Справа № 508/156/26
Номер провадження 1-кп/508/22/26
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2026 року селище Миколаївка

Миколаївський районний суд Одеської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000018 від 03.02.2026 року, про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Леніно, Кривоозерського району Миколаївської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на момент вчинення кримінального проступку військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на посаді курсанта навчального взводу навчальної роти школи базової загальновійськової підготовки військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», раніше судимого:

-10.07.2017 року Миколаївським районним судом Одеської області за ч.3 ст.185 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, відповідно до ст.75 КК України звільнений з іспитовим строком 1 рік;

-07.10.2025 року Приморським районним судом м. Одеси за ч.1 ст. 309 КК України до покарання у вигляді 1 року обмеження волі, відповідно до ст.75, 76 КК України звільнений з іспитовим строком 1 рік;

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, суд,

встановив:

ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на посаді курсанта навчального взводу навчальної роти школи базової загальновійськової підготовки військової частини НОМЕР_1 , у званні «солдат», в порушення вимог ст.ст. 3, 28, 29, 68 Конституції України, ст.ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 30 січня 2026 приблизно о 21 год. 00 хв., більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, перебуваючи у кухні домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, усвідомлюючи небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та свідомо припускаючи їх настання, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з громадянином ОСОБА_4 наніс останньому один удар кулаком правої руки в область обличчя, спричинивши своїми протиправними діями тілесні ушкодження у вигляді 2 синців обличчя, які відповідно до п. 2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України - умисне легке тілесне ушкодження.

Положеннями ч. 2 та ч. 3 ст. 381 КПК України передбачено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта. Спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цього параграфа.

Прокурор звернувся з клопотанням, в якому зазначено, що враховуючи те, що підозрюваний беззаперечно визнає свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності, у відповідності до положень ч. 1 ст. 302 КПК України просить суд розглянути кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

До обвинувального акта додано письмову заяву обвинуваченого ОСОБА_3 , яка складена за участі захисника ОСОБА_5 , в якій ОСОБА_3 зазначає, що свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, він беззаперечно визнає; згоден із встановленими досудовим розслідуванням обставинами; йому роз`яснено та зрозуміло зміст встановлених досудовим розслідуванням обставин, а також про його обізнаність у тому, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку, він буде позбавлений права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини; згоден на розгляд обвинувального акта у спрощеному проваджені без проведення судового розгляду в судовому засіданні без його участі.

У вказаній заяві захисником підтверджено добровільність беззаперечного визнання винуватості підозрюваним, його згоду із встановленими в результаті досудового розслідування обставинами і згоду на розгляд обвинувального акта за його відсутності.

Також до обвинувального акта додано письмову заяву потерпілого ОСОБА_4 , у якій він зазначає, що не заперечує проти розгляду обвинувального акта у спрощеному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України; а також про його обізнаність у тому, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку, він буде позбавлений права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 07.10.2021 року у справі №166/361/19, стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване кримінальне правопорушення було учинене і обвинувачений є винним у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Тобто, дотримуючись засад змагальності та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Доказами, встановленими органом досудового розслідування та проаналізованими судом, поза розумним сумнівом доведено винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Отже, суд вважає, що дії ОСОБА_3 вірно кваліфіковано органом досудового розслідування за ч. 1 ст. 125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження, і він повинен нести кримінальну відповідальність за скоєне за ч. 1 ст. 125 КК України.

Враховуючи викладене, а також те, що вимоги КПК України виконано, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт має бути розглянутий в порядку, передбаченому ст. ст. 381-382 КПК України.

Дослідивши обвинувальний акт, долучені до нього додатки та матеріали кримінального провадження, суд вважає доведеним те, що ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України, а саме: умисне легке тілесне ушкодження.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують і обтяжують його покарання.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, є щире каяття.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, - не встановлено.

Також при призначенні обвинуваченому покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України є кримінальним проступком; ставлення ОСОБА_3 до вчиненого, яке полягає у визнанні винуватості.

За сукупності вищенаведених обставин, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 125 КК України, у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таке покарання, на переконання суду, є справедливим і достатнім для виправлення ОСОБА_3 , попередження вчинення ним кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Окрім того, судом встановлено, що Вироком Приморського районного суду м. Одеси від 07.10.2025 року, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та призначено йому покарання за указаною частиною указаної статті обмеження волі строком на 1 (один) рік. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання, з випробуванням строком на 1 (один) рік, з покладанням відповідних обов`язків на підставі ч. 1 ст. 76 КК України. Строк відбування покарання, а саме іспитовий строк ухвалено рахувати з моменту проголошення вироку, тобто з 07.10.2025 року. Дата набрання законної сили Вироком 07.11.2025 року.

Таким чином, ОСОБА_3 , вчинив нове кримінальне правопорушення після набрання законної сили Вироку Приморського районного суду м. Одеси, в період іспитового строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України передбачено, що якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Згідно з ч. 3 ст. 71 КК України, основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Відповідно до п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», за сукупністю вироків покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили.

Положенням ч. 2 ст. 43 КПК України визначено, що засудженим у кримінальному провадженні є обвинувачений, обвинувальний вирок суду щодо якого набрав законної сили.

Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 на підставі ст. 71 КК України слід призначити покарання за сукупністю вироків та до покарання за цим вироком приєднати невідбуту частину покарання за вироком Приморського районного суду м. Одеси від 07.10.2025 року, остаточно призначивши покарання у вигляді обмеження волі строком на 1 рік та штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850,00 гривень.

Запобіжний захід по даному кримінальному провадженню не застосовувався. Підстав для обрання запобіжного заходу суд не вбачає.

Процесуальні витрати відсутні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369-371, 373, 374, 376, 381-382 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу розміром 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн. (вісімсот п`ятдесят гривень 00 коп.).

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, повністю приєднати невідбуте покарання за вироком Приморського районного суду м. Одеси від 07.10.2025 року та за сукупністю вироків призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік та штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн. (вісімсот п`ятдесят гривень 00 коп.).

На підставі ч. 3 ст. 72 КК України покарання за цим вироком у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 гривень, виконувати самостійно.

Початок строку відбування ОСОБА_3 покарання у виді обмеження волі відраховувати з дня його прибуття і постановки на облік у виправному центрі.

Документи та інформаційні носії залишити у матеріалах справи протягом усього часу їх зберігання.

Відповідно до ч. 4 ст. 382 КПК України копію вироку суду не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати всім учасникам судового провадження.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Вирок суду може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня отримання його копії, з урахуванням особливостей, передбачених ч. 1 ст. 394 КПК України.

Роз`яснити учасникам судового провадження, що вирок суду, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 і 382 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Повний текст вироку складений 03.03.2026.

Суддя ОСОБА_6