Номер провадження: 11-сс/813/532/26
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 03.02.2026 року відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Легниця р. Польща, з вищою освітою, одруженого, на момент вчинення кримінального правопорушення займаючого посаду заступника директора Комунального підприємства ЖКС «Порто-Франківський», раніше не судимого,

- підозрюваного у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000016 від 07.03.2025 року у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 28 ч.2 ст.364 КК України, -

установив

Зміст оскарженого судового рішення

Ухвалою слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 03.02.2026 року частково задоволено клопотання слідчого та відносно ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 02.04.2026 року з визначенням розміру застави 1800 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 5990400 (п`ять мільйонів дев`ятсот дев`яносто тисяч чотириста) гривень.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що прокурором надано матеріали (докази), які обґрунтовують повідомлену підозру, а також наявність ризиків та є достатніми для переконання що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій, просить скасувати оскаржену ухвалу та постановити нову, якою застосувати до підозрюваної ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що:

- оголошена підозра ОСОБА_8 є необґрунтованою, слідчим не дотримано стандарту доказування «обґрунтованої підозри»;

- ризики заявлені слідчим у клопотанні не підтверджені, а слідчим суддею в ухвалі не доведені;

- слідчий суддя не врахував наявність у ОСОБА_8 постійного місця проживання; репутацію підозрюваного та його особистість, зокрема відсутність навіть ознак маргінальної поведінки підозрюваного; наявність захворювання, що потребує стаціонарного лікування із застосуванням оперативного втручання; відсутність судимостей у ОСОБА_8 ; міцні соціальні зв`язки ОСОБА_8 , дружина якого є людиною з інвалідністю 3 групи пожиттєво, син студент денної форми навчання;

-ні прокурором у судовому засіданні, ні слідчим суддею в оскаржуваній ухвалі, не наведено переконливих і достатніх аргументів на користь того, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та запобігти вказаним слідчим у клопотанні ризикам;

-слідчий суддя визначивши розмір застави, не врахував майновий стан підозрюваного, для якого така сума є непомірною.

Позиції учасників апеляційного розгляду

Заслухавши суддю-доповідача, захисника підозрюваного, який підтримав апеляційну скаргу; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Частини 1 та 2 ст. 404 КПК України передбачають, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Разом з тим, слідчий суддя, розглядаючи клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу ОСОБА_8 зазначених вимог закону не дотримався.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Згідно з приписом п.4 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно із п.п. 3-5 ч. 1 ст. 184 КПК України клопотання слідчого, прокурора про застосування запобіжного заходу окрім того повинно містити: виклад обставин, що дають підстави підозрювати, обвинувачувати особу у вчиненні кримінального правопорушення, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини; посилання на один або кілька ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу; виклад обставин, на підставі яких слідчий, прокурор дійшов висновку про наявність одного або кількох ризиків, зазначених у його клопотанні, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини.

Згідно матеріалів провадження, слідчим управлінням ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000016 від 07.03.2025 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.114-1 ч.1, 364 ч.2, 426-1 ч.5 КК України.

Відповідно до клопотання слідчого, органами досудового розслідування встановлено, що під час дії в Україні воєнного стану, у невстановленому в ході досудового розслідування місці, у невстановлені час та дату, але не пізніше 19.02.2024 року у ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які є службовими особами в розумінні ч.3 ст.18 КК України, виник спільний кримінально-протиправний умисел, спрямований на зловживання службовим становищем з метою одержання неправомірної вигоди для себе та третіх осіб, шляхом впровадження схеми фіктивного працевлаштування осіб, які фактично не виконували б трудові обов`язки, але отримували б заробітну плату та соціальні преференції за рахунок коштів комунального підприємства. Усвідомлюючи, що реалізувати свій протиправний план, який вимагав довготривалої та ретельної підготовки, самостійно є неможливим, ОСОБА_9 а ОСОБА_10 вирішили залучити до протиправної діяльності службових осіб КП «ЖКС «Порто-Франківський» з числа керівного складу та працівників зазначеного підприємства, зокрема заступників директора, головного інженера та невстановлених осіб з числа начальників дільниць, розподіливши між ними ролі відповідно до їх службових повноважень

