Провадження № 1-кп/185/152/26
У Х В А Л А

26 травня 2026 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглядаючи в період воєнного стану в судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, -

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 (дистанційно),

обвинуваченого ОСОБА_3 , -

В С Т А Н О В И В :

В судовому засіданні прокурор підтримала письмове клопотання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому у виді тримання під вартою. В обґрунтування клопотання прокурор зазначила, що строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_3 завершується, розглянути провадження по суті немає можливості. Підстав для звільнення обвинуваченого з під варти немає. Ризики, передбачені ст.177 КПК України, що були враховані при обрані та продовженні обвинуваченому запобіжного заходу не відпали: останньому пред`явлено обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину, під загрозою можливого покарання обвинувачений може переховуватись від суду, знаходячись на свободі може перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на недопитаного свідка, є ризик вчинення обвинуваченим нового кримінального правопорушення. Інший більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. Копія клопотання була направлена до установи попереднього ув`язнення обвинуваченого та подана в електронному вигляді за допомогою системи «Електронний суд».

Обвинувачений заперечував проти клопотання прокурора.

Захисник ОСОБА_5 заперечувала проти клопотання прокурора, зазначила що вкотре прокурором стороні захисту не вручено клопотання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому. Прокурором формально зазначено перелік ризиків, передбачених ст.177 КПК України. Жодного доказу, який би підтверджував наявність ризиків не надано. Сторона обвинувачення тривалий час з`ясовувала місце перебування єдиного свідка в провадженні, при цьому підзахисний весь час перебуває під вартою. Захисник просила відмовити в клопотанні прокурора.

Заслухавши сторони кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, клопотання прокурора, суд встановив наступне:

Відповідно до положень ч.3 ст.331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_3 завершується 29.05.2026 року, завершити розгляд кримінального провадження до вказаної дати неможливо. Клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 було подано 22.05.2026 року прокурором через «Електронний суд» з дотриманням вимог ст.199 КПК України та направлено до установи попереднього ув`язнення, де перебуває обвинувачений, для вручення останньому.

У відповідності до вимог ст.184 КПК України, копія клопотання з матеріалами, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, надається обвинуваченому. Ніякого обов`язку прокурора вручати копію клопотання з матеріалами, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, захиснику обвинуваченого діючим КПК України не передбачено.

Таким чином процедура подання прокурором клопотання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому у виді тримання під вартою дотримана.

Згідно ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання зазначеним спробам.

На виконання вказаних вимог Закону судом встановлено, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке віднесене до категорії особливо тяжких злочинів, покарання, у разі доведеності вини останнього, передбачено у виді позбавлення волі до 15 років з конфіскацією майна. Тобто зазначений прокурором ризик про можливість переховування обвинуваченого від суду продовжує існувати, оскільки під загрозою можливого покарання обвинувачений може ухилитись від правосуддя.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування». Ця обставина, у свою чергу, може зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства.

Як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, суд враховує введення в Україні воєнного стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик осіб, а також контроль за виконанням більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Судове слідство за даним кримінальним провадженням триває, свідок не допитаний. Заявлений прокурором ризик ймовірних перешкод кримінальному провадженню з боку обвинуваченого у разі зміни запобіжного заходу продовжує існувати, оскільки після відкриття матеріалів кримінального провадження, зокрема анкетних даних свідка, експертів, - існує ймовірність позапроцесуального незаконного впливу з боку обвинуваченого на вказаних учасників кримінального провадження, які ще судом не допитані.

Наявність непогашених судимостей у обвинуваченого ОСОБА_3 , зокрема за вчинення корисливих злочинів, підтверджують ймовірність схильності обвинуваченого до вчинення іншого кримінального правопорушення. Обвинувачений раніше судимий, відбував неодноразово реальне покарання та останній раз був звільнений за відбуттям покарання, проте, виходячи з обвинувального акту, вчинив знову однотипне кримінальне правопорушення. Таким чином, незважаючи на неодноразове реальне відбуття обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі, обвинувачений ОСОБА_3 належних висновків для себе не зробив.

Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою, та стороною захисту в судовому засіданні не доведені.

Всі обставини, досліджені в ході судового засідання, у сукупності не дають достатніх підстав про зміну запобіжного заходу обвинуваченому з тримання під вартою на інший, більш м`який.

Враховуючи вищенаведене, вислухавши думку сторін, суд дійшов висновку, що прокурором доведено, що обвинувачений представляє ризики рецидиву та втечі, а зазначені фактичні обставини та дані характеристики його особи суд вважає такими, що не стримуватимуть обвинуваченого ОСОБА_3 від порушення покладених на нього процесуальних обов`язків, спроби перешкоджати кримінальному провадженню, тому є підстави для продовження відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Суд не визначає розмір застави, як альтернативний запобіжний захід, оскільки ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення із застосуванням насильства.

Щодо ствердження захисника про відсутність ризиків, визначених в ст.177 КПК України, суд зазначає наступне.

Кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду і оцінці судом на зазначеній стадії кримінального провадження підлягають лише характер, тяжкість та наслідки кримінального правопорушення, а також наявність та/або продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Суд не надає оцінку винуватості обвинуваченого під час вирішення питання про запобіжний захід. Такий висновок суд робить після завершення судового слідства в нарадчій кімнаті.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що обвинувачений однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу або в майбутньому.

Отже ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формі або формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення вірогідності їх здійснення.

Як обов`язковий критерій застосування запобіжного заходу ризик кримінального провадження має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому. Наявність заявлених ризиків має обґрунтовуватися. Однак, в переважній більшості випадків, враховуючи їх вірогідний характер, класичні категорії доказування, притаманні судовому процесу, при їх обґрунтуванні не застосовуються. При встановленні ризиків кримінального провадження суд застосовує стандарт достатності підстав вважати, що обвинувачений може вдатися до дій на шкоду кримінальному провадженню. Оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, суд має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності вчинення ним дій, передбачених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Жодних доказів на підтвердження неможливості тримання обвинуваченого в умовах установи попереднього ув`язнення стороною захисту не надано. Так само доводи захисника та обвинуваченого про те, що обвинувачення не доведене, відсутні докази винуватості ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого злочину, - суд відкидає, бо оцінку доведеності чи не доведеності обвинувачення суд надає за результатами судового розгляду під час ухвалення остаточного рішення в кримінальному провадженні.

Враховуючи викладене, існування ризиків доведених прокурором, а також оцінюючи сукупність обставин, застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим, а запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 має бути продовжений.

На підставі викладеного та керуючись ст.331 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора про продовження обраного обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 у виді тримання під вартою у Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань №4» - продовжити терміном на 60 днів, тобто до 24 липня 2026 року, включно.

Строк дії ухвали до 24.07.2026 року, включно.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому, захиснику, начальнику Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань №4» для відома.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1