Справа № 204/1262/26
Провадження № 1-кп/204/709/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2026 року Чечелівський районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000184, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 12 січня 2026 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , обвинуваченої ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

В підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_3 . В обґрунтування свого клопотання пояснив, що про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України свідчить те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення за яке, передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від 5 до 10 років, у зв`язку із чим, розуміючи тяжкість покарання, що загрожує, у разі визнання її винуватою у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, остання може переховуватись від суду з метою уникнення покарання, оцінивши негативні наслідки переховування як менш несприятливі, ніж обмеження, пов`язані з триманням під вартою як запобіжним заходом або відбуванням покарання. Крім того, з обставин кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_3 , будучи особою, яка на підставі статутів Збройних Сил України, взявши на себе зобов`язання знаходитися на території місця дислокації свого військового підрозділу або у місці, визначеному його командирами, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, накази командирів, неухильно дотримуватись Конституції і законів України, зберігати державну і військову таємницю, порушила ці зобов`язання. Вказане також має стати підставою для того аби визнати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання таким, що не може бути застосований до особи, яка своєю поведінкою вже продемонструвала зневагу до уповноважених осіб Збройних Сил України, під чиїм контролем мала знаходитися як підлеглий їм військовослужбовець. Про наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України свідчить й те, що останній загрожує покарання строком до десяти років позбавлення волі, а тому з метою ухилення від покарання у разі визнання її винною або від кримінального переслідування існує реальна можливість продовження останньою вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 КК України. Вважав, що обвинувальний акт відповідає вимогам чинного КПК України та підлягає призначенню до судового розгляду.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_5 просила відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно її підзахисної. Щодо клопотання про направлення вказаного обвинувального акту до Дніпровського апеляційного суду, то його вирішення залишила на розсуд суду.

Обвинувачена ОСОБА_3 просила відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під варто. У вирішенні іншого клопотання прокурора підтримала думку свого захисника.

Розглядаючи клопотання прокурора щодо продовження застосування до обвинуваченої запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Чечелівського районного суду міста Дніпра від 20 січня 2026 року, до обвинуваченої ОСОБА_3 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 19 березня 2026 року, без визначення розміру застави.

Відповідно до ч. 3 статті 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Згідно зі змістом ст. ст. 131-132 КПК України - запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали суду.

Так, надаючи оцінку доводам прокурора, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

У відповідності до п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження є запобіжні заходи.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, знищити, сховати або спотворити будь-які із речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення незаконно впливати на потерпілих, свідків, тощо, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Обставини, що враховуються при застосуванні запобіжного заходу, передбачені ст. 178 КПК України, відповідно до якої, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

При вирішенні клопотання прокурора про продовження відносно обвинуваченої ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд враховує вимоги ч. 2 ст. 177 КПК України, відповідно до якої підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачена може здійснювати дії, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Оцінюючи ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд зазначає, що обвинувачена може переховуватися від суду, окрім цього існує певна ймовірність того, що обвинувачена з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, може вдатися до відповідних дій.

На користь реального існування вказаного ризику слід віднести те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, за вчинення якого останній, в разі визнання її винуватою загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк до десяти років, а тому з великою ймовірністю обвинувачена може вчинити дії щодо уникнення покарання за вчинене кримінальне правопорушення, враховує, що така оцінка стосується перспективних фактів, тому суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інший більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти визначеним ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

Судом також береться до уваги й той факт, що на території України, починаючи, з 24 лютого 2022 року, введено воєнний стан, а тому у ОСОБА_3 збільшуються можливості для ухилення від суду, адже у держави наразі з об`єктивних причин відсутні можливості в повному обсязі виконувати органами влади свої повноваження на певних територіях, що в свою чергу погіршує можливість здійснення контролю за поведінкою обвинуваченої.

Судом також береться й до уваги той факт, що обвинувачена ОСОБА_3 є військовослужбовцем, яка проходила до моменту застосування до неї запобіжного заходу військову службу, та є обізнаною про території які на даний час є тимчасово непідконтрольні України та є обізнаною про наявність чи відсутність на кордонах вказаних територій контрольно-пропускних пунктів, що у свою чергу може спонукати останню з метою уникнення покарання за інкриміноване їй кримінальне правопорушення, вдатися до дій спрямованих на перетин кордону розмежування та здійснення переховування на територіях які є тимчасово непідконтрольні Україні.

Вказане набуває особливої актуальності в умовах наявної збройної агресії Російської Федерації та фактичної недоступності частини територій для правоохоронних органів України.

Так, окупація окремих територій Донецької, Луганської, Запорізької, Херсонської областей та АР Крим військовими формуваннями Російської Федерації унеможливлює ефективне проведення слідчих (розшукових) дій, забезпечення явки особи до суду.

Також, на вказаних територіях не застосовується й правова процедура екстрадиції.

У своєму рішенні Letellier v. France №?12369/86, рішення від 26 червня 1991 року Європейський суд з прав людини зазначив, що ризик ухилення від суду може бути обґрунтованим, якщо особа має реальний доступ до територій, де влада держави не має фактичного контролю.

Таким чином, з урахуванням можливого розуміння обвинуваченою наслідків можливого визнання її винуватою у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення та тяжкість можливого покарання, ОСОБА_3 може вдатися до дій в разі застосування до неї більш м`якого запобіжного заходу, які будуть направлені на виїзд за межі України шляхом виїзду до непідконтрольних територій України, що у свою чергу унеможливить належне здійснення кримінального провадження.

