Провадження № 1-кп/643/534/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2026

Салтівський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження № 0002727 від 23.09.2025 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 382 КК України,

в с т а н о в и в :

09 грудня 2025 року до Салтівського районного суду міста Харкова надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0002727 від 23.09.2025 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 382 КК України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 09.12.2025 для розгляду зазначеного кримінального провадження визначено головуючого суддю ОСОБА_1 .

Прокурор у підготовчому судовому засіданні заявила клопотання про направлення обвинувального акту до Харківського апеляційного суду для визначення підсудності, оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у декількох кримінальних правопорушеннях, передбачених ч. 1 ст. 382 КК України, останнє за часом з яких мало місце 29.06.2025 на території Немишлянського району міста Харкова, а тому було помилково направлено до Салтівського районного суду міста Харкова.

Обвинувачений ОСОБА_4 проти клопотання прокурора не заперечував, зазначив у провадженні Немишлянського районного суду міста Харкова є ще одне кримінальне провадження і він хотів би, щоб справи були об`єднанні та розглядалися спільно.

Вислухавши думку сторін кримінального провадження, суд дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора про направлення справи до Харківського апеляційного суду для визначення підсудності.

Одним із завдань, які має вирішити суд у підготовчому судовому засіданні, є визначення підсудності йому даного кримінального провадження з огляду на чіткі правила встановлення територіальної підсудності.

За правилами ч. 1 ст. 32 КПК України кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення. У разі якщо було вчинено кілька кримінальних правопорушень, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено більш тяжке правопорушення, а якщо вони були однаковими за тяжкістю, - суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено останнє за часом кримінальне правопорушення. Якщо місце вчинення кримінального правопорушення встановити неможливо, кримінальне провадження здійснюється судом, у межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування.

Місце вчинення кримінального правопорушення це певна територія, на якій вчинюється передбачене КК України суспільно небезпечне діяння.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 382 КК України.

Відповідно до змісту обвинувального акту ОСОБА_4 останнє кримінальне правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується за ч. 1 ст. 382 КК України, мало місце за таких обставин.

ОСОБА_4 29.06.2025 о 17 год 30 хв, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, достовірно знаючи про факт притягнення його до адміністративної відповідальності, з метою невиконання рішення суду щодо позбавлення права керування транспортним засобом, маючи реальну можливість його виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення вимог ч. 1 ст. 129-1 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», будучи позбавленим права керування транспортними засобами, керував автомобілем Saipa Tiba д.н.з. НОМЕР_1 , по вул. Сіверська, поблизу будинку 186 в м. Харкові, де був помічений працівниками поліції у зв`язку із порушенням п. 2.5 «а» ПДР, що стало підставою для складання протоколів про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №376319, у зв`язку з чим його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Внаслідок умисних, протиправних дій ОСОБА_4 , вказана постанова Слобідського районного суду м. Харкова від 26.09.2023 (справа №641/1095/23), яка набрала законної сили 07.10.2023 не була виконана в частині позбавлення права керування транспортними засобами строком на 10 років, що порушило один із основних принципів судочинства- обов`язковість виконання судових рішень, тобто ОСОБА_4 , діючи усвідомлено, вчинив усі дії, які вважав необхідними для досягнення своєї мети, спрямованої на умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили.

Такі дії ОСОБА_4 сторона обвинувачення кваліфікує за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, а саме: умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили.

Отже, відповідно до фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті, місце вчинення останнього за часом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, 29.06.2025 о 17 год 30 хв мало місце за адресою: м. Харків, вул. Сіверська, поблизу будинку №186, яка відповідно до відомостей Єдиного адресного реєстру міста Харкова знаходиться на території Немишлянського району міста Харкова. Прокурор у підготовчому судовому засіданні підтвердила той факт, що місце вчинення кримінального правопорушення 29.06.2025 розташоване в Немишлянському районі міста Харкова.

Дослідивши зазначений в обвинувальному акті виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, суд вбачає, що місце вчинення останнього за часом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, перебуває поза межами територіальної юрисдикції Салтівського районного суду міста Харкова.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 КПК України у кримінальному провадженні правосуддя здійснюється лише судом згідно з правилами, передбаченими цим Кодексом.

Суд враховує, що згідно з п. 6 ч. 2 ст. 412 КПК України порушення правил підсудності є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і підставою для скасування судового рішення у справі в будь-якому разі.

А відтак, всі питання мають вирішуватися належним судом, якому підсудне дане кримінальне провадження.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 34 КПК України, кримінальне провадження передається на розгляд іншого суду, якщо до початку судового розгляду виявилося, що кримінальне провадження надійшло до суду з порушенням правил територіальної підсудності.

Статтею 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», як одну із засад організації судової влади проголошено право на повноважний суд, що передбачає розгляд справи у суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом, та суддею, який визначається згідно з порядком розподілу судових справ, установленим відповідно до закону. Процесуальними кодексами визначаються вимоги до складу суду. В сукупності ці правила забезпечують розгляд справи судом, встановленим законом.

Відповідно до положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Інтерпретація суті поняття «суд, встановлений законом» викладена Європейським судом у рішенні в справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20.07.2006 та полягає у наступному: «п. 23. Відповідно до прецедентної практики Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» (див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява N 7360/76, доповідь Комісії від 12 жовтня 1978 року)… 24. Суд повторює, що, як було раніше визначено, фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії», що згадувалось раніше, Комісія висловила думку, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (...)». 25. У п.п. 107-109 рішення у справі «Коем та інші проти Бельгії» Суд дійшов до висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, «встановленим законом».

Зазначена правова позиція дає можливість виділити дві умови відповідності критерію «суд, встановлений законом»: організаційну (організація судової системи повинна регулюватися законами у їх буквальному значенні) та юрисдикційну (суд повинен діяти у спосіб та відповідно до повноважень, передбачених законом, у межах своєї компетенції).

У п. 64 рішення у справі «Йоргіч (Jorgic) проти Німеччини» від 12.07.2007 року ЄСПЛ вказав, що справу перш за все слід розглянути за статтею 6 § 1 Конвенції щодо того, чи був заявник засуджений «судом, встановленим законом». Суд зазначає, що цей вислів віддзеркалює принцип верховенства права, котрий є невідємною частиною системи захисту, запровадженої Конвенцією і її Протоколами. «Закон», у розумінні статті 6 § 1 Конвенції, включає, зокрема, законодавство щодо встановлення і компетенції судових органів. Отже, якщо суд не має юрисдикції судити підсудного відповідно до чинних положень національного права, він не є «встановленим законом» у розумінні статті 6 § 1.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

Визначення місця вчинення злочину не може вважатися формальним, оскільки прямо впливає на визначення суду, який уповноважений законодавчо розглядати те чи інше кримінальне провадження.

Отже, з огляду на викладене та, керуючись вимогами ст. 32 КПК України, у підготовчому судовому засіданні встановлена непідсудність даного кримінального провадження Салтівському районному суду міста Харкова.

Згідно з пунктом 4 частини 3 статті 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення, зокрема про направлення обвинувального акта до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 34 КПК України, питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції вирішується колегією суддів відповідного суду апеляційної інстанції за поданням місцевого суду або за клопотанням сторін чи потерпілого.

Таким чином, враховуючи, що місце вчинення останнього за часом кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 вчинено на території Немишлянського району м. Харкова, у зв`язку з чим вказане кримінальне провадження непідсудне Салтівському районному суду міста Харкова, суд, відповідно до пункту 4 частини 3 статті 314 КПК України, доходить висновку про необхідність направлення обвинувального акту до Харківського апеляційного суду для визначення підсудності обвинувального акту.

Враховуючи наведене та, керуючись ст. 32, 34, 314, 369, 372 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

Клопотання прокурора про направлення обвинувального акта для визначення підсудності задовольнити.

Направити обвинувальний акт з додатками стосовно ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 382 КК Українидо Харківського апеляційного суду для визначення підсудності кримінального провадження № 0002727 від 23.09.2025.

Ухвала остаточна та оскарженню не підлягає.

Судді ОСОБА_1