнього лише у разі, якщо він підозрюється або обвинувачується у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину, за умови, що застосування іншого запобіжного заходу не забезпечить запобігання ризикам, зазначеним у статті 177 цього Кодексу.

У той же час, у ході судового розгляду у кримінальному провадженні відносно обвинуваченого ОСОБА_4 вбачається наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: обвинувачений ОСОБА_4 може переховуватись від суду, перебуваючи під загрозою застосування тяжкого покарання у випадку визнання винуватим у вчиненні вказаних злочинів;знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків та потерпілих у даному об`єднаному кримінальному провадженні;перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;вчинити інше кримінальне правопорушення, підтвердженням чого є неодноразове притягнення ОСОБА_4 до відповідальності за вчинені ним кримінальні правопорушення, а саме тяжких злочинів. Тобто, є обґрунтовані підстави вважати, що стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, за які передбачене покарання до восьми років позбавлення волі, з метою запобігання ризикам, передбаченим п. п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, доцільно застосувати запобіжний захід саме у вигляді тримання під вартою, а не будь-який із інших, більш м`яких, запобіжних заходів, причиною чого також є неодноразові застосування до ОСОБА_4 покарань не пов`язаних із позбавленням волі. Зокрема, ОСОБА_4 , будучи звільненим від відбування покарання з іспитовим строком та будучи засудженим до покарання у виді 2 років пробаційного нагляду, вчинив нові умисні, суспільно-небезпечні, тяжкі злочини, що дозволяє зробити висновок, що такі запобіжні заходи, як особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт, передання неповнолітнього підозрюваного під нагляд батьків - не можуть забезпечення досягнення мети застосування запобіжного заходу. Більш м`який запобіжний захід такий як домашній арешт не може бути застосований, так як ОСОБА_4 у зв`язку із відсутністю стійких соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, без попередження матері може відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває. ОСОБА_4 веде бродячий спосіб життя, деякий час проживав в м. Одесі та Одеській області. Застосування запобіжного заходу такого як особиста порука не може запобігти вказаним ризикам, так як немає осіб, які заслуговують на довіру, та які мають авторитет у ОСОБА_4 та можуть поручитися за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків. Передання неповнолітнього обвинуваченого під нагляд батьків також не буде дієвим запобіжним заходом, оскільки ОСОБА_4 проживає з матір`ю та її неодноразові застереження щодо припинення протиправної поведінки не сприяли попередженню вчиненню нових злочинів дитиною. Запобігти вказаним ризикам можливо лише шляхом застосування стосовно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Більш м`які запобіжні заходи не будуть дієвими та не можуть бути застосовані, оскільки обвинувачений не виконуватиме в повній мірі обов`язки, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема те, що ОСОБА_4 у зв`язку із відсутністю стійких соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, без попередження родини, може відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, а також може вчиняти такі дії без дозволу слідчого, прокурора або суду у разі обрання до нього більш м`якого запобіжного заходу, підтвердженням чого є вчинення кримінального правопорушення на території іншого населеного пункту, про що йому повідомлено про підозру, а також перебування ОСОБА_4 тривалий проміжок часу в м. Одеса, без поважних на те причин. Тому з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та за сукупності наведених обставин, а також того, що менш суворі запобіжні заходи недостатні для запобігання зазначеним ризикам, просить суд продовжити застосування ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та строк 60 днів. Разом з тим, прокурор не заперечив щодо відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв`язку із неявкою законного представника, яка за повідомленням захворіла та не змогла з`явитися на судове засідання.

Обвинувачений, захисник обвинуваченого не проти клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою. Разом з тим, не заперечили щодо відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв`язку із неявкою законного представника, яка захворіла та не змогла з`явитися на судове засідання.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, проаналізувавши матеріали кримінального провадження, суд дійшов таких висновків.

Частиною 1 статті 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Так, відповідно до положень ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 194 КПК України встановлено, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання. (ч. 4 ст. 194 КПК України).

Судом встановлено, що під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Крижопільського районного суду Вінницької області від 25.10.2025 року до обвинуваченого було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який ухвалою суду від 22 грудня 2025 року продовжувався на 60 діб.

Відповідно до ч. 1 ст. 492 КПК України за наявності підстав, передбачених цим Кодексом, до неповнолітнього з урахуванням його вікових та психологічних особливостей, роду занять може бути застосовано один із запобіжних заходів, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 цієї статті затримання та тримання під вартою можуть застосовуватися до неповнолітнього лише у разі, якщо він підозрюється або обвинувачується у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину, за умови, що застосування іншого запобіжного заходу не забезпечить запобігання ризикам, зазначеним у статті 177 цього Кодексу.

Прокурором доведено, що наявні достатні підстави вважати, що існують ризики передбачені ст. 177 КПК України та з метою забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків слід до нього застосувати запобіжний захід - тримання під вартою, а також суд вважає, що більш м`які запобіжні заходи можуть не запобігти ризику переховування обвинуваченого від слідства та суду, незаконного впливу на свідків та потерпілих, та перешкоджанню кримінальному провадженню іншим чином, а тому застосування іншого запобіжного заходу є неможливим. Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення доведений тією обставиною, що неповнолітній обвинувачений, будучи судимим за умисні тяжкі злочини, вчиняє нові кримінальні правопорушення.

З огляду на викладене, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винним у кримінальному правопорушенні, суд вважає, що існує ризик його переховування від суду, так як обвинувачений без попередження матері може відлучатися з дому, вчинив злочин в іншому населеному пункті, застереження матері щодо припинення протиправної поведінки не сприяли припиненню протиправної діяльності.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що необхідно продовжити запобіжний захід відносно ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою строком 60 днів.

У зв`язку з неявкою законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 мати ОСОБА_8 , заслухавши думку учасників судового розгляду, суд прийшов до висновку про необхідність відкладення розгляду справи на іншу дату.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 176-178, 183, 194, 314 314-1, 331, 372 КПК України, суд

постановив:

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу задовольнити.

Строк тримання під вартою ОСОБА_4 продовжити на 60 діб до 16 квітня 2026 року включно.

Відкласти судове засідання на 02 березня 2026 року 13 годину 00 хвилин.

В судове засідання необхідно викликати сторони судового провадження, повідомити службу у справах дітей Городківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області та сектор ювенальної превенції відділення поліції № 1 Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області, доставити обвинуваченого.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою протягом 5 днів з моменту вручення йому копії ухвали.

Суддя