Справа №766/9723/25
н/п 1-кп/766/2201/26
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2026 м.Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області у складі

головуючого ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спеціального судового провадження (in absentia) кримінальне провадження №0000203, за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Генічеськ Херсонської області, українця, громадянина України, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, РНОКПП НОМЕР_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України,

ВСТАНОВИВ

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним. Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення.

ОСОБА_5 будучи військовослужбовцем, проходячи військову службу за контрактом на посаді інспектора прикордонної служби 1 категорії інструктора кінологічного відділення відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІНФОРМАЦІЯ_3 , у військовому званні «штаб- сержант», в умовах воєнного стану, з метою ухилитися від військової служби, в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст.2, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, 24.02.2022 року близько 12.00 години, перебуваючи в приватному транспортному засобі ВАЗ 21099, слідуючи у складі автоколони по автодорозі М-14 Херсон-Мелітополь до попередньо визначеного наказом командира, начальника відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІНФОРМАЦІЯ_3 майором ОСОБА_6 , іншого місця служби впс « ІНФОРМАЦІЯ_2 » НОМЕР_2 прикордонного загону в м.Запоріжжя, поблизу повороту до населеного пункту Нижні Сірогози Генічеського району Херсонської області, розвернув автомобіль у зворотному напрямку та попрямував у напрямку селища Іванівка Генічеського району Херсонської області, таким чином самовільно залишив місце служби - район виконання завдань, та, як наслідок, ухилився від проходження військової служби.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_5 за ч.4 ст.408 КК України дезертирство, тобто самовільне залишення місця служби, з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.

II. Застосовані правові процедури у кримінальному провадженні. Спеціальне судове провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia).

Вказане кримінальне провадження здійснювалось за відсутності ОСОБА_5 (in absentia), у зв`язку з його ухиленням від органу досудового розслідування та суду.

Обвинувачений у судові засідання не з`явився, у зв`язку з чим, на підставі ухвали Херсонського міського суду Херсонської області від 11.11.2025 року, відносно ОСОБА_5 здійснювалось спеціальне судове провадження.

Досудове розслідування у даному кримінальному провадженні, відповідно до ухвали слідчого судді Заводського районного суду м.Миколаєва від 12.05.2025 року, здійснювалось у спеціальному порядку.

Під час досудового розслідування повістки про виклик ОСОБА_5 та повідомлення про підозру публікувалися в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - у газеті «Урядовий кур`єр» та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Під час судового провадження повідомлення, виклики, а також процесуальні документи публікувалися в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - у газеті «Урядовий кур`єр» та на офіційному веб-сайті Херсонського міського суду Херсонської області.

Вказані факти, які підтверджені наявними в матеріалах кримінального провадження документами, дають підстави для висновку, що обвинувачений мав усвідомлювати, що проти нього розпочато кримінальне провадження, він отримав чи мав би отримати оголошену підозру, відповідні виклики та пред`явлене обвинувачення, мав можливість бути обізнаним із усіма своїми правами, в тому числі, на захист та доступ до правосуддя. Відтак, держава Україна під контролем сторони захисту та суду використала всі можливості для того, щоб обвинувачений мав право під час судового провадження як мінімум на такі гарантії: а) бути терміново і докладно повідомленою мовою, яку він розуміє, про характер і підставу обвинувачення; б) мати достатній час і можливості для підготовки свого захисту, обрати захисника самостійно; в) захищати себе особисто або за посередництвом обраного ним захисника, бути повідомленим про це право і мати призначеного захисника безплатно за рахунок держави.

Суд вважає, що дії обвинуваченого вказують, що він відмовився від свого права приймати участь у судовому розгляді.

Суд констатує, що як стороною обвинувачення в ході здійснення спеціального досудового розслідування, так і судом під час здійснення спеціального судового провадження (in absentia), були здійснені всі можливі передбачені законом заходи щодо дотримання прав обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя.

Так, участь захисника у даному кримінальному провадженні, залученого для здійснення захисту за призначенням, була забезпечена із самого початку кримінального переслідування обвинуваченого та здійснювалася до ухвалення вироку у справі. Захисник брав участь у кожній слідчій (розшуковій) дії, яка передбачала його обов`язкову участь, отримував усі процесуальні документи, що підлягали врученню обвинуваченому, брав участь у кожному судовому засіданні. Жодних зауважень, клопотань чи заперечень з цього приводу від захисника протягом здійснення кримінального провадження не надходило.

Таким чином, судом установлено, що в даному кримінальному провадженні стороною обвинувачення вжито всіх передбачених законом заходів щодо дотримання прав підозрюваного на захист, з урахуванням встановлених законом особливостей спеціального досудового розслідування. При здійсненні судового провадження судом також здійснені всі передбачені законом заходи щодо дотримання прав обвинуваченого на захист та доступ його до правосуддя, з урахуванням установлених законом особливостей такого провадження.

ІІІ Позиції сторін

Прокурор в судовому засіданні вказав на доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні, просив призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років.

Захисник вважав недоведеною винуватість ОСОБА_5 в пред`явленому обвинуваченні поза розумним сумнівом, оскільки відсутні прямі докази, які вказують на вчинення нам злочину, передбаченого ч.4 ст.408 КК України. Просив суд ухвалити виправдувальний вирок.

IV. Докази, досліджені судом на підтвердження вини та обставин вчиненого кримінального правопорушення.

Винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочині, за встановлених судом обставин, підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів, а саме:

-показаннями свідка ОСОБА_7 відповідно до яких, він проходить військову службу в НОМЕР_2 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України. Обвинувачений був його підлеглий. ОСОБА_5 мав родину, яка проживала у м.Генічеськ. 24.02.2022 їх загін отримав наказ про здійснення маршу у складі колони, з населеного пункту Чонгар у нове тимчасове місце дислокації. Під час руху, в районі населеного пункту Н.Сірогози, декілька військовослужбовців разом зі зброєю покинули колону, розвернулися і поїхали назад у напрямку м.Генічеська. Один з них був ОСОБА_5 , який був на власному автомобілі. Побачивши це, він телефонував обвинуваченому, але останній не відповідав на дзвінки, до підрозділу не повернувся. Через деякий час, в одному з російських телеграм каналів він бачив ОСОБА_5 , який був одягнений в поліцейську форму противника;

-показаннями свідка ОСОБА_8 , який повідомив, що 24.02.2022 року, під час руху підрозділу НОМЕР_2 прикордонного загону у складі колони, в районі населеного пункту ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , який рухався на власному автомобілі марки ВАЗ, самовільно залишив колону та поїхав у сторону населеного пункту Іванівка. Під час контрольного шикування було виявлено відсутність обвинуваченого. На телефонні дзвінки обвинувачений не відповідав;

-показаннями свідка ОСОБА_10 , аналогічного змісту;

-довідкою військової частини НОМЕР_3 ( НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України) №1580 від 17.08.2022 відповідно до якої, штаб-сержант ОСОБА_5 з 03.07.2020 року проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_3 ;

-витягом з наказу начальника НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України за №112-ОС від 30.03.2022 року, з якого вбачається, що ОСОБА_5 призупинено військову службу у зв`язку із самовільним залишенням військової частини;

-матеріалами службового розслідування за фактом неналежного виконання ОСОБА_5 службових обов`язків, відповідно до якого, 24.02.2022 начальник відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » підполковник ОСОБА_11 отримав доповідь, що інспектор прикордонної служби 1 категорії інструктора кінологічного відділення відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІНФОРМАЦІЯ_3 штаб-сержант ОСОБА_5 зі зброєю не прибув у складі підрозділу на місце тимчасового розташування прикордонного загону в населений пункт Подільськ. Станом на 15.08.2022 ОСОБА_5 відсутній в підрозділі без поважних причин, зв`язок з ним відсутній. Відповідно до пояснень очевидців, під час маршу підрозділу, поблизу «АЗС Укрнафта», біля населеного пункту Нижні Торгаї, штаб-сержант ОСОБА_5 порушив раніше визначений маршрут руху та вибув окремо в напрямку міста Мелітополь;

V. Оцінка доказів. Мотиви суду щодо висунутого обвинувачення.

Аналізуючи вказані надані стороною обвинувачення докази, суд дійшов висновку, що вони є належні та допустимі, оскільки підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, та отримані в порядку встановленому КПК України.

Під час судового розгляду захисник допустимість вказаних доказів не оспорював.

Суд приймає та кладе в основу свого висновку про винуватість ОСОБА_5 показання свідків, які підтверджують факт самовільного ухилення від військової служби ОСОБА_5 , письмові докази, які підтверджують факт проходження обвинувачем військової служби.

Згідно Указу Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року, на території України було введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який триває на даний час.

Об`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ст.408 КК України, є встановлений законодавством України порядок проходження військової служби.

Суб`єктом злочину є військовослужбовець, тобто той, хто проходить військову службу.

Об`єктивна сторона даного кримінального правопорушення полягає, зокрема, у самовільному залишенні військової частини або місця служби.

Суб`єктивна сторона дезертирства характеризується прямим умислом. Крім того, обов`язковою ознакою цього складу кримінального правопорушення є мета: при дезертирстві військовослужбовець має намір ухилитися від військової служби не тимчасово, а назавжди.

Зміст показань свідків, даних службового розслідування, вказує, що обвинувачений, який отримав наказ на переміщення підрозділу, самовільно, без поважних причин та дозволу командування, залишив колону та рушив у зворотному напрямку, що вказує на його ухилення від проходження військові служби.

Та обставина, що обвинувачений до місця служби не з`явився, вибув у невідомому напрямку, не вживав жодних заходів, спрямованих для повернення на військову службу, не намагався зв`язатись із командуванням військової частини, повідомити про своє місце перебування чи зазначити про намір повернутись до військової служби через певний час, вказує, що він мав за мету ухилитися від військової служби назавжди.

Доводи захисника, що досліджених судом доказів недостатньо для висновку про доведення поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_5 у вчиненні дезертирства, суд вважає безпідставними.

Чинний КПК не містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин чи елементів складу злочину на підставі сукупності непрямих доказів, які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину чи елемент складу злочину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку.

Такий висновок суду узгоджується з правовим висновком викладеним у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 06.04.2021у справі № 364/439/18.

Аналіз сукупності досліджених судом достовірних, належних та допустимих доказів у своєму взаємозв`язку поза розумним сумнівом доводять, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , це діяння містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України, і він винний у вчиненні цього кримінального правопорушення.

VI. Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання

Обставини, які відповідно до статей 66, 67 КК України пом`якшують або обтяжують покарання, судом не встановлені.

VІІ. Мотиви призначення покарання

Згідно зі ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

При призначенні ОСОБА_5 покарання, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке у відповідності до ст.12 КК України відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, особу винного, який на обліку лікаря нарколога, психіатра не перебуває, вперше притягується до кримінальної відповідальності, за місцем служби характеризується позитивно, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, та приходить до висновку, що ОСОБА_5 має бути призначено покарання в межах санкції ч.4 ст.408 КК України.

Враховуючи, що кримінальне правопорушення обвинуваченим було вчинено в умовах воєнного стану, положення статті 75 КК України до ОСОБА_5 застосовані бути не можуть. Суд також не вбачає правових підстав для застосування положень ст.69 КК України.

VIІІ. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

05.06.2025 слідчим суддею Заводського районного суду м.Миколаєва відносно ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, який до затримання обвинуваченого та приведення вироку до виконання суд вважає необхідним залишити без змін.

Речові докази, процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст. ст. 369-371, 373-374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою - залишити без змін до затримання обвинуваченого та приведення вироку до виконання.

Початок строку відбуття покарання обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

На вирок може бути подана апеляційна скарга протягом 30 (тридцяти) днів з дня проголошення до Херсонського апеляційного суду через Херсонський міський суд Херсонської області.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та захиснику.

СуддяОСОБА_1