Справа № 393/339/25
пров. 1-кп/393/48/26
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2026 року селище Кам`янець

Новгородківський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду селища Кам`янець обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань 22.05.2025 року за № 0000296 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кіровоград Кіровоградської області, громадянина України, зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , одруженого, на утриманні малолітніх чи неповнолітніх дітей не має, є студентом ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 Кримінального кодексу України,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 за результатами проходження медичного огляду військово-лікарською комісією визнано придатним до проходження військової служби у Збройних Силах України, про що 19.05.2025 р. складено відповідну довідку № 2025-0519-1058-2302-0.

ОСОБА_3 будучи військовозобов`язаним відповідно до військовооблікового документу №5, маючи військове звання - солдат, та придатним за станом здоров`я для проходження військової служби, не маючи правових підстав на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до положень ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», не будучи заброньованим в установленому законом порядку, 19.05.2025 року, точного часу не встановлено, на території ІНФОРМАЦІЯ_3 , який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , отримав під особистий підпис бойову повістку на відправку до Військової частини НОМЕР_1 , ВОС № 956647, команда НОМЕР_1 , але категорично відмовився від направлення його до вказаної військової частини за релігійними переконаннями.

Крім того, 23.05.2025 р. о 10:12 годині в службовому кабінеті поліцейського офіцера громади, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_3 отримав бойову повістку на відправку до 235НЦ, ВОС №956647, команда НОМЕР_2 НЦ, але відмовився від направлення його до частини, та надав пояснення про те, що він не може та не бажає проходити службу, окрім альтернативної, у зв`язку з релігійними переконаннями.

Таким чином, ОСОБА_3 будучи військовозобов`язаним відповідно до військово-облікового документу №5, маючи військове звання - солдат, та придатним за станом здоров`я для проходження військової служби, всупереч вимогам ст.65 Конституції України, Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 р. «Про загальну мобілізацію», з метою ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки свого діяння і бажаючи їх настання, умисно, будучи, відповідно до картки обстеження та медичного огляду військовозобов`язаного № від 19.05.2025 р. та довідки №2025- 0519-1058-2302-0 від 19.05.2025 р., придатним за станом здоров`я до проходження військової служби, ознайомленим зі змістом повісток від 19.05.2025 р. та 23.05.2025 р. та необхідності прибуття до пункту попереднього збору, а саме: до ІНФОРМАЦІЯ_3 , який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , відмовився від подальшого проходження військової служби під час мобілізації, будучи при цьому повідомленим про кримінальну відповідальність за ухилення від призову за мобілізацією, не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 на вказані в повістці дату та час, тим самим ухилився від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні передбаченому ст. 336 КК України не визнав у повному обсязі, заперечував проти пред`явленого йому обвинувачення та зазначив, що з 21.07.2013 року він являється охрещеним свідком Єгови. Своїм охрещенням він дав обіцянку ОСОБА_7 , служити йому та виконувати його біблійні норми та постанови. З 15.10.2024 року він призначений священнослужителем в зборі селища Кам`янець релігійної організації « ІНФОРМАЦІЯ_4 ». Оскільки він вважається священнослужителем, він аргументував свої дії та вчинки біблійними уривками. В Ісаї 24 зазначено: «Він розсудить народ і розв`яже проблеми, що торкаються багатьох з них, вони перекують мечі на лемеші, а списи на серпи. Не підійме меча народ на народ і більше не будуть учитися воювати». З цих біблійних слів вбачається, що служителі ОСОБА_8 перекують мечі на лемеші (коли будуть вивчати ОСОБА_8 ). Мечі це виключно зброя, а лемеші це знаряддя праці в мирному житті. ОСОБА_9 повинні переосмислити життя та перетворити його виключно на мирний спосіб життя, який відокремлений від військової справи. Для нього, як для служителя ОСОБА_8 неприпустимо не просто бути у статусі військовослужбовця, а і носити форму, прийняти присягу, отримувати заробітну плату за виконання наказів командування. 24 розділ говорить: «Навіть не будуть учитися воювати», тобто вчитися воювати для нього є неприпустимо як для християнина. Також в Матвія 26:52 описується ситуація, що коли самого сина ОСОБА_8 схопили, апостол ОСОБА_10 взявся за меча та відсік вухо охоронцю, на що ОСОБА_11 сказав: « Вклади меча назад у його місце, бо кожен хто візьметься за меч, від меча і загине». Ісус міг похвалити ОСОБА_10 за його хоробрість, але ОСОБА_11 своїми словами підкреслив, що не має жодної аргументованої причини, навіть якщо це захист самого ОСОБА_12 , щоб взятися за зброю.

15.05.2025 року йому надійшла повістка про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_5 . Коли він прибув до ТЦК його направили на комісію до м.Кропивницький. Того ж дня, 19.05.2025 року йому вручили бойову повістку на відправку. Проте він відмовився з`являтися на відправку, про що усно і письмово повідомив працівників ТЦК, а саме, вказав, що вірить в ОСОБА_8 та має глибокі релігійні переконання. Також він подав відповідні заяви з проханням замінити йому виконання обов`язку військового на альтернативну (цивільну) службу до ІНФОРМАЦІЯ_6 . Зміст заяв відображає його глибокі релігійні переконання та бажання бути корисним державі, але в такий спосіб, який не суперечить його релігійним переконанням. Він не переховувався і не тікав, та не згоден із терміном «ухилянт». З огляду на власні обставини, він зробив все можливе для того щоб бути корисним державі. Згідно ст.35 ІV Розділу Конституції України таке право йому надає держава. Його наміри свідчать не про наміри ухилитися, а про намір бути готовим працювати на благо держави, але у такий спосіб, який не суперечить його релігійним переконанням. З 2021 року по 2023 рік він проходив альтернативну службу, на даний час у нього відстрочка з вересня 2025 року у зв`язку з навчанням у ВНЗ. Підприємство в якому він працював, не здійснювало бронювання працівників. Він готовий виконувати будь-яку альтернативну роботу, крім військової. Глибокі релігійні переконання це образ життя, який сформувався протягом тривалого часу, він виріс у віруючій сім`ї і глибокі поняття сформовані завдяки біблійним знанням, які він отримав протягом життя. Не влаштувався працювати на підприємствах критичної інфраструктури, де бронюють працівників, так як не вдалося це зробити, і він отримував більшу заробітну плату працюючи охоронцем супермаркету.

