Справа №345/319/26
Провадження № 1-кп/345/190/2026
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.03.2026 м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Калуш матеріали кримінального провадження № 0000006 від 03.01.2026 з обвинувальним актом про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , зі середньою спеціальною освітою, неодруженого, працюючого електрогазозварювальником у ПрАТ "Калуський завод "Будмаш", раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 3, 4 ст. 358 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 вчинив підроблення посвідчення водія, яке видається установою і надає право на керування транспортними засобами, з метою використання, за попередньою змовою групою осіб, а також використав завідомо підроблений документ.

Кримінальні правопорушення вчинено за наступних обставин.

У вересні 2025 року ОСОБА_3 у невстановленому досудовим розслідуванням інтернет додатку «Telegram» побачив рекламу про виготовленням посвідчення водія.

В той же час, для приведення свого злочинного наміру до виконання, ОСОБА_3 , достовірно знаючи порядок отримання посвідчення водія, у порушення вимог ст. 15 Закону України «Про дорожній рух», п. 16 Постанови Кабінету Міністрів України № 340 від 08.05.1993 «Про затвердження Положення про порядок видачі посвідчення водія та допуску громадян до керування транспортними засобами», усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно вступив у злочинну змову з невстановленою досудовим розслідування особою та домовився з нею про виготовлення йому за грошову винагороду у сумі 16485 гривень підробленого посвідчення водія категорії «В» на право керування легковими транспортними засобами.

У свою чергу невстановлена в ході досудового розслідування особа в жовтні 2025 року в невстановленому досудовому розслідуванні місці, діючи за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_3 , виконала іншу частину об?єктивної сторони кримінально-караного діяння, пов?язаного з підробленням офіційного документу, а саме: за допомогою друкуючого пристрою зі струминним способом друкування, з використанням попередньо отриманої від ОСОБА_3 інформації, зокрема, фотографії, анкетних даних особи, особистого підпису, виготовила завідомо підроблений офіційний документ - посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 15.10.2025 на ім?я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Надалі, 19 жовтня 2025 року невстановлена слідством особа з відділення № 127, що у Києві по вул. Гуцала Євгена, 4, через доставку Нової Пошти, на прохання ОСОБА_3 , відправила незаконно виготовлене підроблене посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 15.10.2025 на ім?я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке ОСОБА_3 21.10.2025 у відділенні Нової Пошти № 1 у с. Голинь Калуського району Івано-Франківської області отримав, здійснивши оплату за нього у сумі 16485 гривень, з метою його подальшого використання під час керування транспортирними засобами.

У подальшому, 02.01.2026 о 21:25 год. ОСОБА_3 , перебуваючи по вулиці 600-річчя Голиня в с. Голинь Калуського району Івано-Франківської області, будучи учасником дорожнього руху в якості водія автомобіля марки «Audi», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під час перевірки документів, виконуючи законну вимогу працівника поліції, достовірно знаючи, що посвідчення водія з серією та номером НОМЕР_1 від 15.10.2025 є підробленим, усвідомлюючи свої протиправні дії, пред?явив для перевірки працівнику поліції завідомо підроблений документ, а саме: посвідчення водія серії та номер НОМЕР_1 від 15.10.2025, у такий спосіб використавши його.

Згідно висновку судової технічної експертизи документів, надане на дослідження посвідчення водія з серією та номером НОМЕР_3 від 15.10.2025 за способами нанесення зображень та первинними елементами захисту не відповідає посвідченням водія, які знаходяться в офіційному обігу. Всі зображення у наданому на дослідження посвідченні водія виконані за допомогою засобів оперативної поліграфії.

Обвинувачений у судовому засіданні вину у вчинених кримінальних правопорушеннях визнав повністю. Пояснив, що придбав посвідчення водія, оскільки не зміг здати теорію для його отримання у встановленому законом порядку. Він ремонтує автомобілі для військових, а тому йому потрібно ними керувати. У вересні 2025 року в соціальній мережі «Інстаграм» він побачив оголошення про виготовлення посвідчення водія, у якому містилося посилання на «Telegram», за яким він перейшов. В подальшому він за допомогою «Telegram» передав свої анкетні дані та фотографії з метою виготовлення йому посвідчення водія. В жовтні 2025 року він забрав виготовлене йому посвідчення водія у відділенні Нової Пошти, однак 2 місяці не керував транспортними засобами, оскільки не мав свого автомобіля та не було необхідності. В січні 2026 року він їхав на автомобілі, та його зупинили працівники поліції, які запідозрили, що його посвідчення є підробленим. Просив суворо його не карати, кається у вчиненому, обіцяє, що більше такого не повториться. А також зазначив, що у випадку, якщо суд призначить йому покарання у виді штрафу, то він зможе його оплатити.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України дослідження фактичних обставин суд обмежив допитом обвинуваченого, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які обвинуваченим та іншими учасниками судового провадження не оспорювались, зокрема, доказів на підтвердження винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень знайшла своє підтвердження, а його неправомірні дії вірно кваліфіковані ч.ч. 3, 4 ст. 358 КК України, оскільки він вчинив підроблення посвідчення водія, яке видається установою і надає право на керування транспортними засобами, з метою використання, за попередньою змовою групою осіб, а також використав завідомо підроблений документ..

