ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/986/26 Справа № 229/8436/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 року м. Кривий Ріг

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 16 грудня 2025 року, якою продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

Ухвалою судді Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 16 грудня 2025 року, обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів до 13 лютого 2026 року включно, без визначення розміру застави.

Мотивуючи вказане рішення, суд зазначив, про вагомість ризиків, втечі, переховування, впливу на свідків та вчинення іншого злочину, які на теперішній час не зменшились. Також, врахувавши зміст пред`явленого обвинувачення, стадію судового розгляду суд вважає, що більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не здатні забезпечити досягнення мети визначеної ст. 177 КПК України.

Доводи апеляційної скарги:

Із вказаним судовим рішенням не погодився захисник ОСОБА_6 та оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційні скарзі просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням альтернативного запобіжного заходу у застави.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає про неповноту судового розгляду, оскільки поза увагою суду першої інстанції залишилось клопотання сторони захисту про застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 альтернативного запобіжного заходу у виді застави, більш того судом не перевірено можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Зазначає, що обвинувачений має стійкі соціальні зв`язки , одружений, утримує двох неповнолітніх дітей тому не має наміру переховуватись від суду.

Звертає увагу про відсутність доказів, що підтверджують ризик впливу на свідків та зазначає, що дії ОСОБА_7 підлягатимуть постійному контролю з боку командування, що унеможливить незаконний вплив на свідків.

Вказує, що на стадії досудового розслідування обвинувачений надавав активну допомогу слідству, досудове розслідування закінчено, всі докази зібрано, вплив на учасників кримінального провадження стороні захисту та суду не надано.

Захисник зазначає про надмірне тримання обвинуваченого під вартою, 2 роки і 5 місяці та зазначає, що ризики поза процесуальної поведінки втрачають свою інтенсивність.

Позиції сторін в суді :

Учасники кримінального провадження, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, однак до зали судового засідання не з`явились. Клопотань про відкладення судового розгляду чи проведення судового засідання в режимі відео конференції до суду не надходило.

Враховуючи, вищевикладене, керуючись вимогами ч.4 ст. 422-1 КПК, колегія суддів прийшла до висновку про розгляд апеляційної скарги за відсутність учасників.

Висновки суду:

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали, що надійшли на запит апеляційного суду в порядку ст. 422-1 КПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами пунктів 3 та 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Нормами частини 2 цієї статті визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання судом вимог ст. 177, 178, 194 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Відповідно до наданих матеріалів, колегією суддів встановлено, що в провадженні Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

24 липня 2023 року слідчим суддею Дружківського міського суду Донецької області, щодо ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 19 вересня 2023 року, включно без визначення розміру застави, який в подальшому було продовжено.

16 грудня 2025 року ухвалою судді Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу, обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 13 лютого 2026 року включно, без визначення розміру застави.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.1 ст. 115 КК України, що відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, санкція статті якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років.

Конституція України найвищою соціальною цінністю визнає людину, її життя та здоров`я. Положеннями статей 3 та 27 Конституції України встановлено, що кожен має право захищати своє життя та здоров`я, життя та здоров`я інших людей від протиправних посягань.

Суд першої інстанції, задовольняючи клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 обґрунтовано встановив, що обраний обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який спливає, відповідає характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується.

В обґрунтування прийнятого рішення суд вказав, що ОСОБА_7 , обвинувачується у вчинені особливо тяжкого умисного злочину проти життя та здоров`я іншої особи, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, вважає необхідним продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_7 ,оскільки ризики на які посилався слідчий суддя при обранні ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, продовжують існувати та не зменшились.

Ураховуючи викладене, а також практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, но і високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, оскільки прокурор довів наявність ризику переховування від суду з урахуванням тяжкості покарання за інкримінований злочин, який не зменшився, та у сукупності з іншими встановленими обставинами колегія суддів вважає, що вказане виправдовує подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Колегія суддів звертає увагу, що відсутність на даний час фактів втечі обвинуваченого, не свідчить про неможливість вчинення ним цих дій в подальшому.

Фактично, належна процесуальна поведінка обвинуваченого та відсутність спроб реалізації ризиків, передбачених у ст. 177 КПК України, зумовлені не його високими моральними якостями, а дієвістю обраного запобіжного заходу.

Отже, ураховуючи наявність ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, суд першої інстанції прийшов до висновку, що на даній стадії кримінального провадження є підтвердженою неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, як на тому наполягає сторона захисту.

Підстав, які б виключали можливість застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не вбачається, доказів на підтвердження неможливості на даний час перебування ОСОБА_7 під вартою, суду не надано.

Таким чином, вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції в повній мірі обґрунтував своє рішення, щодо необхідності продовження застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження.

Розглядаючи можливість застосування до обвинуваченого іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, суд апеляційної інстанції зазначає, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить належного контролю за діями обвинуваченого, що нівелює запобігання ризиків переховування від суду та впливу на свідків.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що наразі «достатніми» та «належними» підставами тримання ОСОБА_7 під вартою є не лише очікування суду, а і дотримання балансу між можливими наслідками його звільнення та безпекою суспільства, яке вимагає ізоляції осіб, які з встановленою вірогідністю здатні завдати істотної шкоди правам та свободам інших осіб, що в даному випадку, повністю виправдовує подальше утримання обвинуваченого під вартою.

З огляду на зазначене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що зміна або застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та виключити ризики, пов`язані із звільненням останнього із під варти.

Доводи апеляційної скарги про відсутність ризиків передбачених ст. 177 КПК України є необґрунтованими, оскільки зазначені ризики з їх обґрунтуванням у клопотанні прокурора, судом першої інстанції досліджені та цим обставинам надано належну правову оцінку.

Будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою захисником під час апеляційного розгляду не наведено.

На думку колегії суддів у зв`язку з тим, що обвинувачений ОСОБА_7 обвинувачується у особливо тяжкому злочині за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 7 до 15 років, розуміючи тяжкість понесеного покарання у разі визнання останнього винним у вчинені інкримінованого може переховуватись від суду з метою уникнення понесення покарання. Тому дана належна процесуальна поведінка обвинуваченого наразі обумовлена не його правосвідомістю, а наслідком обраного запобіжного заходу.

Наразі судове слідство триває, свідків не допитано у зв`язку з чим у разі зміни обвинуваченому запобіжного заходу на запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, останній може незаконно впливати на свідків, з метою примушення їх до зміни своїх показань.

Крім того колегія суддів зазначає, що ризик впливу на свідків, існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом, оскільки судове слідство не розпочато та свідки не допитані, вказаний ризик має місце, тому доводи сторони захисту в цій частині не приймає до уваги.

Також колегія суддів бере до уваги, що на даний час на території України триває збройна агресія з боку російської федерації, також на всій території України введено військовий стан, що значно ускладнює контроль виконання обвинуваченим іншого запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою.

Отже, суд, першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання та продовження строку тримання під вартою, правильно прийшов до висновку, що ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу, на даний час не зменшилися та продовжують існувати, а тому неможливо на даний час застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Чинний КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачена обов`язково, тобто, поза всяким сумнівом, здійснюватимуть відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вони мають реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні надалі, а тому доводи про необґрунтованість заявлених ризиків є хибними.

Не можуть бути підставою для задоволення апеляційної скарги факти того, що обвинувачений раніше не судимий, одружений має малолітніх дітей, адже вони не спростовують і не зменшують достатньою мірою ризики, що стали підґрунтям для застосування та продовження саме такого запобіжного заходу ОСОБА_7 .. Крім того, вказані обставини не були стримуючими факторами при вчиненні кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченому.

Колегія суддів не вбачає на даний час, надмірної тривалості тримання обвинуваченого під вартою, оскільки приймає до уваги тяжкість пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення з сукупністю ризиків, які продовжують існувати та враховуючи, зміну територіальної підсудності справ Дружківського міського суду Донецької області, приходить до висновку, що таке обмеження права ОСОБА_7 на свободу є таким, що не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про незастосування, до обвинувачення альтернативного запобіжного заходу у виді застави та зазначає, що згідно вимог п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, щодо злочину, який спричинив загибель людини, більш того визначення розміру застави є дискреційним правом суду, а не його обов`язком.

Враховуючи,що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину проти життя, за який передбачена міра покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років, раніше не судимий, має на утриманні двох малолітніх дітей, колегія суддів, приходить до висновку, що необхідним та достатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, у зв`язку із обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, який спричинив загибель людини.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про продовження застосування стосовно ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки обмеження його права на свободу в даному випадку є виправданим та необхідним, через неможливість в жодний інший спосіб запобігти втечі та забезпечити належне виконання ними своїх процесуальних обов`язків.

Таким чином, перевіривши ухвалу суду в межах апеляційної скарги, колегія судді в вважає, що підстави для її скасування відсутні, всі доводи апеляційної скарги обвинуваченого були предметом розгляду в суді першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404 407, 422-1 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 16 грудня 2025 року, якою продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

.