ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/497/26 Справа № 175/3444/26 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2026 року про відмову в застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000143 від 19 лютого 2026 року стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Новомосковську, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 345 Кримінального кодексу України (далі - КК),

за участю:

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7

захисника (в режимі відеоконференції) ОСОБА_8

ВСТАНОВИВ :

Обставини, встановлені рішенням слідчого судді та короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2026 року задоволено частково клопотання слідчого, погоджене прокурором, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_7 та застосовано до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю в період часу з 20.00 години до 08.00 години строком до 19 квітня 2026 року з покладенням на нього виконання відповідних обов`язків.

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя зазначив про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення, а також ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК). ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до 5 років, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим, а також враховуючи, що Дніпропетровська область значно наближена до кордонів, територія яких визначена статусом тимчасово окупованою територію, останній може покинути її межі та України. З огляду на військову агресію проти України в уповноважених органів ускладнене здійснення належного контролю за перетином особами державного кордону України. Зазначена обставина свідчить про можливість його перетину, у тому числі поза офіційними пунктами пропуску. А тому існуючі законодавчі обмеження для виїзду громадян України за кордон не виключають такої можливості.

Крім того, слідчий суддя погоджується з твердженням сторони обвинувачення, що ОСОБА_7 вчинив інкриміноване йому діяння під мізерним приводом, що свідчить про схильність останнього до вчинення кримінальних правопорушень, ігноруючи суспільні правила поведінки та моральності, що вказує на існування ризику, передбаченого. 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Разом з тим, суд дійшов висновку про недоведеність прокурором того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти названим вище ризикам, тому застосування до нього запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту забезпечить його належну процесуальну поведінку та нівелює заявлені ризики.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор, просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Прокурор зазначає про доведеність стороною обвинувачення обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення, а також ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК. Ризик переховування від органу досудового розслідування та суду є актуальним безвідносно до стадії кримінального провадження та обумовлений серед іншого можливістю притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цими негативними для особи наслідками і зокрема суворістю передбаченого покарання, хоча кримінальне правопорушення за ч. 2 ст. 345 КК є нетяжким злочином, проте передбачає покарання і у виді позбавлення волі до 5 років. Крім того на підтвердження даного ризику встановлено, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення біля блокпосту м. Підгороднє та був затриманий біля ТЦ Караван, тобто відстань між місцем вчинення та місцем затримання близько 25 км. На обґрунтування ризику того, що особа може вчинити інше кримінальне правопорушення є те, що ОСОБА_7 вчинив інкриміноване йому діяння під мізерним приводом, що свідчить про схильність останнього до вчинення кримінальних правопорушень, ігноруючи суспільні правила поведінки та моральності. На думку прокурора, більш м`які запобіжні заходи є недостатніми для нівелювання заявлених ризиків та не зможуть забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та з підстав, викладених в ній, просив її задовольнити, ухвалу слідчого судді скасувати і постановити нову, якою застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Підозрюваний та його захисник в судовому засіданні в режимі відеоконференції заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, посилаючись на її безпідставність, просили відмовити в її задоволенні, а ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, думки сторін кримінального провадження, перевіривши надані матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги прокурора, апеляційний суд доходить наступних висновків.

Відповідно до ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження (ч. 1 ст. 131 КПК).

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження (п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК).

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Положеннями частини 2 статті 183 КПК передбачена законодавча заборона застосовувати запобіжний захід до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років і можна застосувати такий захід виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

20 лютого 2026 в порядку ст. 276-278 КПК ОСОБА_9 повідомлено про підозру за ч. 2 ст. 345 КК, санкція якої передбачає покарання у виді обмеженням волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк.

За матеріалами провадження, підозрюваний ОСОБА_7 є раніше не судимою особою, однак прокурор жодних доводів не наводить в апеляційній скарзі, як і в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції не надав відомостей, що підозрюваний переховувався від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджав кримінальному провадженню або йому повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину. Тобто прокурор не довів наявність цих обставин ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді, а тому з огляду на вищевказані вимоги закону, до підозрюваного неможливо застосувати винятковий запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Апеляційний суд вважає обґрунтованими висновки слідчого судді про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, яка підтверджується, зокрема, протоколами допиту свідків, протоколом допиту потерпілого та іншими доказами, копії яких долучені до клопотання слідчого та не оскаржуються прокурором в апеляційній скарзі.

Колегія суддів також погоджується з висновками слідчого судді про доведеність існування ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, а саме, що підозрюваний, перебуваючи без жодного запобіжного заходу та усвідомлюючи суворість можливого покарання, враховуючи також дані про його особу, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, та для їх запобігання у даному кримінальному провадженні слід застосувати запобіжний захід.

Тяжкість покарання, передбачене ч. 2 ст. 345 КК у виді позбавлення волі до п`яти років, що загрожує підозрюваному у випадку визнання його винуватим у вчиненні злочину, не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу проте як за національним законодавством (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК), так і за практикою Європейського суду з прав людини, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).

Апеляційний суд також зважає на обставини інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, останній залишив місце його вчинення та був затриманий в подальшому в порядку ст. 208 КПК, при цьому інкриміноване діяння скоєне під незначним приводом через перевірку документів працівником поліції на виконання своїх обов`язків під час несення служби на блок посту.

При встановленні таких ризиків апеляційний суд зважає також на початкову стадію кримінального провадження і ймовірність їх реалізації в майбутньому, для запобігання чому і застосовуються запобіжні заходи.

Проте колегія судів доходить висновку про відсутність визначених законом підстав для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч 1, 2 ст. 181 КПК домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Згідно з ч. 4 ст. 194 КПК якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Наданими матеріалами клопотання, а також прокурором в судовому засіданні в суді першої та апеляційної інстанціях не доведено обставини, передбачені ч. 3 ст. 176, ч. 1 ст. 183 та п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК, а саме, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК, не може запобігти доведеним під час судового розгляду ризикам.

Слідчий суддя, вирішуючи питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу, належним чином також врахував його особу, який раніше не судимий, неповнолітніх дітей або недієздатних осіб на утриманні не має, працевлаштований як фізична особа-підприємець « ОСОБА_7 », офіційно не одружений, має постійне місце проживання за місцем реєстрації у м. Самар Дніпропетровської області.

У зв`язку з чим, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку, що запобігти вказаним ризикам можливо шляхом застосування запобіжного заходу у виді нічного домашнього арешту, який також пов`язаний з обмеженням свободи особи, що буде співмірним і відповідає особі підозрюваного та тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення, а також забезпечить належне виконання ним процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК.

З таким висновком апеляційний суд погоджується, оскільки він в повній мірі відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, вимогам кримінального процесуального закону та підтверджується наданими доказами.

Враховуючи вищевикладене, порушень вимог кримінального процесуального закону, які б слугували підставами для скасування ухвали слідчого судді не вбачається, у зв`язку з чим апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись статті 132, 176, 177, 181, 183, 193, 405, 407, 419, 422 КПК, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2026 року про відмову в застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , підозрюваного за частиною 2 статті 345 Кримінального кодексу України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4