Вирішуючи питання щодо призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , у відповідності зі ст. 65 КК України суд враховує характер і ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують покарання, позицію прокурора.

Відповідно до положень ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 358 КК України, є кримінальним проступком, а кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 358 КК України, є нетяжким злочином.

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_3 встановлено, що останній згідно з довідками медичних закладів за допомогою до лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не звертався, за місцем реєстрації скарг на нього не надходило, раніше не судимий.

Судом встановлено, що обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого згідно зі ст. 66 КК України, є щире каяття та активне сприяння в розкритті кримінальних правопорушень.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, передбачених ст. 67 КК України, судом не встановлено.

У судовому засіданні прокурор просила врахувати тяжкість вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, особу останнього, а також те, що він кається у вчиненому, активно сприяв в розкритті кримінальних правопорушень, та призначити покарання за ч. 4 ст. 358 КК України у виді обмеження волі строком 1 рік 1 місяць, за ч. 3 ст. 358 КК України у виді обмеження волі строком 1 рік. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді обмеження волі строком 1 (один) рік 1 (один) місяць. Водночас, на підставі ст. 75 КК України просить звільнити його від відбування покарання у виді обмеженя волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 рік, та покласти обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Обвинувачений зазначив, що кається у вчиненому та просить суворо не карати його.

При призначенні покарання суд бере до уваги положення ст. 50 КК України, якою встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами, положення ст. 65 КК України, згідно з якою особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у справі № 629/2739/18 від 03.02.2021, відповідно до якої частина 1 статті 69 КК надає повноваження суду, у виключних випадках, призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Тобто такі обставини або сукупність обставин мають одночасно відповідати двом умовам: вони визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2статті 66 КК та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

Таким чином, враховуючи обставини вчинення кримінальних правопорушень, поведінку обвинуваченого під час та після вчинення злочинних дій, зокрема, визнання своєї винуватості, активне сприяння в розкритті кримінальних правопорушень, його щире каяття, беручи до уваги ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, його молодий вік, те, що кримінальне правопорушення він вчинив вперше, враховуючи відсутність обтяжуючих обставин та наявність двох пом`якшуючих обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, приходить до висновку, що обвинуваченому необхідно обрати покарання за ч. 3 ст. 358 КК України зі застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу у розмірі 500 (п`ятсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500,00 (вісім тисяч п`ятсот) гривень, за ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 (вісімсот п`ятдесят) гривень. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_3 остаточне покарання зі застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу у розмірі 500 (п`ятсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500,00 (вісім тисяч п`ятсот) гривень.

Саме таке покарання суд вважає необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень, воно буде відповідати тяжкості кримінальних правопорушень, не буде становити особистий надмірний тягар для особи та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Відповідно до положень ст. 174 КПК України після вступу вироку в законну силу арешт майна, накладений відповідно до ухвали слідчого судді Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06.01.2026 (справа № 345/28/26, провадження № 1-кс/345/29/2026), необхідно скасувати.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України судові витрати, пов`язані з проведенням експертизи на досудовому слідстві, суд покладає на обвинуваченого.

Речові докази суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368, 370, 373-374, 394-395 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 3, 4 ст. 358 КК України, та призначити йому покарання:

- за ч. 3 ст. 358 КК України зі застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу у розмірі 500 (п`ятсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500,00 (вісім тисяч п`ятсот) гривень;

- за ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_3 остаточне покарання зі застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу у розмірі 500 (п`ятсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500,00 (вісім тисяч п`ятсот) гривень;

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувати, запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не обирати.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 5348 (п`ять тисяч триста сорок вісім) гривень 40 копійок за проведення експертизи № СЕ-19/109-26/87-ДД від 07.01.2026.

Після вступу вироку в законну силу арешт майна, накладений відповідно до ухвали слідчого судді Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06.01.2026 (справа № 345/28/26, провадження № 1-кс/345/29/2026), скасувати.

Речові докази у кримінальному провадженні:

- посвідчення водія на ім?я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серії НОМЕР_1 від 15.10.2025, видане ТСЦ - 8042, що зберігається у матеріалах кримінального провадження, - після вступу вироку в законну силу знищити;

- оптичний носій інформації, на якому містяться відеозаписи з нагрудної камери працівників сектору реагування патрульної поліції та відеозаписи з відеореєстратора службового транспортного засобу щодо події, яка мала місце 02.01.2026 в с. Голинь, Калуського району Івано-Франківської області, а також оптичний носій інформації типу «DVD-R» марки «Fiesta», які зберігаються у матеріалах кримінального провадження, - після вступу вироку в законну силу залишити у матеріалах кримінального провадження.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Івано-Франківського апеляційного суду через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з моменту проголошення.

Вирок суду відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду, і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: