Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

4 лютого 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференції з використанням підсистеми "Електронний суд" кримінальне провадження № 30001817 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Києва, громадянина України,

що зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 , судимого:

1) вироком Деснянського районного суду м. Києва від 09.08.2022

за ч.2 ст.309 КК України на 1 рік 2 місяці позбавлення волі;

2) вироком Деснянського районного суду м. Києва 13.12.2022

за ч.2 ст.309 КК України на 1 рік 8 місяців позбавлення волі,

24.08.2023 звільненого умовно-достроково на невідбутий строк покарання

8 місяців 28 днів,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України,

за апеляційними скаргами прокурора і захисника ОСОБА_6 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 28 січня 2025 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 28.01.2025 ОСОБА_7 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.3 ст.307 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років без конфіскації майна.

На підставі ч.1 ст.71, п.п. "б" п.1 ч.1 ст.72 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 31.01.2024, і за сукупністю вироків ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років 1 місяць без конфіскації майна.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні - прокурор Деснянської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч.3 ст.307 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією майна, на підставі ст.ст.71, 72 КК України до призначеного за цим вироком покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 31.01.2024 і за сукупністю вироків призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років 1 місяць з конфіскацією майна.

Не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення, встановлені судом, які викладені у вироку, доведеність винуватості ОСОБА_7 та правову кваліфікацію його дій, вважає, що суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме, не застосував ст.59 КК України, яка підлягає застосуванню, і призначив покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

Санкцією ч.3 ст.307 КК України передбачено застосування додаткового покарання у виді конфіскації майна, яка встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини. Під користю розуміється бажання винного одержати внаслідок вчинення злочину матеріальні блага для себе чи інших осіб, одержати або зберегти певні майнові права, уникнути матеріальних витрат, досягти іншої матеріальної вигоди. Попри наявність корисливого мотиву злочинної діяльності обвинуваченого, як стверджує прокурор, суд першої інстанції не призначив ОСОБА_7 додаткове покарання і не мотивував відповідне рішення у вироку, а лише формально зазначив, що корисливий мотив у діях обвинуваченого не доведений. При цьому наголошує, що в ході судового розгляду досліджувалися докази, які дають обґрунтовані підстави застосувати до обвинуваченого конфіскацію майна.

Крім того, звертає увагу, що обвинувачений вчинив особливо тяжке умисне кримінальне правопорушення з корисливих мотивів, мав намір збагатитися за рахунок вчинення злочинів у сфері незаконного обігу психотропних речовин, зокрема, їх збуту, має певний кримінальний досвід і відбував реальне покарання, але продовжив вчиняти кримінальні правопорушення. Тому вважає, що покарання на більший строк ніж нижча межа, установлена у відповідній санкції, буде сприяти досягненню цілей визначених у ст.65 КК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, та виправдати у зв`язку з недоведеністю його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення. Також просить визнати недопустимими доказами дані у протоколі обшуку від 04.06.2024, висновках експертів, показання ОСОБА_7 , надані ним під час досудового розслідування, визнати незаконною та скасувати ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 07.05.2024 про надання дозволу на проведення обшуку в квартирі за місцем проживання ОСОБА_7 .

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, зазначає про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке виразилось у розгляді питання про призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта незаконним складом суду. Так, 01.08.2024 до підготовчого судового засідання захисник подав клопотання, в якому просив здійснювати кримінальне провадження у підготовчому судовому засіданні колегіально судом у складі трьох суддів, зважаючи на приписи п.24 ч.1 ст.3, ч.2 ст.31 КПК України, у відповідності з якими судове провадження в суді першої інстанції включає в себе і підготовче судове засідання. Однак, порушуючи права обвинуваченого, суд одноособово прийняв рішення про призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта та задовольнив клопотання прокурора про продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою.

Також, як стверджує захисник, суд у вироку мотивував свої висновки про винуватість ОСОБА_7 недопустимими доказами, в тому числі даними в протоколі обшуку. У кримінальному провадженні № 0003311, з якого було виділено кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 , слідчий подав клопотання про надання дозволу на проведення обшуків у ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , в яких вказав, що ці особи за попередньою змовою здійснюють на території Деснянського району м. Києва збут психотропних речовин і наркотичних засобів. Також у клопотанні йшлося про отримання достовірної оперативної інформації щодо цих осіб та містилися посилання на протоколи допитів свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 . У той же час, свідкам не роз`яснювалось, у якому кримінальному провадженні вони допитувались, відсутні дані, на підставі яких документів встановлювались особи свідків. Даючи оцінку показанням свідків у протоколах, захисник стверджує, що дані у протоколі допиту свідка ОСОБА_14 - оперуповноваженого УБН ГУНП у м. Києві є недопустимим доказом, ставить під сумнів існування такої особи, як ОСОБА_13 , і ставить під сумнів достовірність показань ОСОБА_15 . Тому вважає, що на підставі пліток про нібито розповсюдження ОСОБА_7 наркотичних засобів при тому, що свідки з обвинуваченим особисто знайомі не були, слідчий суддя, будучи введений в оману, дав дозвіл на обшук у квартирі останнього. При цьому з п`яти клопотань, в яких були наведені аналогічні обставини, не всі слідчі судді їх задовольнили. Відмовляючи у задоволенні клопотань про надання дозволу на проведення обшуків у ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , слідчий суддя, взагалі, дійшов висновку що подані докази не містять відомостей про вчинення кримінального правопорушення. Що стосується інших осіб, то під час обшуку у них не було виявлено наркотичні засоби. Тож, підсумовує, що ухвала слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 07.05.2024 про надання дозволу на проведення обшуку житла ОСОБА_7 є незаконною та необґрунтованою, оскільки обставини у клопотанні слідчого обґрунтовуються неналежними і недостовірними доказами. До того ж, за версією досудового розслідування, ОСОБА_7 діяв у складі групи осіб, організатором якої є ОСОБА_9 , у якого з метою подальшого збуту отримують психотропну речовину ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , достовірна оперативна інформація про що виявилася недостатньою.

Вказує і на порушення процедури обшуку. Зокрема, з 07.05.2024 - дати подання слідчим клопотання про дозвіл на проведення обшуку, як вважає захисник, ОСОБА_7 фактично був підозрюваним. При цьому посилається на зміст клопотання слідчого та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який в рішенні у справі "Салов проти України" вказав, що поняття "обвинувачення" має "автономне" значення, воно повинно розумітися в сенсі Конвенції, а не лише в контексті його значення в національному праві; воно може визначатися як "офіційне повідомлення особи компетентним органом державної влади, в якому стверджується, що особа скоїла злочин" (рішення у справі "Deweer v. Belgium"); у деяких випадках це може робитися "у формі інших заходів, здійснення яких несе в собі таке твердження і, по суті, так само впливає на становище підозрюваного" (рішення у справі "Eckle v. Germany"); право на правову допомогу виникає в момент, коли становище людини стає суттєво уразливим, навіть якщо її офіційно не затримано як підозрювану (рішення у справі "Шабельник проти України"). Отже, кримінальне процесуальне законодавство виходить з того, що особа, стосовно якої розпочато досудове розслідування, навіть без повідомлення про підозру має право на роз`яснення їй прав, передбачених ст.42 КПК України, які перед проведенням обшуку ОСОБА_7 роз`яснені не були, що призвело до істотного порушення його прав, у тому числі права не свідчити проти себе та права мовчати, права на захист.

Тривалість обшуку становить 37 хвилин, в протоколі зазначено лише про факт вилучення, але хід обшуку не описаний, що, на думку захисту, свідчить про свідоме замовчування органом досудового розслідування всіх його обставин. З відеозапису вбачається, що на початку обшуку слідчий вилучила з рюкзаку: 3 зіп-пакета і 1 зіп-пакет з порожніми зіп-пакетами, які поміщено в спецпакет НПУ 7023221; 13 зіп-пакетів, які поміщено в спецпакет НПУ 7023222; порожні зіп-пакети, які поміщено в спецпакет НПУ 7023224; мобільний пристрій, який поміщено в спецпакет НПУ WAR 0113097; ваги в кількості 2 штуки, які поміщено в спецпакет НПУ 7023223; картки, дзеркальце, картонну коробку із залишками порошкоподібної речовини, коробку від мобільного телефону, які поміщено в спецпакет НПУ 7023225; пластикову тару, ложку з нашаруваннями порошкоподібної речовини, палички, які поміщено в спецпакет без номеру. Отже, загалом було вилучено 16 зіп-пакетів з порошкоподібною речовиною та її залишками і загальна кількість спецпакетів склала 6 штук. Пакети, які не були запаковані і залишалися відкритими, слідчий передала оперуповноваженому і продовжила обшук. Надалі відеозаписом не зафіксоване місцезнаходження спецпакетів. В період з 20 години 57 хвилин по 22 годину 07 хвилин відеозапис було припинено через необхідність складання протоколу, а коли запис відновили, зафіксоване зовсім інше пакування речових доказів та їх кількість - 19 зіп-пакетів з порошкоподібною речовиною у 9 спецпакетах і у спецпакет НПУ 7023221 замість 3 зіп-пакетів з порошкоподібною речовиною вже було поміщено мобільний телефон, а спецпакет НПУ 7023222 з 13 зіп-пакетами, взагалі, відсутній. З цього захисник припускає, що вилучення доказів було здійснено за втручання працівників поліції у вміст зіп-пакетів і спецпакетів. Враховуючи те, що всі обставини проведення обшуку не зафіксовані відеозаписом, дані у протоколі обшуку є недопустимим доказом, який не може використовуватись як доказ у кримінальному провадженні. Додатково зауважує, що всупереч вимогам ч.2 ст.100 КПК України та Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду, затвердженої наказом Генеральної прокуратури України, Міністерства внутрішніх справ України, Державної податкової адміністрації України, Служби безпеки України, Верховного Суду України, Державної судової адміністрації України № 51/401/649/471/23/125 від 27.08.2010, у протоколі не вказана вага кожного зіп-пакету з порошкоподібною речовиною, у зв`язку з чим неможливо достовірно встановити розмір психотропних речовин, що має значення для правильної кваліфікації.