Незважаючи на повне заперечення своєї вини в інкримінованому кримінальному правопорушенні обвинуваченим ОСОБА_3 його вина доведена дослідженими в судовому засіданні наступними доказами:

Допитаний в судовому засіданні 19.08.2025 року свідок ОСОБА_13 суду пояснив, що він є начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 . Згідно Указу Президента України оголошено мобілізацію. Згідно чинного законодавства обвинуваченого ОСОБА_3 було направлено для проходження ВЛК. За результатами проходження медичного огляду військово-лікарською комісією ОСОБА_3 визнано придатним до проходження військової служби у Збройних Силах України. Підстави для відстрочки у нього були відсутні, тому йому вручили бойову повістку на відправку, але він не з`явився на вказану дату і час. Другий раз повістка вручалася обвинуваченому в кабінеті поліцейського офіцера громади під відеофіксацію, проте, ОСОБА_3 написав відмову від направлення його до частини, через релігійні переконання (перебуває в організації «Свідків Єгови»). Але ця причина, не є підставою для відстрочки. Альтернативна служба стосується лише строкової служби, та не відноситься до служби за мобілізацією. Після чого він звернувся до органів поліції із заявою про відкриття кримінального провадження відносно ОСОБА_3 за ст.336 КК України. Всі документи особової справи надавали слідчому в приміщенні ТЦК.

Крім того, за клопотанням сторони захисту свідок ОСОБА_13 повторно був допитаний, та 22.01.2026 року суду пояснив, що особисто ним мінімум один раз до поліції направлялося повідомлення та документи про вчинення ОСОБА_14 кримінального правопорушення. Одного разу ОСОБА_15 вручалася повістка у приміщенні ТЦК, але це не фіксувалося на відео. Другий раз вручалася повістка при поліцейському громади, який все фіксував на нагрудну камеру, спочатку він особисто зачитав зміст повістки, роз`яснив, що це за повістка, а саме, про прибуття до навчального центру (або військової частини) і вручив її ОСОБА_15 . Обвинувачений не відмовився від її отримання, але по повістці у вказаний час не прибув. Чи повторно направляв до поліції повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення обвинуваченим, він не пам`ятає. В подальшому, слідчий прибув до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_3 , і останнього пропустили до нього на особистий прийом. На підставі письмової заяви слідчого, останньому надавався дозвіл на вилучення документів з особової справи ОСОБА_3 . Оскільки це стосувалася саме його повідомлення до поліції відносно ОСОБА_3 про вчинення кримінального правопорушення, тому він і співпрацював з працівниками поліції. Під час вилучення документів складався протокол. В особовій справі містяться персональні дані, висновок ВЛК не містить службової таємниці. Необхідність повторного вручення ОСОБА_15 23.05.2025 року повістки, була зумовлена тим, що необхідно було перестрахуватися і зафіксувати на відео факт її вручення. По кожній особі заводиться одна особова справа, в якій є висновок ВЛК. Звертаючись із поданням до поліції частина документів також направлялася (точно була копія повістки). ОСОБА_15 роз`яснювалося, що можна служити військовим капеланом, підтримувати людей морально та психологічно. Також роз'яснювали, що релігійні переконання не є тою обставиною, що дає право на відстрочку.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 суду пояснив, що є старшим офіцером ІНФОРМАЦІЯ_3 . 19.05.2025 року ОСОБА_3 було направлено для проходження ВЛК. За результатами проходження медичного огляду військово-лікарською комісією останнього визнано придатним до проходження військової служби. Оскільки підстави для відстрочки у ОСОБА_3 були відсутні, йому двічі вручалося бойове розпорядження, проте, останній написав заяву про відмову від військової служби у зв`язку з релігійними переконаннями (перебуває в організації «Свідків Єгови»). Підписав розписку про те, що повідомлений про відповідальність. Під час загальної мобілізації закон не визначає альтернативної служби. Документи особової справи щодо ОСОБА_3 вилучалися слідчим у приміщенні ТЦК, які саме документи зазначено в акті.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 суду пояснив, що він працює адміністратором ІНФОРМАЦІЯ_3 . 19.05.2025 року у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 відмовився їхати у військову частину, мотивуючи це своїми релігійними переконаннями. Іншою інформацією щодо ОСОБА_3 він не володіє, проте, якщо останньому вручалася бойова повістка значить він пройшов ВЛК. Чи були інші факти вручення ОСОБА_3 повістки йому не відомо.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_18 суду пояснила, що вона дружина ОСОБА_3 . Її чоловік через релігійні переконання не має йти воювати та не бажає брати зброю в руки. У 2021-2023 роках він пройшов альтернативну службу. 19.05.2025 року за повісткою її чоловік проходив лікарську комісію, висновок придатний. Повістку про відправку до військової частини він отримав, але не з`являвся до ТЦК, проте, направляв письмові листи в яких пояснював причини неявки. Оскільки її чоловік працював допізна, то вона в ТЦК забирала відповідь про відмову ОСОБА_15 у альтернативній службі, яку вона віддала останньому коли він повернувся з роботи. Її чоловік народився у віруючій сім`ї, у 2013 році прийняв хрещення і став хрещеним свідком ОСОБА_19 . З 15.10.2024 року він є священнослужителем. Все життя присвятив ОСОБА_7 , він допомогає свідкам ОСОБА_19 , надає духовну підтримку братам. Щоб чоловік став військовим капеланом таких розмов не було.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_20 суду пояснив, що він є старійшиною на зборах свідків Єгови в селищі Кам`янець як і ОСОБА_21 . Вони навчають Біблії громадян, які приходять до них, проповідують Божі наміри. ОСОБА_21 з дитинства знаходиться в релігійній організації «Свідків Єгови, а вони не беруть в руки зброю. Він сумлінно виконує обов`язки у вільний від роботи час (готує програми зібрань та навчання, отримує і передає документи в філіал), із 2022 року займається гуманітарною допомогою. В їхній релігійній організації ОСОБА_21 знаходиться з 2009 року, коли його батьки переїхали до смт Новгородка, старійшиною став в 2024 році. Обвинувачений проходив альтернативну службу з 2021 року по 2023 рік у ІНФОРМАЦІЯ_7 , потім повернувся до їхньої організації і був помічником. Йому відомо, що відносно ОСОБА_3 порушена кримінальна справа через те, що він відмовився проходити військову службу. В Біблії написано «не вбивати», і їхні члени організації виконують ці накази. Можна проходити лише альтернативну службу.

Крім того, вина обвинуваченого ОСОБА_3 підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами:

- витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000296 дата реєстрації провадження 22.05.2025 року, відносно ОСОБА_3 за ст.336 КК України (а.с.114-115);

- рапортом помічника чергового ВП № 2 (м.Кропивницький) Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_22 , про те що 21.05.2025 року о 12:18 до чергової частини ВП № 2 (м.Кропивницький) Кропивницького РУП ГУНП, через електронну мережу СЕД вх.27184 від 21.05.2025 року з ІНФОРМАЦІЯ_3 підполковника ОСОБА_23 , надійшло повідомлення про кримінальне правопорушення вчинене ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , який 19.05.2025 року пройшов при ІНФОРМАЦІЯ_8 військово-лікарську комісію, отримав під підпис повістку на призов по мобілізації до ЗСУ від 19.05.2025 року, але відмовився від відправки до військової частини. ОСОБА_3 було попереджено про кримінальне правопорушення за ст.336 КК України (а.с.116-117);

- повідомленням начальника ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_24 про кримінальне правопорушення вчинене ОСОБА_3 , а саме, що останній отримав під підпис повістку про призов по мобілізації до Збройних Сил України 19.05.2025 року, але відмовився від відправки до військової частини. ОСОБА_3 попереджено про передачу повідомлення про кримінальне правопорушення за ст.336 КК України (а.с.118-119);

- копією рапорта старшого офіцера відділення обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_25 від 19.05.2025 року (вх. № 1302/04) про те, що 19.05.2025 року ОСОБА_3 вручалась повістка на призов по мобілізації, він її отримав, проте, в письмовій заяві висловив відмову від відправки до призначеної військової частини за мотивами релігійних переконань (а.с.120);

- копією заяви працівника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_26 про те, що в службовому приміщенні вручено під особистий підпис повістку на призов по мобілізації військовозобов`язаному ОСОБА_3 , проте, отримавши її він відмовився від відправки до призначеної військової частини мотивуючи це релігійними переконаннями (а.с.121);

- копією розписки від 19.05.2025 року, про те, що ОСОБА_3 житель АДРЕСА_1 ознайомлений з вимогами ст.336 Кримінального кодексу України «Ухилення від призову за мобілізацією» про що останнім проставлений власноручний підпис (а.с.121);

- копією розписки та повістки на відправку ОСОБА_3 2000 року народження, одержаної 19.05.2025 року останнім під особистий підпис (а.с.123);

- копією заяви ОСОБА_3 від 19.05.2025 року (вх.№ 1301/1 від 19.05.2025 р.) написаною на ім`я начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 про те, що останній категорично відмовляється від доставки до військової частини. Оскільки він подав прохання про заміну військової служби на невійськову (альтернативну) службу, та являється ОСОБА_27 (а.с.124);

- копією довідки військово-лікарської комісії № 2025-0519-1058-2302-0 від 19.05.2025 року, згідно якої солдат (запасу) ОСОБА_3 придатний до військової служби (а.с.125);

- дозволом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_24 на проведення огляду місця події (а.с.128);

- протоколом огляду місця події від 28.05.2025 року, а саме приміщення ІНФОРМАЦІЯ_3 , що в АДРЕСА_2 , де під час огляду виявлена справа військовозобов`язаного ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та вилучено копії документів на 10 аркушах, оригінали документів (а.с.129-130зворот);

- копією розписки ОСОБА_3 одержаної 19.05.2025 року (а.с.131);

- копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 від 21.04.2016 року та довідкою картки платника податків видані на ім`я ОСОБА_3 (а.с.132-132зворот).

- копією військово-облікового документу № 5 від 07.06.2024 року народження виданого військовозобов`язаному ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.133-134);

- копією повістки № 2594 виписаної на ім`я ОСОБА_3 від 19.05.2025 року про те, що останньому пропонують прибути 19.05.2025 року о 10:30 годині до обл. ВЛК м.Кропивницький (а.с.135);

- копією журналу реєстрації видачі повісток військовозобов`язаним ІНФОРМАЦІЯ_3 , де номер повістки виданої на ім`я ОСОБА_3 2594, видана 19.05.2025 року (а.с.136-137);

- копією заяви ОСОБА_3 від 16.05.2025 року написаною на ім`я начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 (вх № 1311/1 від 20.05.2025 р.) про те, що останній просить замінити йому військову службу на альтернативну (не військову) службу, оскільки він являється ОСОБА_27 (а.с.138);

- копією відповіді наданою начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_28 від 21.05.2025 року на заяву ОСОБА_3 (а.с.139);

- копією довідки виданою релігійною організацією « ІНФОРМАЦІЯ_10 » від 04.11.2024 року № 17341, про те що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 є служителем Релігійного об`єднання Свідків Єгови в Україні (а.с.140);

- протоколом огляду предметів від 28.05.2025 року (а.с.141-141зворот);

- копією карти обстеження та медичного огляду ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 від 19.05.2025 року, згідно якої останній придатний до військової служби (а.с.142-143);

-копією заяви ОСОБА_3 від 23.05.2025 року (вх № 1363/4 від 23.05.2025) написаною на ім`я начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 про те, що він не з`являється по повістці на відправку та категорично відмовляється від доставки його до військової частини. Оскільки він подав прохання про заміну військової служби на альтернативну службу, та являється ОСОБА_27 (а.с.145);

- копіями розписок про отримання ОСОБА_3 23.05.2025 року та 19.05.2025 року повісток (а.с.150-151);

- постановою про визнання, приєднання до кримінального провадження речових доказів та здачу їх на зберігання від 28.05.2025 року згідно якої, визнано та долучено до матеріалів кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.05.2025 року за № 0000296 в якості речових доказів:- копія бойової повістки ОСОБА_3 на 19.05.2025 на 1 аркуші; - копія паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_3 на 1аркуші;- копія військово-облікового документа на ім`я ОСОБА_3 на 2 аркушах; - копія бойової повістки ОСОБА_3 на 19.05.2025 (для проходження ВЛК) на 1 аркуші; - копія журналу видачі повісток військовозобов`язаним (титульний лист журналу та сторінка з відміткою про вручення повістки ОСОБА_3 ) на 2 аркушах; - копія заяви ОСОБА_3 про зміну військової служби на альтернативну на 1 аркуші; - копія відповіді ІНФОРМАЦІЯ_3 на заяву ОСОБА_3 про зміну військової служби на альтернативну на 1 аркуші;- копія довідки № 17341 від 04.11.2024 на 1 аркуші. Вирішено зберігати вищевказані речові докази при матеріалах кримінального провадження.

Також цією ж постановою визнано та долучено до матеріалів кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.05.2025 року за № 0000296 в якості речових доказів:- довідка військово-лікарської комісії №2025-0519-1058-2302-0 від 19.05.2025 на 1 аркуші; - заяву ОСОБА_3 від 19.05.2025 р. на 1 аркуші; заява ОСОБА_3 від 23.05.2025 на 2 аркушах; -розписку ОСОБА_3 про ознайомлення з положеннями ст.336 КК України; -рапорт ОСОБА_16 від 19.05.2025 на 1 аркуші; заява ОСОБА_17 від 19.05.2025 на 1 аркуші; - копія розписок про отримання бойових повісток за 19 та 23 травня 2025 року ОСОБА_3 на 2 аркушах. Вирішено зберігати вказані речові докази у володільця ІНФОРМАЦІЯ_11 (а.с.152-153);

- розпискою начальника ІНФОРМАЦІЯ_12 ОСОБА_13 від 28.05.2025 року про отримання ним оригіналів документів на зберігання (а.с.154);

- відповіддю начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_24 на запит старшого слідчого СВВП № 2 (м.Кропивницький) Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області капітана поліції ОСОБА_29 про те, що ОСОБА_3 не має підстав для відстрочки від призову по мобілізації згідно статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та не перебуває на спецобліку (не заброньований) (а.с.156);

- заявою офіцера громади ОСОБА_30 в якій останній просить долучити до матеріалів кримінального провадження № 0000296 від 22.05.2025 року за ст.336 КК України, компакт-диск з відеозаписами на яких зафіксований факт вручення бойової повістки ОСОБА_3 за 23.05.2025 року (а.с.157);

- переглянутими в судовому засіданні файлами відеозапису з нагрудної камери поліцейського від 23.05.2025 року, що містяться на компакт-диску. Де на відеозаписі зафіксовано факт вручення 23.05.2025 року ОСОБА_3 бойової повістки (а.с.158);

- протоколом огляду предметів від 02.06.2025 року, а саме компакт-диску типу DVD-R, який поміщено до конверту, що кріпиться до аркушу паперу формату А-4 з пояснювальними записами (а.с.159);

- протоколом перегляду відеозапису на компакт диску від 02.06.2025 року, а саме двох відеофайлів на яких зафіксовано факт вручення повістки ОСОБА_3 , що мало місце 23.05.2025 року (а.с.160);

- постановою про визнання, приєднання до кримінального провадження речових доказів та здачу їх на зберігання від 02.06.2025 року, згідно якої визнано та долучено до матеріалів кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.05.2025 року за № 0000296 в якості речового доказу компакт-диск з відеозаписами з нагрудної камери поліцейського за 23.05.2025 року. Вирішено зберігати вказаний речовий доказ при матеріалах кримінального провадження (а.с.161);

- відповіддю ІНФОРМАЦІЯ_13 № 01-23/443/3 від 03.06.2025 року на запит слідчого від 29.05.2025 року № 59309-2025 щодо проходження альтернативної (невійськової) служби ОСОБА_3 . Та повідомлено, що на даний час законами України «Про військовий обов`язок і військову службу» та «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не передбачено проходження громадянами строкової військової служби, в зв`язку з чим у районної військової адміністрації наразі відсутні правові підстави для задоволення звернення ОСОБА_3 від 16.05.2025 року. Крім того зазначили, що ОСОБА_3 пройшов альтернативну (невійськову) службу протягом 2021-2023 років. Повторне проходження альтернативної (невійськової) служби не передбачено чинним законодавством України (а.с.163-163зворот);

- відповіддю ІНФОРМАЦІЯ_14 , про те, що ОСОБА_3 припинив проходження альтернативної (невійськової) служби у зв`язку з закінченням строку її проходження, а саме 03.07.2023 року(а.с.164);

- відомостями про проходження ОСОБА_3 у період з 2021 року по 2023 рік альтернативної (невійськової) служби (а.с.164зворот-171);

- відповіддю ІНФОРМАЦІЯ_15 від 22.05.2025 року на звернення ОСОБА_3 про те, що на даний час законами України «Про військовий обов`язок і військову службу» та «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не передбачено проходження громадянами строкової військової служби, в зв`язку з чим у районної військової адміністрації наразі відсутні правові підстави для задоволення звернення ОСОБА_3 . Крім того зазначили, що ОСОБА_3 пройшов альтернативну (невійськову) службу протягом 2021-2023 років (а.с.174-174зворот);

- відповідями начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 , про те, що ОСОБА_3 не має права на відстрочку по мобілізації (а.с.178,179);

- відповіддю члена керівного комітету релігійної організації « ІНФОРМАЦІЯ_16 » від 26.05.2025 року №6869 на запит слідчого про те, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 з 20.07.2013 року є присвяченим охрещеним служителем релігійного об`єднання Свідків Єгови в Україні (а.с.181).

Судом також досліджено докази, які характеризують особу обвинуваченого.

В судовому засіданні, яке відбулося 09.03.2026 року захисник обвинуваченого ОСОБА_4 звернулася до суду з клопотанням, в якому просила визнати недопустимими доказами: 1) протокол огляду місця події ІНФОРМАЦІЯ_3 від 28.05.2025 року, оскільки цей протокол в порушення норм КПК України підмінив собою процесуальну дію, таку як тимчасовий доступ до речей і документів 2) постанову про визнання, приєднання до кримінального провадження речових доказів від 28.05.2025 року, а саме вилучених документів за результатами огляду місця події; 3) постанову про визнання, приєднання до кримінального провадження речових доказів від 02.06.2025 року, а саме, компакт-диску з відеозаписом з нагрудної камери поліцейського за 23.05.2025 року, так як стороною обвинувачення не надано документу, який би зазначав, на підставі якої процесуальної дії слідчим отримано компакт-диск з відеозаписом з нагрудної камери поліцейського за 23.05.2025 року, що ставить під сумнів законність отримання вказаного доказу. Тобто вищевказані докази, які зазначені в клопотанні захисника зібранні в порушення вимог кримінально-процесуального закону.

Суд перевіривши доводи захисника про недопустимість доказів, прийшов до наступного висновку.

За змістом ст. 87 КПК України визначено критерії недопустимості засобів доказування у зв`язку з недотриманням законного порядку їх одержання. Згідно з частиною першою цієї статті недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, одержаній унаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Відповідно до ч.2 ст.93 КПК сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Беручи до уваги зміст положень ч. 1 ст.86, частин 2 та 3 ст.93 КПК України, застосування стороною кримінального провадження такого способу збирання доказів як вилучення речей чи документів (ч. 7ст. 163 КПК України) під час отримання доступу до речей і документів може здійснюватися у випадках, якщо: 1) особа, у володінні якої знаходяться речі або документи, не бажає добровільно передати їх стороні кримінального провадження або є підстави вважати, що вона не здійснить таку передачу добровільно після отримання відповідного запиту чи намагатиметься змінити або знищити відповідні речі або документи; 2) речі та документи згідно зі ст. 162 КПК України містять охоронювану законом таємницю і таке вилучення необхідне для досягнення мети застосування цього заходу забезпечення. В інших випадках сторона кримінального провадження може витребувати та отримати речі або документи за умови їх добровільного надання володільцем без застосування процедури, передбаченої главою 15 КПК України.

Як вбачається з вимог ч. 1 ст. 233 КПК України ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті.

З метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей, документів та комп`ютерних даних, що визначено спеціальною нормою ч. 1ст. 237 КПК України.

Поряд з тим, суд касаційної інстанції неодноразово зазначав, що положення ст. 223 КПК України не мають на меті вирішення питань власності. Вони захищають особу від необґрунтованого втручання у сферу її приватної власності, на яке вона вправі розраховувати у своєму житлі або іншому володінні. Термін «особа, яка володіє» в ч. 1 ст. 233 КПК України охоплює більш широке коло осіб, ніж титульний власник або особа, володіння якої ґрунтується на певних договірних чи інших законних підставах.

Огляд місця події є однією з перших та невідкладних слідчих дій. За змістом статей 214, 223, 237 КПК України огляд є слідчою (розшуковою) дією, спрямованою на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні, яка проводиться в межах досудового розслідування кримінального провадження. У невідкладних випадках огляд місця події може бути проведений до внесення відомостей до ЄРДР, що здійснюється після огляду. Підставою для проведення огляду місця події слугує інформація про вчинення кримінального правопорушення, зафіксована у певній процесуальній формі.

Крім того, відповідно до ч.5 ст. 237 КПК України при проведені огляду дозволяється вилучення речей та документів, які мають значення для кримінального провадження. Усі вилучені речі і документи підлягають негайному огляду і опечатуванню.

З протоколу огляду місця події від 28.05.2025 року, що на а.с.129-130-зворот вбачається, що місцем огляду є приміщення ІНФОРМАЦІЯ_12 , що розташоване в АДРЕСА_2 , де в присутності двох понятих та за участю власника (користувача) приміщення начальника ІНФОРМАЦІЯ_12 підполковника поліції ОСОБА_13 , під час огляду виявлено справу військовозобов`язаного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Виявлене під час огляду вилучено: копії документів на 10-ти аркушах, оригінали документів, перелік документів зазначено на а.с.130 зворот.

Вирішуючи дане клопотання суд враховує те, що підставою для проведення огляду місця події у даному кримінальному провадженні стало повідомлення начальника ІНФОРМАЦІЯ_12 підполковника поліції ОСОБА_13 від 21.05.2025 року про вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення. Протокол огляду місця події від 28.05.2025 року із додатками, який наданий стороною обвинувачення, як доказ винуватості ОСОБА_3 , був складений за результатами проведення в присутності понятих та за участю користувача приміщення начальника ІНФОРМАЦІЯ_12 підполковника поліції ОСОБА_13 , з його згоди про добровільну видачу, про що останній заявив під час його допиту як свідка та вбачається з письмового дозволу, що на а.с.128.

Крім цього, особи, що були присутні при проведенні огляду місця події проставили підписи у протоколі та зауважень щодо проведеної слідчої (розшукової) не висловлювали.

Суд зазначає, що Закон не зобов`язував сторону обвинувачення звертатися до слідчого судді із клопотанням про тимчасовий доступ до речей та документів у порядку ст.159 КПК України, адже докази надано добровільно, а тому в законному порядку згідно постанови від 28.05.2025 року вилучені документи визнані речовими доказами та приєднанні до кримінального провадження.

Щодо посилання захисника про недопустимість доказу, постанови про визнання, приєднання до кримінального провадження речових доказів від 02.06.2025 року, а саме, компакт-диску з відеозаписом з нагрудної камери поліцейського за 23.05.2025 року, оскільки сторона обвинувачення не надала документу, який би зазначав, на підставі якої процесуальної дії слідчим отримано компакт-диск з відеозаписом з нагрудної камери поліцейського за 23.05.2025 року, суд зазначає, що відеозапис з нагрудної камери поліцейського був наданий останнім старшому слідчому СВ ОСОБА_31 добровільно, на підставі заяви від 02.06.2025 року, що виключає істотне порушення прав людини.

Щодо здійснення відеозапису дільничим на нагрудну камеру суд зазначає, що відповідно до ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Невідповідність тим чи іншим вимогам закону нівелює доказове значення відомостей, одержаних у результаті відповідних процесуальних дій, не в будь-якому випадку, а лише в разі, якщо вона призвела до порушення прав людини і основоположних свобод або ж ставить під сумнів походження доказів, їх надійність і достовірність. Адже для прийняття законного й обґрунтованого рішення суд має отримувати максимально повну інформацію щодо обставин, які належать до предмета доказування, надаючи сторонам у змагальній процедурі достатні можливості перевірити й заперечити цю інформацію.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_13 , який є начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 пояснив, що не був забезпечений технічними засобами для відеофіксації, а тому вручення бойової повістки ОСОБА_3 23.05.2025 року відбулося в службовому кабінеті поліцейського офіцера громади ОСОБА_30 , для виключення в майбутньому будь-яких сумнівів, щодо факту вручення бойової повістки.

Крім того, суд дійшов висновку щодо обставин справи не виключно на підставі цього відеозапису, а й на показаннях обвинуваченого та свідків, свідчення яких зійшлися з обставинами, зафіксованими на відеозаписі. Таким чином, обставини події доводилися сукупністю взаємоузгоджених доказів.

Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають. При цьому, всі фактичні дані у цьому кримінальному провадженні, що безпосередньо досліджені судом, отримані стороною обвинувачення в цілому із застосуванням належної правової процедури, позаяк, виходять із належних процесуальних джерел, зібрані уповноваженими суб`єктами і у належному процесуальному порядку за наявності на те правових підстав.

Розглядаючи кримінальне провадження, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення, безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Вважаючи достатньо забезпеченими в ході судового розгляду процесуальні права сторони захисту та сторони обвинувачення на надання ними доказів на підтвердження та спростування висунутого обвинувачення, суд виходить із принципів реалізації права особи на справедливий суд, яке закріплено в ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за яким винуватість особи у вчиненні злочину має бути доведена поза розумним сумнівом.

Надані стороною обвинувачення і досліджені безпосередньо в суді докази включаючи протокол огляду місця події від 28.05.2025 року, та вилучені в результаті огляду документи, які в подальшому постановою про визнання, приєднання до кримінального провадження речових доказів від 28.05.2025 року, були визнанні речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000296, а також постанова про визнання, приєднання до кримінального провадження речових доказів від 02.06.2025 року, а саме компакт-диску з відеозаписом з нагрудної камери поліцейського за 23.05.2025 року, взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію злочину, винуватість обвинуваченого та інші обставини, зазначені у ст. 91 КПК України; вони зібрані у порядку, встановленому ст. 93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст. 87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання доказів недопустимими відсутні.

За вказаних обставин, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання захисника обвинуваченого про визнання доказів недопустимими.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_3 , є військовозобов`язаним, відповідно до висновку ВЛК визнаний придатним до військової служби, станом на 19-23.05.2025 року не мав правових підстав на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, був належним чином оповіщений про призов на військову службу під час мобілізації та явку у встановлений час та місце у пункт збору для відправки та проходження військової служби, куди не з`явився без поважних на те причин.

Статтею 336 КК України передбачена відповідальність за ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Об`єктом відповідно ст. 336 КК України є встановлений законодавством України порядок призову та мобілізації військовозобов`язаних осіб для забезпечення потреб Збройних Сил України особовим складом (комплектування).

Суспільна небезпечність правопорушення, полягає у тому, що саме ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, сворює рельні перешкоди для забезпечення та реалізації державної політики у сфері безпеки та оборони в умовах, що загрожують територіальній цілісності та незалежності України.

Об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, є дія чи бездіяльність спрямована на ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Суб`єктивною стороною зазначеного кримінального правопорушення є прямий умисел, який виражається, що військовозобов`язана особа усвідомлює небезпечний і протиправний характер своїх діянь, для забезпечення своєї мети, а саме уникнення від призову на військову службу під час мобілізації.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IХ введено військовий стан на всій території України, дія якого неодноразово продовжувалась та діє на теперішній час.

24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, для забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції ІНФОРМАЦІЯ_17 , Указом Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 оголошено про проведення загальної мобілізації, яка триває до теперішнього часу.

В особливий період, тобто під час введеного військового стану на території України, у зв`язку з проведенням призову громадян за мобілізацією у відповідності ст. 65 Конституції України, «Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України», ніхто не може ухилятись від виконання конституційного обов`язку, щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, за відсутністю поважних причин.

Відповідно до положень Конституції України, Конституцію прийнято, як Основний Закон України.

Розділом ІІ Конституції України, визначені права, свободи та обов`язки людини і громадянина.

У статті 35 Конституції України зазначено, що кожен має право на свободу світогляду і віросповідання. Це право включає свободу сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, безперешкодно відправляти одноособово чи колективно релігійні культи і ритуальні обряди, вести релігійну діяльність.

Відповідно до ч. 4 ст. 35 Конституції України, ніхто не може бути увільнений від своїх обов`язків перед державою або відмовитися від виконання законів за мотивами релігійних переконань. У разі якщо виконання військового обов`язку суперечить релігійним переконанням громадянина, виконання цього обов`язку має бути замінене альтернативною (невійськовою) службою.

При цьому у ст. 24 Конституції України визначено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Зокрема статтею 65 Конституцією України передбачено, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

В умовах воєнного або надзвичайного стану, можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строків цих обмежень, відповідно до зазначеного, переваги чи виключення щодо статей 35, 65 Конституції України не встановлено.

Військова служба у Збройних Силах України визначається Законом України від 25.03.1992 року «Про військовий обов`язок і військову службу», а сам порядок проходження громадянами України військової служби відповідними категоріями затверджується Президентом України та документується іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про оборону України» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі - також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» ніхто не може з мотивів своїх релігійних переконань ухилятися від виконання конституційних обов`язків. Заміна виконання одного обов`язку іншим переконань допускається лише у випадках, передбачених законодавством України.

Законом України «Про альтернативну (невійськову) службу» визначено організаційно-правові засади альтернативної (невійськової) служби (далі - альтернативна служба), якою відповідно до Конституції України має бути замінене виконання військового обов`язку, якщо його виконання суперечить релігійним переконанням громадянина.

Статтею 1 Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу» передбачено визначення поняття альтернативної служби, а саме, що це є службою, яка запроваджується замість проходження строкової військової служби і має на меті виконання обов`язку перед суспільством. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження права громадян на проходження альтернативної служби із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу» на альтернативну службу направляються громадяни, які підлягають призову на строкову військову службу і особисто заявили про неможливість її проходження як такої, що суперечить їхнім релігійним переконанням, документально або іншим чином підтвердили істинність переконань та стосовно яких прийнято відповідні рішення.

Відповідно до ч. 6 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначені види військової служби: базова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки, а також закладів фахової передвищої військової освіти; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб з числа резервістів в особливий період.

Відповідно до положень Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» базова військова служба (строкова) та військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період - це два самостійні види військової служби. При цьому положеннями Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу» альтернативна служба запроваджується замість проходження саме строкової військової служби, яка є базовою військовою службою (зміни відповідно до Закону України № 3633-IX від 11.04.2024).

Заміна військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період на альтернативну (невійськову) службу, Законом не встановлена.

Згідно з вимогами ч. 3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти ІНФОРМАЦІЯ_18 - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти ІНФОРМАЦІЯ_19 - за викликом керівників відповідних підрозділів ІНФОРМАЦІЯ_19 , військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Судом встановлено, що громадянин України ОСОБА_3 перебуває на військовому обліку, у період військового стану є військовозобов`язаним, і згідно з довідкою військово-лікарської комісії № 2025-0519-1058-2302-0 від 19.05.2025 року визнаний придатним за станом здоров`я для проходження військової служби. Достовірно знаючи про відсутність будь-яких рішень щодо заміни на невійськову службу, не маючи підстав на альтернативну службу під час мобілізації на особливий період, ОСОБА_3 , отримавши особисто 19.05.2025 року та 23.05.2025 року бойові повістки, без поважних причин не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 для відправки для проходження військової служби в Збройних силах України за призовом під час мобілізації, на особливий період, чим ухилився від призову за мобілізацією.

Також, судом встановлено, що ОСОБА_3 з 20.07.2013 року є присвяченим охрещеним служителем Релігійного об`єднання Свідків Єгови в Україні, та з 13.10.2024 року призначений керівним комітетом релігійної організації « ІНФОРМАЦІЯ_16 » на посаду священнослужителя старійшиною (єпископом) збору.

Зі змісту заяв ОСОБА_3 про заміну військового обов`язку на невійськову службу вбачається, що останній в силу своїх релігійних переконань не може брати до рук зброю, носити військовий одяг, проходити військові навчання, підпорядковуватися військовому керівництву, про ці обставини він також зазначав у судовому засіданні.

При цьому, суд звертає увагу, що ОСОБА_3 став присвяченим охрещеним служителем Релігійного об`єднання Свідків Єгови в Україні до введення в Україні військового стану та оголошення про проведення загальної мобілізації у зв`язку з повномасштабним вторгненням РФ на територію України.

Свідки Єгови внесені до Переліку релігійних організацій, віровчення яких не допускає користування зброєю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 листопада 1999 р. № 2066.

Разом з тим, враховуючи, що об`єктивна сторона кримінального правопорушення за ст.336 КК України виявляється в бездіяльності ухиленні будь-яким способом від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, проаналізувавши зібрані в справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України.

Суд звертає увагу на той факт, що з 24 лютого 2022 року по даний час відбувається повномаштабне вторгнення РФ на територію України для захоплення території держави Україна. Зазначені події та обставини спричинили оголошення в Україні загальної військової мобілізації всіх військовозобов`язаних осіб для захисту територіальної цілісності України. До військовозобов`язаних осіб, які підпадають під загальну військову мобілізацію відноситься і ОСОБА_3 . Саме загальна військова мобілізація є вимушеною мірою захисту з боку держави Україна проти держави-агресора РФ.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 27.10.2025, справа № 573/838/24 з врахуванням наведених мотивів та факторів наголосила, що в Україні загальну військову мобілізацію оголошено з легітимною метою оборони від російської військової агресії, яка загрожує існуванню нації. Захист нації та життя її людей може розглядатися як легітимний інтерес у громадській безпеці для захисту прав і свобод інших людей, включно й цивільних осіб. Якщо існування України поставлено під загрозу, то держава повинна вжити всіх можливих заходів для самозбереження (у т.ч мобілізації військовозобов`язаних). Така легітимна мета дозволяє державі впроваджувати пропорційні обмеження, у тому числі виключати можливість відмови від військової служби з міркувань, зумовлених певними переконаннями.

Крім того, у цій постанові об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду також вказала, що право на заміну виконання військового обов`язку альтернативною (невійськовою) службою, що гарантоване ч. 4 ст. 35 Конституції України, не поширюється на ситуацію, що загрожує існуванню нації. А отже, висновок, відповідно до якого було виключено можливість заміни військової служби, відповідає ст. 17, 35, 65 Конституції України та ст. 336 КК України, саме для забезпечення призову під час мобілізації на особливий період, не суперечить ст. 35 Конституції України.

Однак, на підставі викладеного, в Україні військова служба під час загальної мобілізації, на особливий період, а саме, у період воєнного стану є обов`язковою для всіх військовозобов`язаних та резервістів, без виключення, незалежно від їх світогляду та віросповідання, що виключає можливість сумлінної відмови від військової служби в розумінні прав, передбачених ст. 9 Конвенції з прав людини і основоположних свобод.

Законодавство в України не передбачає можливості уникнути призову від мобілізації в особливий період з підстав релігійних переконань.

У вказаній постанові об`єднана палата ККС Верховного Суду визнала, що відмова від носіння і використання зброї утворює ядро певних релігійних або нерелігійних переконань. Тому мотиви такої відмови не можуть бути проігноровані навіть у разі служби за мобілізацією. Водночас, на думку об`єднаної палати, необхідність підкоритися військовому керівництву і правилам служби, що не пов`язані з носінням і використанням зброї, не є настільки істотним втручанням у свободу сповідувати свої переконання, щоб вважати їх непропорційними за ситуації, в якій такі обмеження запроваджені.

Верховний суд у згаданій постанові зробив правовий висновок, що відмова особи від призову під час мобілізації з релігійних або інших переконань, навіть якщо щирість і послідовність цих переконань не викликає сумніву, зумовлює відповідальність за ст. 336 КК України. Разом з тим, Верховний Суд наголосив, що релігійні та інші переконання мають враховуватися під час проходження військової служби за мобілізацією й не можуть спричинювати виконання сумлінним відмовником наказів, пов`язаних з носінням або використанням зброї.

Суд визнає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_3 , є присвяченим охрещеним служителем (старійшиною збору) релігійного об`єднання Свідків Єгови в Україні, будучи військовозобов`язаним, достовірно знаючи, що не має законодавчо передбачених підстав для звільнення його від військової служби за призовом під час мобілізації в особливий період, що рішення про заміну йому військової служби альтернативною службою відносно нього не приймалось, умисно, без поважних причин 19.05.2025 року та 23.05.2025 року не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_3 для відправки для проходження військової служби в Збройних силах України за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Враховуючи викладене, дослідивши докази кримінального провадження, суд повно і всебічно розглянувши кримінальне провадження, проаналізувавши та оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, у тому числі оцінивши доводи сторони захисту, вважає, що фактичні обставини у кримінальному провадженні встановлені у спосіб, визначений кримінальним процесуальним законом, та винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, є доведеною та кваліфікує його дії, як ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Щодо призначення ОСОБА_3 покарання суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання, у кожному конкретному випадку суд повинен дотримуватися вимог кримінального закону і враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засуджених та попередження нових злочинів.

При призначенні покарання суд повинен належним чином врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особливості конкретного злочину, обставини та спосіб його вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали.

Конституційний Суд України у Рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд також враховує рішення Європейського суду з прав людини у справі "Скополла проти Італії" від 17.09.2009 року, в якому суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Згідно досудової доповіді наданої до суду ІНФОРМАЦІЯ_20 від 14.08.2025 року встановлено, що ОСОБА_3 має середній рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та середній рівень ризику небезпеки для суспільства (в тому числі для окремих осіб). На думку органу пробації можливе виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.

При призначенні ОСОБА_3 покарання суд враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, який відноситься, відповідно до вимог ст. 12 КК України, до нетяжкого злочину, обставини вчинення кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, а саме, що він одружений, негативних характеристик за місцем проживання не має, має позитивну характеристику за останнім місцем роботи, раніше не судимий, на обліках у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, навчається у ВНЗ, є присвяченим охрещеним служителем на посаді священнослужителя (старійшини) збору ІНФОРМАЦІЯ_21 , та висновок органу пробації викладений у досудовій доповіді.

Відповідно до ст.66 КК України обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку що обвинуваченому ОСОБА_3 необхідно призначити покарання відповідно до санкції ст.336 КК України у виді позбавлення волі, що є справедливим, доцільним та достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових правопорушень.

Однак, враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_3 раніше не судимий, вчинив нетяжкий злочин, негативних характеристик за місцем проживання не має, одружений, навчається в ВНЗ у зв`язку з чим має відстрочку, відповідно до довідки релігійної організації « ІНФОРМАЦІЯ_16 » від 26.05.2025 року № 6869 є присвяченим охрещеним служителем релігійного об`єднання, а з 13.10.2024 року він є священнослужителем, старійшиною (єпископом) релігійного збору, тому суд вважає, що виправлення ОСОБА_3 можливе без відбування покарання реально, та до нього доцільно застосувати ст. 75 КК України на підставі якої, останнього слід звільнити від відбування призначеного судом покарання, якщо він протягом встановленого судом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки у відповідності зі ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи, навчання.

Аналогічний висновок щодо можливості звільнення від відбування призначеного покарання, передбаченого ст. 336 КК України, на підставі ст. 75 КК України зазначений у Постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 27.10.2025 (справа №573/838/24).

У відповідності до ст.100 КПК України речові докази по кримінальному провадженню: - копія бойової повістки ОСОБА_3 на 19.05.2025 на 1 аркуші; копія паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_3 на 1аркуші;- копія військово-облікового документа на ім`я ОСОБА_3 на 2 аркушах; - копія бойової повістки ОСОБА_3 на 19.05.2025 (для проходження ВЛК) на 1 аркуші; копія журналу видачі повісток військовозобов`язаним (титульний лист журналу та сторінка з відміткою про вручення повістки ОСОБА_3 ) на 2 аркушах; копія заяви ОСОБА_3 про зміну військової служби на альтернативну на 1 аркуші; копія відповіді ІНФОРМАЦІЯ_3 на заяву ОСОБА_3 про зміну військової служби на альтернативну на 1 аркуші;- копія довідки № 17341 від 04.11.2024 на 1 аркуші, які зберігаються при матеріалах кримінального провадження необхідно зберігати при матеріалах кримінального провадження;

- довідка військово-лікарської комісії №2025-0519-1058-2302-0 від 19.05.2025 на 1 аркуші; заява ОСОБА_3 від 19.05.2025 на 1 аркуші; заява ОСОБА_3 від 23.05.2025 на 2 аркушах; розписка ОСОБА_3 про ознайомлення з положеннями ст.336 КК України; рапорт ОСОБА_16 від 19.05.2025 на 1 аркуші; заява ОСОБА_17 від 19.05.2025 на 1 аркуші; копія розписок про отримання бойових повісток за 19 та 23 травня 2025 року ОСОБА_3 на 2 аркушах, які зберігаються у володільця, ІНФОРМАЦІЯ_12 необхідно повернути законному володільцю ІНФОРМАЦІЯ_11 ;

- компакт-диск з відеозаписами з нагрудної камери поліцейського за 23.05.2025 року, який зберігається в матеріалах кримінального провадження необхідно зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Оскільки процесуальні витрати по справі відсутні, а цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений, заходи забезпечення кримінального провадження не застосовані, а тому суд не вирішує питання щодо процесуальних витрат, заходів забезпечення кримінального провадження. Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.

Керуючись ст.ст.94 , 100, 366-368, 373, 374, 376, 377, ч.15 ст.615 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.336 КК України та призначити покарання у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, якщо він протягом встановленого судом іспитового строку 1 (один) рік не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, відповідно до ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Початок іспитового строку ОСОБА_3 рахувати з дня проголошення вироку, тобто з 30 березня 2026 року.

Речові докази: - копія бойової повістки ОСОБА_3 на 19.05.2025 на 1 аркуші; копія паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_3 на 1 аркуші;- копія військово-облікового документа на ім`я ОСОБА_3 на 2 аркушах; копія бойової повістки ОСОБА_3 на 19.05.2025 (для проходження ВЛК) на 1 аркуші; копія журналу видачі повісток військовозобов`язаним (титульний лист журналу та сторінка з відміткою про вручення повістки ОСОБА_3 ) на 2 аркушах; копія заяви ОСОБА_3 про зміну військової служби на альтернативну на 1 аркуші; копія відповіді ІНФОРМАЦІЯ_3 на заяву ОСОБА_3 про зміну військової служби на альтернативну на 1 аркуші;- копія довідки № 17341 від 04.11.2024 на 1 аркуші, які зберігаються при матеріалах кримінального провадження зберігати при матеріалах кримінального провадження;

- довідка військово-лікарської комісії №2025-0519-1058-2302-0 від 19.05.2025 на 1 аркуші; заява ОСОБА_3 від 19.05.2025 на 1 аркуші; заява ОСОБА_3 від 23.05.2025 на 2 аркушах; розписка ОСОБА_3 про ознайомлення з положеннями ст.336 КК України; рапорт ОСОБА_16 від 19.05.2025 на 1 аркуші; заява ОСОБА_17 від 19.05.2025 на 1 аркуші; копія розписок про отримання бойових повісток за 19 та 23 травня 2025 року ОСОБА_3 на 2 аркушах, які зберігаються у володільця, ІНФОРМАЦІЯ_12 повернути законному володільцю ІНФОРМАЦІЯ_11 ;

- компакт-диск з відеозаписами з нагрудної камери поліцейського за 23.05.2025 року, який зберігається у матеріалах кримінального провадження зберігати при матеріалах кримінального провадження.

На вирок можуть бути подані учасниками судового провадження апеляційні скарги до Кропивницького апеляційного суду через Новгородківський районний суд Кіровоградської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається (направляється) обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Суддя ОСОБА_1