Справа № 357/754/26
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.02.2026 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Білоцерківського міськрайонного суду Київської області обвинувальний акт та угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.10.2025 за № 0002233, за обвинуваченням

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Біла Церква Київської області, громадянин України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , із незакінченою вищою освітою, працює оператором листового скла ТВО «Автотріплекс», одружений, має на утриманні неповнолітню доньку ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

У С Т А Н О В И В:

1. До Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0002233, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.10.2025, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286 КК України.

1.1. У підготовчому судовому засіданні прокурором подана на затвердження угода про визнання винуватості, укладена між прокурором Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 .

2. Формулювання обвинувачення та статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, які передбачають кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачується особа.

Водій ОСОБА_5 25.10.2025 близько 07 години 40 хвилин, керуючи технічно-справним автомобілем марки «Chevrolet Aveo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись неподалік будівлі № 337А, АЗС «УкрНафта» на 84 км + 650 м автодороги М-05 Київ-Одеса, що на території Білоцерківського району Київської області в напрямку м. Київ, в порушення вимог п. 1.3 Правил дорожнього руху України, де вказано: «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими»; п. 1.5 Правил дорожнього руху України, де вказано: «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»; п. 2.3 б) Правил дорожнього руху України, де вказано: «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний, бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»; п. 2.3 д) Правил дорожнього руху України, де вказано: «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний, не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху»; п. 12.3 Правил дорожнього руху України, де вказано: «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди», не вірно оцінив дорожню обстановку, проявив неуважність та бездіяльність, при виникненні небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , який переходив проїзну частину вказаної автодороги справа наліво відносно напрямку руху автомобіля під керуванням водія ОСОБА_5 поза межами пішохідного переходу.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, перелому кісток склепіння та основи черепа, крововиливів під м`якими мозковими оболонками та у тканину головного мозку, крововиливів у м`які покриви голови, синця та рани на голові, садна на лівому ліктьовому суглобі, крові в порожнині лівого колінного суглоба, розриву суглобової сумки лівого колінного суглоба, ушкодження на голові мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечним для життя перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті, ушкодження на лівій нозі мають ознаки тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Сукупність допущених водієм ОСОБА_5 порушень вимог п.п. 1.3, 1.5, 2.3 б), 2.3 д), 12.3 Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинному зв`язку із вказаною дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками.

За таких обставин ОСОБА_5 порушив правила безпеки дорожнього руху, керуючи транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.

3. Відомості про укладену між прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 угоду про визнання винуватості.

Прокурор Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 та обвинувачений ОСОБА_5 за участю захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 17.02.2026 уклали угоду про визнання винуватості.

В угоді наведено формулювання обвинувачення та правову кваліфікацію дій ОСОБА_5 із зазначенням статей Закону України про кримінальну відповідальність, що є тотожними до наведених в обвинувальному акті.

За змістом угоди ОСОБА_5 повністю та беззастережно визнає свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Сторони дійшли згоди про призначення ОСОБА_5 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки без позбавлення права керування транспортним засобом.

Відповідно до ст. 75 КК України сторонами узгоджено звільнення ОСОБА_5 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

4.Позиції учасників судового провадження

4.1.Прокурор у судовому засіданні зазначила про відповідність умов угоди про визнання винуватості вимогам законодавства і просила затвердити її. Підтвердила добровільність укладання угоди сторонами. Додала, що умови угоди відповідають інтересам суспільства і запиту суспільства на справедливість в частині забезпечення швидкого судового провадження з дотриманням прав обвинуваченого.

4.2.Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні підтвердив, що усвідомлює суть висунутого йому обвинувачення, беззаперечно визнає вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, не заперечує фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті і в угоді про визнання винуватості. Підтвердив, що укладання угоди про визнання винуватості носить добровільний характер, а виконання взятих на себе за угодою зобов`язань є реальним.

Зазначив, що обізнаний про вид та розмір покарання, яке йому буде призначено у випадку затвердження угоди, погоджується на нього, а також підтвердив, що усвідомлює правові наслідки призначення такого покарання.

Також обвинувачений підтвердив, що цілком розуміє наявність у нього права на повний судовий розгляд, у якому прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують; права мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; права допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення; права подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь.

Підтвердив розуміння наслідків укладення та затвердження угоди, визначених у статті 473 КПК України, а також наслідки її невиконання, передбачені статтею 476 КПК України.

Просив Суд затвердити угоду про визнання винуватості.