Що стосується наявності ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України суд зазначає наступне.

Обвинувачена ОСОБА_3 є особою, яка раніше була неодноразово засуджена за вчинення корисливих кримінальних правопорушень, в останній раз була засудженою вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 серпня 2024 року. На підставі ухвали Заводського районного суду м. Камянського від 02 жовтня 2025 року, ОСОБА_3 було звільнено від подальшого відбування покарання на підставі ст. 81-1 КК України, а же 18 листопада 2025 року, тобто через місяць після звільнення з місць позбавлення волі, вчинила нове кримінальне правопорушення, що у свою чергу свідчить про схильність останньої до вчинення кримінальних правопорушень, небажання вести правослухняний спосіб життя та вносити корективи у свою поведінку, а тому вказаний ризик на даній стадії кримінального провадження є актуальним.

Суд вважає, що обраний та продовжений відносно обвинуваченої запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

При цьому застосований до обвинуваченої запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості інкримінованого діяння, а встановлені ризики є дійсними та триваючими, а тому на даний час виключається можливість зміни міри запобіжного заходу на більш м`який.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченої суд на даному етапі не встановив.

Тому ризики передбачені п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на які посилається прокурор, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу відносно обвинуваченої, не змінилися та мають місце й в теперішній час, що вказує на недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу і продовження існування ризиків, а тому обрання обвинуваченій запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу.

За таких обставин суд приходить до висновку, що підстави для продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченої у вигляді тримання під вартою не відпали, а тому дію обраного запобіжного заходу слід продовжити на 60 днів, без визначення розміру застави.

Під час підготовчого судового засідання, суд у відповідності до п. 4 ч. 3 ст. 314 КПК України має право направити обвинувальний акт до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження.

Відповідно до ч.1 ст. 32 КПК України, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення.

У відповідності до п. 6 ч. 2 ст. 412 КПК України, судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо порушено правила підсудності, тому питання щодо дотримання правил підсудності підлягає першочерговому з`ясуванню.

Всі інші питання під час підготовчого судового засідання, в тому числі, і про призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта, мають вирішуватися належним судом.

Під час підготовчого судового засідання суд вирішує питання, передбачені ч. 3 ст. 314 КПК України. Одним із рішень, яке суд має право прийняти у підготовчому судовому засіданні є рішення про направлення обвинувального акту до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 34 КПК України кримінальне провадження передається на розгляд до іншого суду, якщо до початку судового розгляду виявилося, що кримінальне провадження надійшло до суду з порушенням правил підсудності.

Як убачається з обвинувального акту, 18 листопада 2025 року, не пізніше 09 години 00 хвилин, ОСОБА_3 не з`явилася вчасно на службу без поважних причин на місце постійної дислокації частини, розташоване в м. Гайсинь Вінницької області (більш детальна адреса не підлягає розголошенню в умовах воєнного стану), звідки прибула до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де проводила час на власний розсуд, не пов`язуючи його із виконанням обов`язків з військової служби, ввірених їй за посадою, заходів для повернення до пункту дислокації військової частини НОМЕР_1 не приймала, про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляла, та була незаконно відсутня на військовій службі до 19 січня 2026 року, до моменту її виявлення співробітниками поліції за адресою: АДРЕСА_2 .

При цьому, не слід ототожнювати момент припинення вчинення кримінального правопорушення та закінчення кримінального правопорушення.

Так, у відповідності до ч. 1 ст. 13 КК України закінченим кримінальним правопорушенням визнається діяння, яке містить усі ознаки складу кримінального правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу.

Відповідно до диспозиції ч. 5 ст. 407 КК України самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем вчинене в умовах воєнного стану вважається закінченим кримінальним правопорушенням, якщо він упродовж трьох діб після цього не був затриманий або не з`явився добровільно до місця служби. У такому випадку місцем вчинення кримінальним правопорушенням буде територія, де знаходиться військова частина або місце служби, яке він самовільно залишив, незважаючи на місце його затримання або явки до будь-якої військової частини після спливу 3 діб самовільного залишення військової частини чи місця служби.

Вказане узгоджується із правовою позицією викладеною в ухвалі Верховного Суду від 31 липня 2025 року у справі № 570/1860/25 (провадження № 51-2931впс25).

Таким чином, кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , було вчинено нею на території м. Гайсинь Вінницької області, що знаходиться в межах територіальної юрисдикції Гайсинського районного суду Вінницької області.

Відповідно до ч. 3 ст. 34 КПК України питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів, а також про направлення провадження з одного суду апеляційної інстанції до іншого вирішується колегією суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду за поданням суду апеляційної інстанції або за клопотанням сторін чи потерпілого не пізніше п`яти днів з дня внесення такого подання чи клопотання, про що постановляється вмотивована ухвала.

З метою забезпечення дотримання загальних засад кримінального провадження, визначених ст. 7 КПК України та не порушення вимог кримінального процесуального закону, суд вважає за необхідне направити обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні № 0000184, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 12 січня 2026 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, до Дніпровського апеляційного суду для вирішення питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів.

На підставі викладеного, керуючись ст. 34, 315 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченій ОСОБА_3 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити обвинуваченій ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 07 травня 2026 року включно, без визначення розміру застави.

Копію ухвали направити до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)», для виконання.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000184, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 12 січня 2026 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, направити до Дніпровського апеляційного суду для вирішення питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів.

Ухвала в частині продовження строку дії запобіжного заходу може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

В іншій частині ухвала суду оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1