З огляду на викладене раніше відповідно до ч.5 ст.101 КК України та доктрини "плодів отруєного дерева" стверджує про недопустимість і висновків експерта.

Також суд у вироку вказав, що під час обшуку ОСОБА_7 добровільно видав відшукувані речі, повідомив, що отримав посилку від іншої особи, потім вміст посилки переклав до рюкзака, підтвердив, що у посилці міститься амфетамін і що він періодично отримує від цієї особи посилки з наркотичними речовинами. Тобто суд поклав в основу висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 його показання, надані під час досудового розслідування, які згідно з п.1 ч.3 ст.87 КПК України є недопустимими доказами. До того ж, ці відомості не підтвердилися, оскільки одразу після проведення обшуку в квартирі ОСОБА_7 слідчий без ухвали слідчого судді провела обшук в квартирі ОСОБА_16 , в ході якого виявили 2 г нашарувань амфетаміну, за що ОСОБА_16 був засуджений за ч.2 ст.309 КК України. Отже, факт купівлі ОСОБА_7 психотропних речовин у ОСОБА_16 досудовим розслідуванням не доведено.

Не погоджуючись з правовою кваліфікацією дій ОСОБА_7 , звертає увагу на відсутність доказів зберігання психотропних речовин з метою збуту та наявність у вилучених 10 зіп-пакетах залишків порошкоподібної речовини білого кольору, загальна маса амфетаміну в яких згідно з висновком експертів № СЕ-19/111-24/33334-НЗПРАП від 13.06.2024 та № СЕ-19/111-24/33338-НЗПРАП від 05.06.2024 становить 0,703 г. Отже, з цього є очевидним, що порожні пакети не зберігають з метою збуту і логічно припустити, що цей амфетамін зберігався обвинуваченим для власного вживання. Але таку версію сторона обвинувачення відкинула і висновок про зберігання з метою збуту ґрунтується виключно на припущеннях та розмірі вилученої психотропної речовини, маса якої на 1,0038 г відділяє особливо великий розмір від великого розміру.

Серед іншого, захисник висловлює незгоду з аргументами, з яких суд не взяв до уваги його доводи про недопустимість даних у протоколі обшуку, які викладені раніше, а на підтвердження умислу ОСОБА_7 на збут психотропних речовин послався на зміст переписки обвинуваченого в месенджері "Telegram", в які відсутня будь-яка інформація про купівлю або продаж обвинуваченим заборонених речовин. Крім того, захисник ставить під сумнів достовірність показань свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 - понятих при проведенні обшуку.

З огляду на викладене, посилаючись на положення ст.62 Конституції України, згідно з якою обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, і усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, просить задовольнити апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи захисника і обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу захисника і заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора; доводи прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу прокурора і заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника; повторно дослідивши обставини, встановлені під час кримінального провадження, у визначених судом апеляційної інстанції межах; провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що їх належить задовольнити частково, з таких підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що ОСОБА_7 за невстановлених досудовим розслідуванням обставин отримав від невстановленої досудовим розслідуванням особи (досудове розслідування відносно якої здійснюється в іншому кримінальному провадженні) психотропну речовину амфетамін загальною масою 16,0038 г, що є особливо великим розміром, та особливо небезпечну психотропну речовину РVР загальною масою 0,204 г, і тим самим незаконно придбав психотропні речовини з метою збуту, які за невстановлених обставин розфасував у зіп-пакети та переніс до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де незаконно зберігав з метою збуту.

4 червня 2024 року в період з 20 години 25 хвилин по 22 годину 15 хвилин під час обшуку квартири за місцем проживання ОСОБА_7 було виявлено та вилучено 2 зіп-пакета з кристалоподібною речовиною, яка містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину РVР загальною масою 0,204 г, 2 електронних ваг з нашаруваннями психотропної речовини амфетаміну масою 0,0008 г, 17 зіп-пакетів з порошкоподібною речовиною, яка містить у своєму складі психотропну речовину амфетамін масою 16,003 г, а всього виявлено та вилучено психотропну речовину амфетамін загальною масою 16,0038 г, що є особливо великим розміром, які ОСОБА_7 незаконно придбав та зберігав з метою збуту.

Дії ОСОБА_7 судом кваліфіковані за ч.3 ст.307 КК України - незаконне придбання та зберігання психотропної речовини з метою збуту в особливо великих розмірах та особливо небезпечної психотропної речовини з метою збуту, вчинені особою, яка раніше вчинила одне із кримінальних правопорушень, передбачених статтями 308-310, 312, 314, 315, 317 КК України.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Цим вимогам закону вирок суду першої інстанції не відповідає.

Згідно з п.1 ч.2 ст.31 КПК України кримінальне провадження в суді першої інстанції здійснюється колегіально судом у складі трьох суддів лише за клопотанням обвинуваченого щодо злочинів, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років.

Згідно з п.24 ч.1 ст.3 КПК України судове провадження - це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами.

Завдання підготовчого провадження полягають у встановленні підстав для проведення судового розгляду та здійснення підготовчих дій організаційного характеру. У кримінальних провадженнях, в яких до суду надійшли обвинувальні акти з укладеними сторонами угодами, завдання підготовчого провадження полягають у здійсненні перевірки відповідності угод вимогам КПК України та, за наявності підстав, - ухваленні вироку.

Порядок підготовчого провадження включає такі етапи: виконання вимог ст.ст.342-345 КПК України; вирішення питання про можливість призначення судового розгляду і розгляд клопотань, заявлених учасниками судового провадження; постановлення ухвали за результатами підготовчого провадження.

Завдання підготовчого провадження обумовлюють характер повноважень суду, а також види його процесуальних рішень.

Згідно з ч.ч.9, 10 ст.35 КПК України склад суду у кримінальному провадженні є незмінним, крім випадків, які унеможливлюють участь судді у розгляді справи, та інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Після зміни складу суду розгляд кримінального провадження починається спочатку, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Отже, випадки, про які йдеться у ч.10 ст.35 КПК України, передбачені ст.ст.319, 320 КПК України, які регламентують судовий розгляд, не поширюються на підготовче провадження.

Таким чином задоволення клопотання про колегіальний розгляд кримінального провадження є підставою для передачі справи до канцелярії суду для визначення членів колегії суддів й, одночасно, останнім рішенням, яке ухвалюється суддею одноособово.

Усі подальші дії та процесуальні рішення, включаючи ухвалу про призначення до судового розгляду, мають проводитися та прийматися колегіально, тобто судом, визначеним законом у розумінні ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Такі висновки викладені в постанові Верховного Суду від 24.10.2024 у справі № 752/6393/22.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що підготовче судове засідання у цьому кримінальному провадженні було призначено на 01.08.2024 і до початку судового засідання в цей же день захисник подав клопотання про колегіальний розгляд справи зі стадії підготовчого судового засідання (т.1 а.с.49). В судовому засіданні захисник та обвинувачений також заявили аналогічні клопотання.

Всупереч вказаним раніше вимогам кримінального процесуального закону суд першої інстанції провів підготовче судове засідання одноособово, а вже в ухвалі про призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта прийняв рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою та про розгляд кримінального провадження колегіально у складі трьох суддів.

Згідно зі ст.409 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Колегія суддів вважає, що істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, допущене судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження, про що детально вказано раніше, перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, а тому відповідно до вимог ст.ст.407, 409, 412 України вирок належить скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції, частково задовольнивши апеляційну скаргу захисника.

Що стосується доводів захисника про недопустимість доказів, неправильну кваліфікацію дій ОСОБА_7 , а також доводів прокурора про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, то колегія суддів не вправі давати їм оцінку, оскільки згідно з ч.2 ст.415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Разом з тим, у разі, якщо судом першої інстанції буде встановлено наявність у діянні ОСОБА_7 корисливого мотиву, то покарання без застосування конфіскації майна слід вважати м`яким.

Також вимоги в апеляційній скарзі захисника про скасування ухвали слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку в будь-якому разі не можуть бути задоволені, оскільки предметом перегляду у цьому кримінальному провадженні може бути лише судове рішення, ухвалене за наслідками його розгляду по суті.

Під час нового розгляду суду належить згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених кримінальним процесуальним законом, провести судовий розгляд, об`єктивно з`ясувавши обставини кримінального провадження, за наслідками якого ухвалити законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення.

Враховуючи те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, є судимим за вчинення кримінальних правопорушень у сфері обігу наркотичних засобів та психотропних речовин, не працює, колегія суддів вважає, що ці обставини дають підстави вважати, що обвинувачений може ухилитися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення. А тому застосований до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою слід залишити без змін і продовжити строк його дії на 60 днів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні і захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 28 січня 2025 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 /шістдесят/ днів по 4 квітня 2026 року включно.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3