4.3.Захисники підтримали угоду про визнання винуватості, наголосили на добровільності її укладання.

5.Мотиви, з яких Суд виходив при вирішенні питання про відповідність угоди вимогам законодавства при ухваленні вироку, а також положення законодавства, якими він керувався.

При вирішенні питання про затвердження угоди суд має встановити, що укладена сторонами угода відповідає вимогам законодавства і відсутні підстави для відмови в її затвердженні.

Дослідивши зміст угоди про визнання винуватості, заслухавши думки прокурора, обвинуваченого, його захисника, Суд дійшов таких висновків.

5.1.Щодо відповідності умов угоди вимогам КПК України та КК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого. Угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів (п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України).

Санкція ч. 2 ст. 286 КК України, інкримінованої ОСОБА_5 , передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого. Відповідно зазначене кримінальне правопорушення згідно з приписами ст. 12 КК України належить до тяжких злочинів.

За таких обставин в частині інкримінованого діяння укладення прокурором угоди про визнання винуватості з обвинуваченим ОСОБА_5 не суперечить вимогам ч. 2 ст. 469 КПК України та п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України щодо тяжкості кримінального правопорушення.

Пунктом 9 ч. 2 ст. 52 КПК України передбачено, що у разі укладення угоди про визнання винуватості участь захисника є обов`язковою та забезпечується з моменту ініціювання укладення угоди. Судом встановлено, що угода між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_5 складена та підписана 17.02.2026 у присутності його захисників - адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про що свідчить підписи останніх на тексті угоди.

Вимоги до змісту угоди про визнання винуватості закріплені у ст. 472 КПК України. Суд встановив, що угода про визнання винуватості відповідає формальним і змістовним вимогам, оскільки містить усі необхідні реквізити та обставини. Вона містить формулювання обвинувачення, правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність. Сформульоване в угодах обвинувачення відображає істотні фактичні обставини, які є тотожними викладу обставин в обвинувальному акті і підтверджені в судовому засіданні обвинуваченим.

Суд встановив, що правова кваліфікація діяння обвинуваченого є правильною, що з`ясовано та підтверджено у судовому засіданні. Кримінально-правова оцінка суспільно-небезпечних дій обвинуваченого, викладена в угоді, в цілому відповідає ознакам, встановленим у нормах кримінального закону.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 підтвердив кожну із обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, та які викладені в угоді та обвинувальному акті. У присутності захисників визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. Обвинувачений та його захисники в судовому засіданні погодилися з кваліфікацією діянь, зазначеною в обвинувальному акті і угоді.

Абзацом 5 ч. 4 ст. 469 КПК України передбачено, що угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Як вбачається зі змісту обвинувального акта, кримінальним правопорушенням, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 завдано шкоди потерпілому ОСОБА_4 . Водночас від потерпілого надійшла заява від 23.01.2026 щодо надання згоди на укладання угоди про визнання винуватості обвинуваченим ОСОБА_5 . Аналогічно потерпілий підтвердив свою згоду у судовому засіданні.

Відтак невідповідності умов угоди вимогам КПК України та КК України Суд не встановив.

5.2.Щодо відповідності умов угоди інтересам суспільства.

Відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 474 КПК України суд відмовляє у затвердженні угоди у разі невідповідності її умов інтересам суспільства.

Під суспільним інтересом у кримінальному процесі розуміють певні вигоди для всього суспільства, без задоволення яких неможливо забезпечити його всебічний, стабільний та демократичний розвиток. Вони визнані державою, забезпечені правом, а їх задоволення є гарантією існування і розвитку суспільства в цілому. У кримінальному провадженні суспільний інтерес загалом виражений в його завданнях, визначених ст. 2 КПК України, та полягає у захисті особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охороні прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпеченні швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура. З урахуванням комплексності і неоднорідності завдань кримінального провадження, оцінюючи суспільний інтерес, Суд має встановити баланс між зацікавленістю обвинуваченого отримати м`якше покарання та запитом суспільства отримати від обвинуваченого щось на заміну такому пом`якшенню.

Затвердження угоди забезпечить притягнення обвинуваченого ОСОБА_5 до відповідальності за вчинення кримінального правопорушення і його виправлення. Зазначене сприятиме формуванню у обвинуваченого і інших членів суспільства антикримінальної правосвідомості та усвідомлення невідворотності відповідальності за вчинені правопорушення.

