Справа № 314/689/26
Провадження № 1-кп/314/654/2026
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2026 м.Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Вільнянськ, в режимі відеоконференції, матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0006350 від 11.09.2025, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Новобогданівка, Мелітопольського р-ну, Запорізької обл., українця, громадянина України, який має не повну середню освіту, не одруженому, військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, який перебуває на посаді кулеметника третього взводу оперативного призначення 3-ї роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 4-го батальйону оперативного призначення, в званні «солдат», зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , постійного місця мешкання не має, раніше судимому: 01.02.2006 Мелітопольським міським судом Запорізької області за ч. 1 ст. 153 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнення 28.11.2008 умовно-достроково невідбутий термін покарання 8 місяців 12 днів; 27.10.2009 Мелітопольським міським судом Запорізької області за ч. 2 ст. 153 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 71, ст. 81 КК України частково приєднано частину не відбутого покарання за вироком Мелітопольського міського суду Запорізької області від 01.02.2006 за ч. 1 ст. 153 КК України остаточно призначено покарання 6 років позбавлення волі. Звільнення 03.02.2015 умовно-достроково покарання 4 місяці 29 днів; 17.05.2018 Михайлівським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 289 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено з іспитовим терміном 3 роки; 21.02.2019 Веселівським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднано частину не відбутого покарання за вироком Михайлівського районного суду Запорізької області від 17.05.2018 за ч. 2 ст. 289 КК України остаточно призначено покарання 5 років 1 місяць позбавлення волі; 04.09.2020 обвинувальний акт направлено до Михайлівського районного суду Запорізької області суду за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України; 01.10.2020 Мелітопольським міським судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднаний вирок Веселовського районного суду Запорізької області від 21.02.2019 за ч. 2 ст. 185 КК України остаточно призначено покарання 5 років 6 місяців позбавлення волі. 01.10.2020 Мелітопольським міським судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднаний вирок Веселовського районного суду Запорізької області від 21.02.2019 за ч. 2 ст. 185 КК України остаточно призначено покарання 5 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнення 07.11.2024 умовно-достроково невідбутий термін покарання 1 рік 18 днів,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

Вільнянським районним судом Запорізької області розглядається кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0006350 від 11.09.2025, за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України.

На адресу суду від прокурора надійшло клопотання про продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 строком на 60 днів, оскільки ризики, передбачені ст.177 КПК України, існують і на теперішній час, а строк тримання під вартою спливає.

На даний час у сторони обвинувачення виникла необхідність у продовжені запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого.

Така потреба обумовлена наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КІІК України.

Наявність вказаних ризиків підтверджується зібраними під час досудового розслідування матеріалами кримінального провадження, а саме за вчинення злочину за правовою кваліфікацією, передбаченою ч. 4 ст. 408 КК України, який згідно ст. 12 КК України, віднесений до категорії тяжких злочинів, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі до 12 років.

У судовому засіданні прокурор клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_3 підтримав покликаючись на доводи, викладені в ньому, а також зазначив, що ризики, які стали підставою для обрання запобіжного заходу не змінилися і підстави для застосування запобіжного заходу у більш м`якому виді відсутні.

Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник не заперечували щодо задоволення клопотання.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження щодо поданого клопотання, дослідивши їх доводи, суд дійшов висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому та відповідно задоволення клопотання прокурора з огляду на таке.

Відповідно до п.1 ст.5 Європейської конвенції з прав людини передбачено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Пунктом 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року визначено, що продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів кримінального провадження, 26.12.2025 ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Запоріжжя до ОСОБА_3 було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Таким чином, на теперішній час спливає строк тримання під вартою обвинуваченого.

При вирішенні питання доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченого, суд враховує те, що обвинувачений ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за яке законодавством передбачено покарання у виді позбавлення волі до дванадцяти років, з метою уникнення відповідальності обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки може покинути місце служби, чим фактично вчинить кримінальні правопорушення, передбачені ст. ст. 407-409 КК України. Вказані обставини підтверджують наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що існують достатні підстави продовжити дію запобіжного заходу відносно обвинуваченого у виді тримання під вартою на 60 днів - тобто до 16.04.2026 року включно.

Крім того, суд враховує, що відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленій ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого зокрема статею 408 Кримінального Кодексу України.

Відповідно до п. 7 ст. 176 КПК України - під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого зокрема статею 408 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

На даний час судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що необхідність у раніше обраному обвинуваченому запобіжному заході у виді тримання під вартою відпала.

Оцінивши зазначені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку, що з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого в подальшому належить утримувати під вартою, тому, з урахуванням наведеного, доцільним є продовження строку тримання обвинуваченого під вартою без визначення розміру застави.

На думку суду, жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч.1 ст.176 КПК України, не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу по кримінальному провадженню, а тому клопотання про продовження тримання під вартою обвинуваченого, заявлене прокурором, підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314-316 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, задовольнити.

Захід забезпечення кримінального провадження у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити на строк 60 днів, кінцевим строком тримання під вартою визначити 16.04.2026 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1

16.02.2026