За версією органу досудового розслідування, у невстановленому в ході досудового розслідування місці, у невстановлені дату та час, але не пізніше 19.02.2024 року, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 підшукали та залучили до виконання свого злочинного плану, направленого на незаконного збагачення, шляхом зловживання своїм службовим становищем, з метою отримання неправомірної вигоди для себе, як групи осіб, діючої за попередньою змовою, та отримання фіктивно оформленими працівниками КП «ЖКС «Порто-Франківський» іншої частини неправомірної вигоди, знайомого їм заступника директора КП «ЖКС «Порто-Франківський» ОСОБА_8 , якого було призначено на посаду Наказом №94/4-л від 7.07.2020 року, який відповідно до посадової інструкції заступника директора КП «ЖКС «Порто-Франківський» (код КП 1210) від 2020 р. організовує роботу із забезпечення високого рівня обслуговування житлових будинків на підпорядкованій території; проведення заходів благоустрою та дотримання належного санітарного стану підпорядкованої території; сприяє ефективній взаємодії структурних підрозділів та дільниць підприємства, направляє їх діяльність на досягнення високих темпів розвитку і удосконалення виробничо-технічної діяльності; координує та організовує діяльність підконтрольних та підзвітних структурних підрозділів та дільниць підприємства; за відсутності директора або за його дорученням, першого заступника директора, головує під час проведення апаратної наради директора, інших нарад та комісій підприємства, бере участь у нарадах органів державної влади та органів місцевого самоврядування тощо. Таким чином, ОСОБА_8 , починаючи з 19.02.2024 року, був наділений повноваженнями, пов`язаними із виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, тобто був службовою особою у розумінні п.1 примітки до ст.364 КК України.

Згідно визначеної ОСОБА_8 ролі виконавця, він мав забезпечувати видимість високого рівня обслуговування житлових будинків та виконання заходів благоустрою і належного санітарного стану підпорядкованої території, в тому числі й фіктивно оформленими працівниками КП «ЖКС «Порто-Франківський».

Внаслідок умисних протиправних дій групи осіб, діючих за попередньою змовою у складі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , у період з лютого 2024 року по липень 2025 року КП «ЖКС «Порто-Франківський» здійснювалося табелювання 90 працівників, які фактично були відсутні на робочому місці та не виконували обов`язки за посадами, внаслідок чого їм незаконно виплачено заробітну плату, тобто за не відпрацьований час у загальній сумі 12252 218,14 грн (в тому числі: за період з 01.02.2024 по 31.12.2,31 грн, за період з 01.01.2025р. по 01.07.2025р 6315038,83 грн), та як наслідок, незаконно сплачено єдиний соціальний внесок у загальній сумі 2695487,99 грн (в тому числі: за період з 01.02.2024р. по 31.12.2,50 грн, за період з 01.01.2025р. по 01.07.2025р. 1389308,49 грн), чим спричинено тяжкі наслідки охоронюваним законом державним інтересам, тобто збитки, які у 250 і більше разів перевищують неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Таким чином, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , інкримінується те, що вони, перебуваючи у невстановленому в ході досудового розслідування місці, у проміжок часу з лютого 2024 року по липень 2025 року, діючи у складі групи осіб за попередньою змовою з прямим умислом, спрямованим на досягнення мети незаконного збагачення, зловживаючи своїм службовим становищем, і, використовуючи його для одержання неправомірної вигоди для себе та працівників зазначеного підприємства, всупереч інтересам служби, та завдаючи тяжких наслідків охоронюваним законом громадським інтересам та юридичних осіб у розмірі 14947706,13 грн.

За даним фактом відомості за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.114-1 ч.1, 191 ч.4, 426-1 ч.5 КК України 07.03.2025 року були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000016.

05.01.2026 року ухвалою Пересипського районного суду міста Одеси строк досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні був продовжений до десяти місяців, а саме до 16.05.2026 року.

Постановою старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_13 від 30.01.2026 року була змінена правова кваліфікація складу кримінального правопорушення передбаченого ст.191 ч.4 КК України на ст.364 ч.2 КК України.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Так, відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21.04.2011, заява №42310/04, суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

02.02.2026 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст. 364 КК України, як зловживання службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе чи іншої фізичної особи використання службовою особою службового становища всупереч інтересам служби, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом громадським інтересам та інтересам юридичних осіб, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Мотивуючи, своє рішення про задоволення клопотання слідчого, слідчий суддя, посилаючись на матеріали, надані стороною обвинувачення зробив висновок про те, що з наданих до суду матеріалів вбачається, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст. 364 КК України.

Апеляційний суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування докази долучені слідчим до клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою є вагомими та достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_8 .

Так, обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується зібраними в ході проведення досудового розслідування доказами: протоколами затримання осіб від 2.02.2026 року; протоколи проведених негласних слідчих (розшукових) дій у яких зафіксовано спілкування, як між собою ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 і ОСОБА_12 так і з третіми особами, в тому числі з формально працевлаштованими працівниками КП «ЖКС «Порто-Франківський», які фактично не виконували свої обов`язки за посадами; протоколами, складеними за результатами проведених санкціонованих обшуків, в ході яких у ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та інших осіб, можливо причетних до вчинення кримінального правопорушення, вилучено чорнові записи, банківські карти формально працевлаштованих працівників КП «ЖКС Порто-Франківський», термінали мобільного зв`язку, відомості збережені у яких підтверджують встановлені досудовим розслідуванням обставини; протоколами допитів понад 100 свідків (більшість допитано в порядку ст.615 КПК України шляхом здійснення відео фіксації), у тому числі формально працевлаштованих осіб працівників КП «ЖКС «Порто-Франківський», серед іншого ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , а також інших осіб, показання яких підтверджують фактичне невиконання досліджуваними 90 працівниками КП «ЖКС «Порто-Франківський» своїх обов`язків за посадами; протоколами оглядів вилучених під час проведення 77 санкціонованих обшуків предметів, а саме мобільних телефонів формально працевлаштованих осіб працівників КП «ЖКС «Порто-Франківський» з наявними листуванням, медіа-файлами; довідками про місця з`єднання мобільних телефонів осіб, які імовірно причетні до вчинення кримінальних правопорушень, що містять відомості стосовно не перебування 90 працевлаштованих на різних посадах у КП «ЖКС «Порто-Франківський» працівників, у тому числі заброньованих від мобілізації, у робочий час у зонах відповідальності виробничих дільниць КП «ЖКС «Порто-Франківський» на яких кожен з вказаних осіб повинен здійснювати свою трудову діяльність; висновком проведеної судово-економічної експертизи за експертними спеціалізаціями 11.1, 11.2 за №5494-34-25 від 26.01.2026 року, яка підтверджує завдання збитків внаслідок вчиненого підозрюваними у кримінальному провадженні злочину; відомостями, отриманими за результатами здійснення 25 тимчасових доступів до речей і документів, які перебувають у володінні банківських установ, РТЦК та СП.

Крім того, вирішуючи питання про обґрунтованість підозри, поняття якої не міститься в національному законодавстві, слід виходити з його визначення наведеного в практиці Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що наявність «обґрунтованої підозри» у вчиненні правопорушення передбачає «наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла-таки вчинити злочин». Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року, п. 32, Series A, № 182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини).

При цьому, відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Оскільки наразі досудове розслідування триває, існуючі в даному кримінальному провадженні ризики, які обґрунтовують необхідність застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_8 є високими.

Разом з тим, апеляційний суд вважає частково обґрунтованими доводи захисника про те, що з урахуванням обставин вчинення інкримінованого злочину, особи ОСОБА_8 , який на теперішній час відсторонений від посади, при застосуванні до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, із визначенням застави, як альтернативного запобіжного заходу, можливо було визначити її у розмірі, меншому, ніж визначений слідчим суддею.

У відповідності до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Щодо наявності та підтвердження їх існування, сторона обвинувачення посилається на те, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, санкція статті якого передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від трьох до шести років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, зі штрафом від п`ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, даний злочин відноситься до категорії корупційних кримінальних правопорушень у сфері службової діяльності, підозрюваний, будучи обізнаним про тяжкість покарання, у разі визнання особи винною, може переховуватись від органів досудового розслідування, перешкоджати кримінальному провадженню шляхом незаконного впливу на свідків з метою зміни або відмови від дачі останніми свідчень, які обізнані про обставини вчинення кримінального правопорушення та які на даний час ще не допитані; виходячи з характеру кримінального правопорушення, яке має корисливий мотив, не виключається ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки як вказує обвинувачення, протиправна діяльність мала тривалий та систематичний характер.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно з ст. 178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється - є однією з обставин, що враховуються при обранні запобіжного заходу.

Щодо неможливості більш м`яких запобіжних заходів запобігти існуючим ризикам, судом встановлено наступне.

Більш м`якими запобіжними заходами порівняно з триманням під вартою, є: домашній арешт, застава, особиста порука, особисте зобов`язання.

Враховуючи те, що домашній арешт та тримання під вартою є ізоляційними запобіжними заходами, проте рівень ізоляції особи за ними суттєво відрізняється з огляду на умови, пов`язані з позбавленням (обмеженням) волі підозрюваного, обвинуваченого.

Так, домашній арешт є менш жорсткою формою ізоляції особи та, зокрема, не запобігає можливості вільного спілкування обвинуваченого як особисто, так і за допомогою засобів телекомунікації з іншими обвинуваченими та свідками, з метою схилити їх змінити свої показання в суді, для уникнення або мінімізації можливої кримінальної відповідальності за інкриміноване кримінальне правопорушення.

Зважаючи на викладене, застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді домашнього арешту не зможе ефективно запобігти зазначеним прокурором ризикам.

Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком суду, згідно даних про особу підозрюваного, ОСОБА_8 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, має постійне місце мешкання, міцні соціальні зв`язки, дружину, сина, позитивно характеризується, однак враховуючи суть підозри, на переконання суду, не є тими беззаперечними стримуючими факторами порушення процесуальних обов`язків з боку підозрюваного у випадку застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу.

У відповідності до ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Натомість, з урахуванням попередньої кваліфікації дій ОСОБА_8 та оголошення йому підозри у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні злочину, його суспільно-небезпечний характер, а саме: ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні суспільно небезпечного корупційного діяння у сфері службової діяльності, в силу характеру пред`явленої ОСОБА_8 підозри, тяжкості покарання, яке загрожує у разі визнання його винним, та одночасної потреби у проведенні слідчих дій, спрямованих на встановлення всіх обставин кримінального правопорушення, зважаючи на специфіку інкримінованого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжкого відповідно ст.12 КК України, та суспільний інтерес, з урахуванням встановлених ризиків, передбачених ст.177 п.п.1,3,5 КПК України, для забезпечення належного виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, єдиним запобіжним заходом, який надасть можливість запобігти усім вищевказаним ризикам, є запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Апеляційний суд погоджується з доводами клопотання слідчого стосовно існування ризиків передбачених ст. 177 КПК України, а саме, що підозрюваний ОСОБА_8 може здійснити спроби переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання, незаконного впливу на свідків, експертів у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 14.10.2010 р. у справі «Хайредінов проти України» (заява N 38717/04) (п. 29-30), національні органи влади не надали належного обґрунтування для виправдання позбавлення заявника свободи, яке відповідно вважається свавільним, оскільки не було розглянуто можливості застосування менш суворих запобіжних заходів, таких як підписка про невиїзд або застава, які могли б забезпечити доступність заявника для розслідування та судового розгляду.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Так, розмір застави повинен бути достатнім стримуючим фактором для підозрюваного, щоб не здійснити втечу. При цьому, не допускається встановлення такого розміру застави, що є завідомо непомірним для цієї особи та призводить до неможливості виконання застави і перетворюється на безальтернативне ув`язнення.

Колегія суддів враховує, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину із застосуванням службового становища, те, що він на теперішній час відсторонений від посади, майновий стан підозрюваного, а також розмір шкоди, завданої охоронюваним законом громадським інтересам та юридичних осіб у розмірі 14947706,13 грн., у зв`язку з чим встановлені обставини слугують такими виключними випадками, які на підставі вищевикладених вимог ч. 5 ст. 182 КПК України дозволяють при визначені застави вийти за межі її розміру, передбаченому законом для осіб, підозрюваних у вчинені тяжких злочинів.

Позиція Європейського суду стосовно питання обрання національними судами запобіжного заходу у вигляді застави та призначення її розміру, цілковито прослідковується в рішенні Суду у справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28.09.2010 року, в якому судом зазначено, що при встановленні суми застави, яка перевищує платоспроможність обвинуваченого, слід враховувати тяжкість злочину, у вчиненні якого він підозрюється, а також його професійне становище. Розмір застави, встановлений виключно з урахуванням майнового стану підозрюваного, не є достатнім для забезпечення його належної процесуальної поведінки.

На переконання апеляційного суду застава у розмірі 1610 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, у сукупності з покладенням на ОСОБА_8 обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України буде достатнім для забезпечення виконання підозрюваною покладених на нього процесуальних обов`язків, дозволить контролювати його місце перебування під час досудового розслідування, а також зможе запобігти ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України, на які посилається слідчий у клопотанні про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Зважаючи на те, що ОСОБА_8 інкримінується зловживання службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе чи іншої фізичної особи використання службовою особою службового становища всупереч інтересам служби, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом громадським інтересам та інтересам юридичних осіб, вчинене за попередньою змовою групою осіб, з урахуванням даних про його особу та майновий стан,встановлені ризики, апеляційний суд вважає, що застава у виді 1610 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, буде з одного боку утримувати підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого, не перетворить обраний запобіжний захід на безальтернативне ув`язнення.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Пункт 2 ч. 1 ст. 409 КПК України передбачає, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Разом з тим, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 411 КПК України судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Отже, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги захисника, скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді з постановленням нової ухвали про обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням застави в розмірі 1610 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з покладанням обов`язків передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ст. ст. 177, 182, 183, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 03.02.2026 року відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000016 від 7.03.2025 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1ст.114-1, ч.2 ст.364 ч.5 ст.426-1 КК України - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_13 , погодженого прокурором відділу Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 задовольнити частково.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» строком до 02.04.2026 року включно з визначенням розміру застави.

Визначити розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_8 обов`язків, передбачених КПК України у межі - 1610 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що станом на 01.01.2026 року складає 4875080 (чотири мільйони вісімсот сімдесят п`ять тисяч вісімдесят) гривень.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь який момент внести заставу на розрахунковий рахунок №UA1086720, код отримувача (ЄДРПОУ) - 42268321, банк отримувача ДКСУ м. Київ, код банку отримувача (МФО): 820172, з призначенням платежу: застава за підозрюваного ОСОБА_8 , згідно ухвали Одеського апеляційного суду від 05.03.2026 року по справі № 523/11686/25 (судді ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ).

Підозрюваний звільняється з-під варти після внесення застави.

У разі внесення застави покласти на підозрюваного обов`язки строком на два місяці, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме прибувати за кожною вимогою до органу досудового розслідування або суду; не відлучатися з населеного пункту в якому він проживає, без дозволу органу досудового розслідування або суду; повідомляти орган досудового розслідування або суд про зміну свого місця проживання та роботи; утримуватись від спілкування зі свідками по справі, здати на зберігання свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України.

Роз`яснити підозрюваному, що відповідно до ч.ч.8, 10, 11 КПК України, у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч.7 ст.194 КПК України. Застава внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4