Крім того, у випадку постановлення судом рішення на підставі угоди про визнання винуватості, умовами укладання якої є добровільність та беззастережне визнання особою своєї винуватості, необхідність у дослідженні доказів, в тому числі допиті свідків, відсутня. Адже обвинувачений не заперечує ні фактичних обставин кримінального правопорушення, ні їх юридичну оцінку. З юридичною оцінкою діянь також погоджується захисник, який є спеціаліст у галузі права.

Укладення і затвердження угоди при дотриманні встановлених законом умов має наслідком скорочення часу судового розгляду справи, економію державних ресурсів і особистих ресурсів учасників провадження, зменшення навантаження на прокуратуру, адвокатуру та суди, в яких вивільнюється час і ресурс на виконання своїх завдань і функцій.

З огляду на беззаперечне визнання обвинуваченим своєї винуватості вбачається недоцільним застосовування загального порядку кримінального провадження.

В свою чергу, характер та тяжкість інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_5 злочину, його особи та ставлення до вчиненого, активне сприяння здійсненню досудового розслідування і судового розгляду вказує на його бажання виправитись. Виправлення особи, що вчинила злочин, також відповідає суспільному інтересу, адже покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами (ч. 2 ст. 50 КК України).

Враховуючи вищевикладене, Суд дійшов висновку про відповідність угоди про визнання винуватості обвинуваченим ОСОБА_5 суспільному інтересу.

5.3.Щодо порушення умовами угоди прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб.

Відповідно до п. 3 ч. 7 ст. 474 КПК України під час перевірки угоди на відповідність вимогам законодавства суд також перевіряє чи не порушують умови угоди права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб. Дослідивши зміст угоди про визнання винуватості, заслухавши пояснення сторін кримінального провадження, Суд встановив, що умови угоди не порушують прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб. Умови угоди не є невиправдано обтяжливими для жодної із сторін кримінального провадження.

Як зазначено в обвинувальному акті, кримінальним правопорушенням, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , шкода завдана потерпілому ОСОБА_4 . Водночас потерпілий не заперечує проти укладання угоди.

За таких обставин умови угод не порушують прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб.

5.4.Щодо добровільності укладення угоди.

Відповідно до п. 4 ч. 7 ст. 474 КПК України при вирішенні питання про наявність підстав для затвердження угоди суд має переконатися, що укладення угоди є добровільним. Будь-який примус зі сторони обвинувачення або третіх осіб, спрямований на укладення угоди, або інші обставини, які викликають сумнів у добровільності угоди, зумовлює відмову у її затвердженні судом.

Обвинувачений ОСОБА_5 , а також його захисники у судовому засіданні підтвердили добровільність укладення угоди про визнання винуватості та спільну узгодженість усіх викладених у ній умов. Зазначили про відсутність зі сторони прокурора примусу, погроз, насильства, обіцянок чи впливу будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Жодних скарг на дії, рішення чи бездіяльність слідчих та прокурорів під час досудового розслідування, а також «претензій» до захисників в процесі здійснення захисту, обвинувачений не подавав.

Прокурор також вказав на спільну узгодженість усіх викладених в угодах умов, підтвердивши добровільність їх укладення зі сторони обвинувачення.

З огляду на зазначене, а також відсутність будь-яких обставин, які б свідчили про укладення угод сторонами під будь-яким впливом, Суд дійшов висновку, що її укладення носить добровільний характер та не суперечить бажанню та волі сторін.

5.5.Щодо можливості виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань.

Пункт 5 ч. 4 ст. 474 КПК України зобов`язує Суд перевірити угоду на предмет можливості виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань.

За змістом угоди обвинувачений ОСОБА_5 зобов`язався беззастережно визнати свою винуватість в обсязі висунутого обвинувачення під час судового провадження. У судовому засіданні обвинувачений підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті, визнав свою винуватість та щиро розкаявся. Тим самим обвинувачений ОСОБА_5 виконав взяті на себе зобов`язання.

На підставі викладеного Суд дійшов висновку про можливість виконання взятих обвинуваченим на себе за угодою зобов`язань.

5.6. Щодо відповідності умов угоди вимогам закону в частині призначення покарання.

За приписами ст. 472 КПК України суттєвою умовою, яку має містити угода про визнання винуватості, є узгоджене сторонами угоди покарання, а також звільнення обвинуваченого від його відбування з випробуванням (у випадку досягнення такої домовленості). Відтак Суд має перевірити узгоджене між прокурором та обвинуваченими покарання на предмет відповідності вимогам закону, а також можливість звільнити обвинувачених від його відбування з випробуванням.

Частина 1 ст. 65 КК України передбачає, що суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У випадку затвердження вироком угоди про примирення або про визнання вини суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.

Санкція ч. 2 ст. 286 КК України передбачає призначення покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Сторони узгодили обвинуваченому ОСОБА_5 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки без позбавлення права керування транспортними засобами.

Частиною 5 ст. 65 КК України передбачено, що у випадку затвердження вироком угоди про визнання винуватості суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди. При цьому згідно з частинами 2 та 3 ст. 75 КК України сторони дійшли згоди про звільнення обвинуваченого ОСОБА_5 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

Положення ч. 1 ст. 75 КК України не поширюються на випадки засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене ч. 3 ст. 127 цього Кодексу. Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України не відноситься до вказаних категорій.

При вирішенні питання про те, чи є узгоджене сторонами покарання необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, Суд враховує особу обвинуваченого ОСОБА_5 :

- ОСОБА_5 раніше до кримінальної відповідальності не притягався;

-має постійне місце проживання;

-одружений, має неповнолітню доньку 2020 року народження;

-має постійне місце роботи, де характеризується вкрай позитивно;

-на обліку у лікаря-психіатра і нарколога не перебуває.

Суд також враховує обставину, що пом`якшує покарання, а саме: щире каяття та відсутність обставини, що обтяжує покарання.

Суд дійшов висновку, що узгоджене сторонами покарання з урахуванням ч. 2 ст. 75 КК України за своїм видом та розміром відповідає характеру тяжкості вчинених діянь та особі обвинуваченого, а також загальним засадам призначення покарання, встановленим законом України про кримінальну відповідальність, і здатне забезпечити досягнення мети призначення покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням суд покладає на засудженого обов`язки, передбачені пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України. Як зазначено в ч. 3 ст. 76 КК України, на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, суд покладає обов`язки, передбачені частиною 2 цієї статті, необхідні і достатні для її виправлення з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання.

При звільненні ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням суд вважає за необхідне покласти на нього такі обов`язки, передбачені ст. 76 КК України:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

6.Висновки суду.

З урахуванням встановлених обставин Суд дійшов висновку, що угода про визнання винуватості, укладена між прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 відповідає вимогам закону України про кримінальну відповідальність і кримінального процесуального законодавства. Суд не встановив підстав для відмови в затвердженні угоди, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК України.

Тому Суд дійшов висновку про затвердження вказаної угоди про визнання винуватості шляхом ухвалення вироку та призначення обвинуваченій узгодженого угодою покарання.

7.Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку на підставі угоди.

7.1. Цивільний позов.

Цивільний позов у цьому кримінальному провадженні не заявлявся.

7.2.Процесуальні витрати.

Відповідно до вимог п. 13 ч. 1 ст. 368 та ч. 4 ст. 374 КПК України при ухваленні вироку суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Як вбачається зі наданих прокурором матеріалів витрати на залучення експертів у кримінальному провадженні складають 7 576,90 грн, що підтверджується:

- довідкою про витрати на проведення інженерно-технічної експертизи від 03.11.2025 № СЕ-19/111-25/66427-ІТ за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002233 від 25.10.2025, відповідно до якої витрати на проведення експертизи склали 4 457,00 грн;

- довідкою про витрати на проведення судової інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю 10.1 «Дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод» у кримінальному провадженні № 0002233, висновок експерта від 04.12.2025 № СЕ-19/111-25/72784-ІТ, відповідно до якої витрати на проведення експертизи склали 3 119,90 грн;

З огляду на ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_5 витрати на проведення експертного дослідження у сумі 7 576,90 грн підлягають стягненню з обвинуваченого.

Питання про відшкодування інших понесених процесуальних витрат стороною обвинувачення чи стороною захисту не піднімалось.

7.3.Винагорода викривачу.

Підстави для виплати винагороди викривачу у цьому кримінальному провадженні відсутні.

7.4. Спеціальна конфіскація.

Підстави для застосування спеціальної конфіскації відсутні.

7.5.Заходи забезпечення кримінального провадження.

7.5.1.Запобіжні заходи.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 374 КПК України суд при ухваленні вироку серед іншого приймає рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.

В даному кримінальному провадженні запобіжні заходи не застосовувались.

7.5.2.Арешт майна.

Згідно з ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема у випадку непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації щодо майна, на яке накладено арешт.

Ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29.10.2025 у справі № 357/17382/25 накладено арешт на майно, вилучене 25.10.2025 в ході огляду місця дорожньо-транспортної пригоди за адресою: Київська область, Білоцерківський район, автодорога М-05 Київ-Одеса 84 км + 650 м, а саме автомобіль марки Chevrolet Aveo, номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_5 . Метою накладення арешту є забезпечення збереження речових доказів.

Зважаючи на те, що суд під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження має вирішити долю речових доказів, наявні підстави для скасування арешту зазначеного майна.

7.5.3.Щодо речових доказів і документів.

Згідно з ч. 9 ст. 100 КПК України питання про долю речових доказів і документів, які надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Постановою слідчого від 25.10.2025 про визнання та приєднання речових доказів до матеріалів кримінального провадження, у цьому кримінальному провадженні визнаний речовим доказом автомобіль марки Chevrolet Aveo, номерний знак НОМЕР_1 , який було тимчасово вилучено під час проведення огляду місця дорожньо-транспортної пригоди за адресою: Київська область, Білоцерківський район, автодорога М-05 Київ-Одеса 84 км + 600 м в напрямку м. Київ та в подальшому був доставлений на майданчик тимчасового тримання транспортних засобів за адресою: Київська область, Білоцерківський район, 4-й км автодороги Р-17 сполученням «Біла Церква-Володарка» кадастровий номер: :01:029:0160.

Враховуючи положення ст. 100 КПК України, Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду, затвердженої Наказом Генеральної прокуратури України, Міністерства внутрішніх справ України, Державної податкової адміністрації України, Служби Безпеки України, Верховного суду України, Державної судової адміністрації України та розпорядження КМУ «Про передачу майна для потреб ЗСУ» №186-р від 26.02.2022, суд вирішує речові докази, а саме:

-автомобіль марки Chevrolet Aveo, номерний знак НОМЕР_1 , який було тимчасово вилучено під час проведення огляду місця дорожньо-транспортної пригоди за адресою: Київська область, Білоцерківський район, автодорога М-05 Київ-Одеса 84 км + 600 м в напрямку м. Київ та в подальшому був доставлений на майданчик тимчасового тримання транспортних засобів за адресою: Київська область, Білоцерківський район, 4-й км автодороги Р-17 сполученням «Біла Церква-Володарка» кадастровий номер: :01:029:0160, повернути власнику ОСОБА_5 .

Керуючись статтями 12, 49, 65-67, 69, 286 КК України, статтями 100, 373-376, 469-475, 615 КПК України, Суд

У Х В А Л И В:

1. Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 17.02.2026 року між прокурором Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0002233, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.10.2025.

1.1. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

1.2. Призначити ОСОБА_5 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України - 4 (чотири) роки позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.

1.3. На підставі ч. 2 ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування основного покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 (два) роки.

1.4. На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

1.5. Іспитовий строк обчислювати з моменту проголошення вироку суду.

2. Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів у сумі 7 576,90 грн (сім тисяч п`ятсот сімдесят шість гривень 90 копійок).

3. Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29.10.2025 у справі № 357/17382/25 на майно, вилучене 25.10.2025 в ході огляду місця дорожньо-транспортної пригоди за адресою: Київська область, Білоцерківський район, автодорога М-05 Київ-Одеса 84 км + 650 м, а саме автомобіль марки Chevrolet Aveo, номерний знак НОМЕР_1 .

4. Речові докази, а саме:

-автомобіль марки Chevrolet Aveo, номерний знак НОМЕР_1 , який було тимчасово вилучено під час проведення огляду місця дорожньо-транспортної пригоди за адресою: Київська область, Білоцерківський район, автодорога М-05 Київ-Одеса 84 км + 600 м в напрямку м. Київ та в подальшому був доставлений на майданчик тимчасового тримання транспортних засобів за адресою: Київська область, Білоцерківський район, 4-й км автодороги Р-17 сполученням «Біла Церква-Володарка» кадастровий номер: :01:029:0160, повернути власнику ОСОБА_5 .

5. Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з урахуванням особливостей, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України, та обмежень, визначених у ч. 2 ст. 473 КПК України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області до Київського апеляційного суду. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

6. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

7. Роз`яснити учасникам провадження, що згідно зі ст. 476 КПК України у разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення цього кримінального правопорушення.

8. Умисне невиконання угоди є підставою для притягнення особи до відповідальності за ст. 389-1 КК України.

Суддя: ОСОБА_9