Справа № 306/353/26
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

25.05.2026 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження у кримінальному провадженні №11-сс/4806/328/26, за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Свалявського районного суду Закарпатської області від 16.04.2026 року,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Свалявського районного суду Закарпатської області від 16.04.2026 року, частково задоволено клопотання слідчого та застосовано відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 50 (п`ятдесят) днів, а саме до 02 червня 2026 року включно без визначення розміру застави.

З матеріалів судового провадження слідує, що старший слідчий СВ звернулася до Свалявського районного суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на те, що солдат ОСОБА_6 , діючи всупереч інтересам служби та наведеним вимогам Статутів Збройних Сил України, будучи військовослужбовцем Збройних Сил України на посаді старшого стрільця 2 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 4 стрілецької роти НОМЕР_1 стрілецького батальйону та поставлений на всі види забезпечення військової частини НОМЕР_2 у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_2 , у порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 12, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, без дозволу командування та начальників, яким підпорядкований за службою, без поважних причин, в умовах воєнного стану, 03.07.2023 року самовільно залишив місце служби, а саме пункт постійної дислокації військової частини НОМЕР_2 , розташованої на території Мукачівської дільниці полігону за адресою: АДРЕСА_1 та відсутній без поважних причин на військовій службі по теперішній час, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи свою діяльність з проходженням військової служби, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, тобто самовільне залишення місця служби, військовослужбовцем, вчинене в умовах воєнного стану.

Відомості про дану подію було зареєстровано в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000336 від 31.07.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

В ході досудового розслідування, 06.02.2026 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Зазначила, що застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також зможе запобігти спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення, тому просила застосувати до нього даний запобіжний захід тримання під вартою на строк 60 днів.

Ухвалою слідчого судді констатовано про обґрунтованість підозри повідомленої ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за ч. 5 ст. 407 КК України. Разом з цим, зазначено про наявність ризиків, а саме можливість переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, з огляду на те, що останній тривалий час без поважних причин був відсутній за місцем служби, що свідчить про його схильність до уникнення виконання покладених обов`язків. Крім того, з урахуванням тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення та можливого покарання у виді позбавлення волі, існує обґрунтована ймовірність подальшого ухилення від правосуддя. Також ухвалою встановлені ризики, передбачені п. 4 та п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки перебування підозрюваного на волі може перешкоджати належному здійсненню кримінального провадження, а також свідчить про можливість продовження кримінального правопорушення, яке має триваючий характер. Слідчий суддя вважав, що обставини, які характеризують особу підозрюваного, зокрема наявність малолітньої дитини, враховані судом, однак не є достатніми для усунення вказаних ризиків та застосування більш м`якого запобіжного заходу. Приймаючи рішення про обрання запобіжного заходу слідчий суддя врахував, що відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого, зокрема, ст. 407 Кримінального кодексу України. З огляду на це, слідчий суддя прийшов до висновку, що клопотання підлягає частковому задоволенню та з метою забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та запобігання наведеним ризикам, ОСОБА_6 необхідно обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 50 (п`ятдесят) днів без визначення розміру застави.

Не погоджуючись з цією ухвалою адвокат ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій вказує на відсутність обставин передбачених ст. 194 КПК України. На думку захисника місцевий суд прийшов до хибного висновку, щодо неможливості обрання відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу. Просить скасувати ухвалу та відмовити у задоволенні клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Застосувати до ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності учасників судового провадження, неявка яких, з огляду на положення ст. 405, 422 КПК України, не перешкоджає її розгляду. Приймаючи рішення про розгляд апеляційної скарги без участі учасників, колегія суддів бере до уваги, що сторони судового провадження належним чином повідомлені про час та дату судового засідання, клопотань про відкладення розгляду вони не подавали.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали слідчого судді, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена та перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні: перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що клопотання про застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_6 подано до суду в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування й відповідає приписам ст. ст. 177, 183, 184 КПК України, ґрунтується на вимогах закону та змісті викладених у ньому доводів.

При цьому, колегія суддів бере до уваги те, що у провадженні старшого слідчого СВ відділення поліції № 1 Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_7 знаходяться матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000336 від 31.07.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання слідує, що у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу брали участь підозрюваний ОСОБА_6 , та його захисник адвокат ОСОБА_5 , що свідчить про те, що при розгляді клопотання були дотримані вимоги, передбачені ст. 193 КПК України.

Обґрунтованим є й висновок слідчого судді про обґрунтованість підозри повідомленої ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за ч. 5 ст. 407 КК України - самовільному залишенні місця служби військовослужбовцем, вчинене в умовах воєнного стану. Погоджуючись з указаним висновком, колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини, відображену в п. 175 рішення від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990, п. 32, Series A, N 182). При цьому, колегія суддів приходить до висновку про те, що додані до клопотання матеріали (докази) підтверджують на даному етапі досудового розслідування обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а також підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний має відношення до вчинення кримінального правопорушення.

Разом із тим, колегія суддів зазначає, що висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінальних проваджень.

Обґрунтованим, на думку колегії суддів, є й висновок слідчого судді про наявність ризиків, які зазначені у клопотанні, а саме можливість переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, з огляду на те, що останній тривалий час без поважних причин був відсутній за місцем служби, що свідчить про його схильність до уникнення виконання покладених обов`язків. Крім того, з урахуванням тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення та можливого покарання у виді позбавлення волі, існує обґрунтована ймовірність подальшого ухилення від правосуддя. Також наявні ризики, передбачені п. 4 та п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки перебування підозрюваного на волі може перешкоджати належному здійсненню кримінального провадження, а також свідчить про можливість продовження кримінального правопорушення, яке має триваючий характер.

Слідчим суддею також обґрунтовано встановлено, що обставини, які характеризують особу підозрюваного, зокрема наявність малолітньої дитини, не є достатніми для усунення вказаних ризиків та застосування більш м`якого запобіжного заходу.

З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання також слідує, що слідчий та прокурор під час розгляду клопотання посилалися на вищенаведені обставини, і що слідчим суддею таким дана належна оцінка.

Разом з цим, колегія суддів бере до уваги і положення ч. 8 ст. 176 КПК України, з яких слідує, що під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто, тримання під вартою.

Тому, доводи апеляційної скарги про відсутність обставин передбачених ст. 194 КПК України, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знаходять свого підтвердження та спростовуються наведеним вище, а відтак і жодним чином не спростовують висновків слідчого судді у цій частині.

При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення береться до уваги і те, що стороною захисту не вказується на наявність у підозрюваного ОСОБА_6 захворювань, які перешкоджають його триманню під вартою; що підозрюваний із урахуванням захворювань не може триматися під вартою; що тримання ОСОБА_6 під вартою може негативно відобразитись на стані його здоров`я.

Крім того, постановляючи ухвалу про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя, взяв до уваги і положення ч. 4 ст. 183 КПК України, з яких слідує, що під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого зокрема ст. 407 Кримінального кодексу України.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів враховує і те, що навіть якщо підозрюваний і не має на меті переховуватися від органів досудового розслідування та суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином чи вчинити інше кримінальне правопорушення, однак, обставини, за яких кримінальне правопорушення мало місце, його тяжкість та інші наведені вище обставини, дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Враховуючи ці обставини, слідчим суддею обґрунтовано обрано ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, оскільки існують ризики невиконання ним своїх процесуальних обов`язків. Інший, менш суворий, запобіжний захід, не зможе запобігти вищевказаним ризикам перешкоджати кримінальному провадженню.

Твердження захисника про те, що місцевий суд прийшов до хибного висновку, щодо неможливості обрання відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу є безпідставними та спростовується наведеним вище.

Колегія суддів вважає, що строк тримання підозрюваного ОСОБА_6 під вартою слідчий суддя встановив відповідно до вимог ч. 1 ст. 197 КПК України.

Інші обставини, які б давали підстави для скасування судового рішення апеляційним судом не встановлено.

Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

За цих обставин, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги немає, а ухвалу слідчого судді, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, як законну та обґрунтовану, необхідно залишити без зміни.

Приймаючи рішення колегія суддів також бере до уваги положення ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що під час апеляційного розгляду не встановлено фактів, які б могли істотно вплинути на висновки суду першої інстанції чи спростувати їх, і на такі не вказується як в апеляційній скарзі, так і не посилалася сторона захисту під час її розгляду.

Керуючись ст. ст. 176-183, 194, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , - відхилити.

Ухвалу слідчого судді Свалявського районного суду Закарпатської області від 16.04.2026 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: