УХВАЛА

26 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 404/5854/24

провадження № 51-684ск26

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора на ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 24 листопада 2025 року щодо ОСОБА_4 ,

встановив:

Прокурор звернувся до суду із касаційною скаргою на указане вище судове рішення щодо ОСОБА_4 , перевіривши яку на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), колегія суддів дійшла висновку, що її необхідно залишити без руху, встановивши строк для усунення недоліків.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК в касаційній скарзі має бути наведено обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.

За приписами ст. 433 КПК, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Прокурор у касаційній скарзі, як на одну із підстав до скасування оскарженого судового рішення, посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, натомість обґрунтування таким доводам в контексті застосування Верховним Судом положень ст. 413 КПК у їх взаємозв`язку із тими, що визначені в статтях 436, 438 КПК, не наводить. З мотивів касаційної скарги вбачається, що прокурор не погоджується з висновком апеляційного суду про призначення засудженому покарання із застосуванням положень ст. 69 КК, що призвело до невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості.

Разом із тим прокурор у касаційній скарзі не наводить доводів на спростування висновків апеляційного суду, який проаналізував аналогічні посилання прокурора і надав на них свої відповіді, послався на матеріали справи і зазначив, чому саме відхиляє доводи прокурора і не бере до уваги певні письмові документи, на які спирається сторона обвинувачення, яка заперечувала підстави до застосування ст. 69 КК, не конкретизує, які мотиви апеляційного суду за текстом оскарженого рішення є необґрунтованими, суперечливими чи незаконними, без чого твердження про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та вимога про скасування на цій підставі оскарженої ухвали та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції не узгоджуються із вимогами статей 427, 433, 437 КПК.

Згідно з ч. 2 ст. 437 КПК обвинувальний вирок, ухвалений судом першої чи апеляційної інстанції, ухвалу суду апеляційної інстанції щодо вироку суду першої інстанції може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання або в інший спосіб погіршити становище засудженого лише у разі, якщо з цих підстав касаційну скаргу подав прокурор, потерпілий чи його представник.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції може ухвалити рішення про погіршення становища засудженого не тільки за наявності таких вимог в касаційній скарзі, а й відповідних обґрунтованих доводів учасника кримінального провадження, змістом яких охоплюються належні підстави для такого рішення, оскільки, враховуючи вимоги ч. 3 ст. 26 КПК, Суд не може на власний розсуд відшуковувати в оскарженому рішенні відповідні підґрунтя для цього.

З огляду на положення статей 433, 437 КПК, суд касаційної інстанції здійснює касаційний розгляд за касаційною скаргою про погіршення становища особи виключно в межах доводів і вимог касаційної скарги, тому наявність вказаних недоліків перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження та в подальшому прийняття одного з рішень, передбачених ст. 436 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 429 КПК суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу було подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 КПК, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки скарги і встановлюється строк, необхідний для їх усунення, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів із дня отримання ухвали особою, котра подала касаційну скаргу.

Врахувавши вищенаведене, керуючись положеннями ст. 429 КПК, з огляду на те, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 КПК, колегія суддів дійшла висновку, що скаргу необхідно залишити без руху і надати строк на усунення недоліків.

Недоліки касаційної скарги, пов`язані з її змістом, можуть бути усунуті шляхом подання нової касаційної скарги.

Керуючись ст. 429 КПК, Суд

постановив:

Касаційну скаргу прокурора залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків касаційної скарги - п`ятнадцять днів із дня її отримання.

Роз`яснити, що касаційна скарга повертається в разі, якщо особа в установлений строк не усунула недоліків касаційної скарги, залишеної без руху.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3