Справа № 308/6892/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2026 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання заступника начальника слідчого відділення відділу поліції №1 Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області капітан поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000167, відомості про яке внесено в ЄРДР 02.04.2026 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України про накладення арешту на майно,-

ВСТАНОВИВ:

Заступник начальника слідчого відділення відділу поліції №1 Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області капітан поліції ОСОБА_3 за погодженням з прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000167, відомості про яке внесено в ЄРДР 02.04.2026 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно.

В обгрунтування вимог клопотання слідчий посилається на те, що у провадженні слідчого відділення відділу поліції №1 Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000167, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 02 квітня 2026 року, за ознаками складу кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до Указу Президента України № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України в Україні введено воєнний стан. Разом з тим, відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», на період дії правового режиму воєнного стану чоловікам - громадянам України, віком від 18 до 60 років, а також жінкам-військовозобов`язаним обмежено виїзд за межі України, крім військовозобов`язаних, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації відповідно до статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Так, з`ясовано, що у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці у ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виник злочинний умисел, спрямований на організацію незаконного переправлення осіб призовного віку від 18 до 60 років, яким обмежено виїзд за кордон, через державний кордон України, всупереч обмеженням, встановленим Законом України «Про правовий режим воєнного стану», з корисливих мотивів.

Так, ОСОБА_5 , розробила злочинну схему, відповідно до якої, особу призовного віку від 18 до 60 років, якій обмежено виїзд за кордон, вона організовує доставку її до визначеного місця, після чого залучивши для незаконного переправлення через державний кордон інших осіб, тобто спільників, останні доводять таких до лінії державного кордону поза межами пунктів пропуску, за грошову винагороду у розмірі 4 000 доларів США за одну особу.

14 березня 2026 року на одному із невстановлених на даний час телеграм каналів був виставлений номер мобільного телефону НОМЕР_1 під назвою « ОСОБА_6 » яка займається організацією незаконного переправлення осіб через державний кордон України, який під час перегляду знайшов ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В цей же самий день ОСОБА_7 здійснив телефонний дзвінок на номер мобільного телефону НОМЕР_1 , а саме ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка повідомила останньому, що зможе організувати незаконне переправлення його через державний кордон України поза межами пунктів пропуску за грошову винагороду у розмірі 4 000 доларів США та повідомила, чи знає він ще когось хто має намір здійснити перетин державного кордону поза межами пунктів пропуску та потратити до країн Європейського Союзу.

На виконання вказаної схеми, ОСОБА_5 , діючи умисно, 07 травня 2026 року близько 14:00 год., в ході телефонної розмови з ОСОБА_7 , який діяв під контролем правоохоронних органів, повідомила останньому, що вона організує його незаконне переправлення через державний кордон України, а також його знайомого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , повідомила про необхідність надати грошову винагороду у розмірі 4 000 доларів США за кожного та про необхідність прибути 08 травня 2026 року зранку у с. Паладь-Комарівці Ужгородського району Закарпатської області, де остання буде їх очікувати, однак вказана зустріч не відбулась та була перенесена ОСОБА_5 на 16:00 год. 09 травня 2026 року в раніше обумовленому місці.

09 травня 2026 року о 16:20 год. ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 , які діяли під контролем правоохоронних органів, прибули до раніше обумовленого ОСОБА_5 місця, а саме до магазину «Віолетта», що у с. Паладь-Комарівці Ужгородського району Закарпатської області та за вказівкою останньої стали її очікувати.

У подальшому, о 16:44 год. ОСОБА_5 на виконання заздалегідь розробленої злочинної схеми, прибула до визначеного місця, після чого за вказівкою останньої, вони разом пішли у сторону вул. Шумна, де вже підійшов ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який діючи на виконання заздалегідь обумовленої схеми, за попередньою змовою з ОСОБА_5 , повів останніх в польову місцевість у напрямку державного кордону України з Словацькою Республікою, при цьому надаючи чіткі накази та інструкції з приводу їх подальшого перетину державного кордону України, а ОСОБА_5 залишилась у попередньому місці.

Через деякий час ОСОБА_9 , на виконання заздалегідь розробленої злочинної схеми, привів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які діяли під контролем правоохоронних органів, до польової місцевості у с. Паладь-Комарівці Ужгородського району Закарпатської області, координати 48.5290901, 22.1793677, де у подальшому близько 17:00 год прибули ОСОБА_5 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який на виконання заздалегідь обумовленої схеми, спрямованої на перетин осіб призовного віку через державний кордон України повинен був відігравати роль «прикордонника» та був одягнутий у військову форму.

Надалі, ОСОБА_5 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , на виконання заздалегідь розробленої злочинної схеми, перебуваючи за вище вказаною адресою, почали ще раз надавати чіткі інструкції щодо перетину державного кордону, вказали на напрямок руху, повідомили, що ОСОБА_10 , який відігравав роль «прикордонника», проведе ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які діяли під контролем правоохоронних органів, до лінії державного кордону, де останні безперешкодно здійснять перетин кордону та потраплять до Словацької Республіки, при цьому наголосили, що підуть визначеною стежкою та до визначеного місця попередньо приготовленого для перетину, де відсутня огорожа та колючка. Одночасно ОСОБА_5 висунула вимогу надати частину обумовленої грошової винагороди у розмірі 4 000 доларів США, а решту необхідно було надати безпосередньо на лінії держаного кордону ОСОБА_10 .

Надалі ОСОБА_8 надав ОСОБА_10 всю суму обумовленої грошової винагороди, а саме заздалегідь ідентифіковані грошові кошти у розмірі 8 000 доларів США із серійними номерами PB 08147516 M. Далі ОСОБА_10 разом з ОСОБА_8 за вказівкою ОСОБА_5 перерахували надані грошові кошти, однак були викриті правоохоронними органами та затримані, а саме ОСОБА_9 о 19:39 год., ОСОБА_10 о 19:41 год. та ОСОБА_5 о 19:42 год. за адресою: с. Паладь-Комарівці Ужгородського району Закарпатської області, координати 48.5290901, 22.1793677.

Слідчий зазначає, що 09.05.2026 в ході огляду місця події, що мало місце за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, с. Паладь-Комарівці, координати 48.5290901, 22.1793677 було виявлено та вилучено: мобільний телефон марки «Infinix HOT 40 Pro», моделі «Infinix X6837», бірюзового кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 належний ОСОБА_5 , який упаковано до спец. пакету НПУ №WAR1534622; мобільний телефон марки «Huawei» в непрацюючому стані та мобільний телефон марки «Huawei nova 9», моделі «NAM-LX9», чорного кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_4 , ІМЕІ 2: НОМЕР_5 , які упаковано до спец. пакету НПУ №WAR1534621; імітаційні грошові кошти номіналом 100 доларів США в кількості 80 купюр з однаковою серією та номером PB 08147516 M, які упаковано до спец. пакету НПУ №WAR1534620.

Органом досудового розслідування встановлено, що вилучені предмети мобільний телефон марки «Infinix HOT 40 Pro», моделі «Infinix X6837», бірюзового кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 належний ОСОБА_5 , який упаковано до спец. пакету НПУ №WAR1534622; мобільний телефон марки «Huawei» в непрацюючому стані та мобільний телефон марки «Huawei nova 9», моделі «NAM-LX9», чорного кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_4 , ІМЕІ 2: НОМЕР_5 , які упаковано до спец. пакету НПУ №WAR1534621; імітаційні грошові кошти номіналом 100 доларів США в кількості 80 купюр з однаковою серією та номером PB 08147516 M, які упаковано до спец. пакету НПУ №WAR1534620, мають значення речового доказу у вказаному кримінальному провадженні.

Слідчий зазначає, що з огляду на вищезазначене для потреб досудового розслідування вкрай необхідно забезпечити наявність речей, що вилучено у ході огляду від 09.05.2026, а саме: мобільний телефон марки «Infinix HOT 40 Pro», моделі «Infinix X6837», бірюзового кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 належний ОСОБА_5 , який упаковано до спец. пакету НПУ №WAR1534622; мобільний телефон марки «Huawei» в непрацюючому стані та мобільний телефон марки «Huawei nova 9», моделі «NAM-LX9», чорного кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_4 , ІМЕІ 2: НОМЕР_5 , які упаковано до спец. пакету НПУ №WAR1534621; імітаційні грошові кошти номіналом 100 доларів США в кількості 80 купюр з однаковою серією та номером PB 08147516 M, які упаковано до спец. пакету НПУ №WAR1534620 з метою збереження речових доказів, оскільки наявність даних речових доказів дозволить провести повне та всебічне досудове розслідування .

Так, беручи до уваги те, що вилучені предмети зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, містять інші відомості, які можуть бути використано як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі можуть бути предметами, що були об`єктом кримінально протиправних дій, 10.05.2026 слідчим, яким здійснюється досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні, винесено постанову про визнання їх речовими доказами.

Слідчий зазначає, що вищевказане майно відповідно до статті 98 КПК України є речовим доказом даного кримінального провадження, а тому в органу досудового розслідування виникла необхідність у накладанні арешту на вилучене майно.

На даний час існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що вищевказані речі є доказами у кримінальному провадженні, адже вони відповідають критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України (вони є матеріальні об`єкти, які могли зберегти на собі сліди злочину, містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження). У зв`язку із цим є необхідність у накладенні арешту на вказане майно з метою збереження речових доказів.

Позиція сторін :

В судове засідання прокурор та слідчий не з`явилися. Прокурор подав до суду заяву, згідно якої просив розглянути клопотання без його участі.

Власник майна ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_11 в призначене судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Захисник ОСОБА_11 подав до суду заяву про розгляд клопотання без їх участі.

Власник майна ОСОБА_5 та її захисник ОСОБА_12 в призначене судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Захисник ОСОБА_12 подав до суду заяву про розгляд клопотання без їх участі.

У відповідності до ст. 172 КПК України неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Згідно ч.4 ст.107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Перевіривши докази, якими обґрунтовується клопотання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Слідчим суддею встановлено, що Слідчим відділенням відділу поліції №1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження, відомості про яке 02.04.2026 року внесені до ЄРДР за №0000167, попередня правова кваліфікація ч. 3 ст. 332 КК України.

Слідчим суддею встановлено, що 09.05.2026 року під час огляду місця події за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, с. Паладь-Комарівці, координати 48.5290901, 22.1793677 було виявлено та вилучено: мобільний телефон марки «Infinix HOT 40 Pro», моделі «Infinix X6837», бірюзового кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 , який упаковано до спец. пакету НПУ №WAR1534622; мобільний телефон марки «Huawei» в непрацюючому стані та мобільний телефон марки «Huawei nova 9», моделі «NAM-LX9», чорного кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_4 , ІМЕІ 2: НОМЕР_5 , які упаковано до спец. пакету НПУ №WAR1534621; імітаційні грошові кошти номіналом 100 доларів США в кількості 80 купюр, які упаковано до спец. пакету НПУ №WAR1534620.

Постановою заступника начальника слідчого відділення відділу поліції №1 Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області капітан поліції ОСОБА_3 від 10.05.2026 року який здійснює досудове розслідування у вказаному кримінальному вилучені в ході огляду місця події речі визнано речовими доказами .

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч.5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч.1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160 - 166, 170 - 174 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 3 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Згідно ч.2 ст.167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до частини 1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Таким чином арешт може бути накладено на майно у вигляді речей, документів ( в тому числі цінних паперів , грошей (у будь якій валюті готівкою або безготівковому вигляді), на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, корпоративні права.

Згідно положень ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 3 ст. 170 КПК України встановлено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

У кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення) (п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК).

Застосовуючи положення п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК слідчий суддя зауважує, що стандарт доведення «достатні підстави», необхідність застосування якого у даній ситуації передбачає ч. 3 ст. 170 КПК, не вимагає від сторони обвинувачення надання безумовних та беззаперечних доказів, а передбачає необхідність наведення достатньо вагомих фактів та об`єктивних відомостей, аналіз яких у їх взаємозв`язку між собою дозволяє дійти висновку про відповідність вилученого майна критеріям речових доказів.

При цьому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Також, арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Отже, чинним КПК не заборонено з метою збереження речових доказів накладати арешт на майно у кримінальному провадженні, коли у ньому нікому, в тому числі й тим, на чиє майно накладається арешт, не повідомлено про підозру.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5)розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно ч.10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частиною 11 ст.170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст.173 КПК України).

Щодо відповідності майна ознакам речового доказу

Надаючи оцінку тому чи майно, на яке просить слідчий накласти арешт, відповідає ознакам речового доказу, слідчим суддею ураховуються зміст поняття «речові докази» та обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Так, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб (п. п. 1, 2, 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК).

Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення (ч. 1 ст. 98 КПК).

У кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення) (п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК)

Застосовуючи положення п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК слідчий суддя зауважує, що стандарт доведення «достатні підстави», необхідність застосування якого у даній ситуації передбачає ч. 3 ст. 170 КПК, не вимагає від сторони обвинувачення надання безумовних та беззаперечних доказів, а передбачає необхідність наведення достатньо вагомих фактів та об`єктивних відомостей, аналіз яких у їх взаємозв`язку між собою дозволяє дійти висновку про відповідність вилученого майна критеріям речових доказів.

Зважаючи на обставини, зазначені у клопотанні та встановлені в ході судового розгляду , слідчий суддя приходить до висновку про наявність достатніх підстав вважати, що на вилучених в ході огляду місця події речах наявні відомості, які можуть бути використані для встановлення обставин у кримінальному провадженні.

При цьому, враховуючи описані у клопотанні обставини розслідуваного злочину, механізм його вчинення та діяльність ймовірно причетних осіб, слідчий суддя доходить переконання, що на вилучених речах можуть бути виявлені відомості, які будуть використовуватися як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Відповідно, зокрема, мобільний телефон, як матеріальний носій цих відомостей, також має ознаки речового доказу і може бути використаний сторонами кримінального провадження як таке процесуальне джерело доказів.

Враховуючи зазначені відомості, та беручи до уваги обставини розслідуваних кримінальних правопорушень, слідчий суддя вважає, що вказані телефони дійсно можуть містити інформацію, яка має суттєве значення для цього кримінального провадження.

Постановою заступника начальника слідчого відділення відділу поліції №1 Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області капітан поліції ОСОБА_3 від 10.05.2026 року який здійснює досудове розслідування у вказаному кримінальному вилучені в ході огляду місця події речі визнано речовими доказами .

У зв`язку з цим, слідчий суддя вважає, що наразі у контексті потреб досудового розслідування існує необхідність проведення детального огляду мобільних телефонів.

За таких обставин, слідчий суддя приходить до висновку про наявність достатніх підстав вважати, що існує можливість використання вилученого майна як доказу у кримінальному провадженні і воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК.

На переконання слідчого судді, наведені обставини, які були зафіксовані у протоколі огляду місця події можуть свідчити про те, що мобільні телефони можуть містити важливі відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, зокрема, щодо інформації про переписку з особами, які можуть бути причетні до вчинення кримінального правопорушення.

З огляду на це, орган досудового розслідування має виправдану потребу у подальшому утриманні таких мобільних пристроїв для подальшого розкриття змісту інформації та відомостей, що у них можуть міститися, в тому числі й видалених, що може бути реалізовано шляхом проведення їх експертного дослідження.

Слідчий суддя накладаючи арешт на вилучені слідчим мобільні телефони, виходить з того, що існує необхідність проведення їх детального огляду, у тому числі із залученням спеціаліста та використанням спеціальної техніки, можливого експертного дослідження на предмет відновлення видаленої інформації, що дозволить у подальшому скопіювати як наявні, так і ймовірно видалені файли.

Зважаючи на обставини, зазначені у клопотанні та встановлені в ході судового розгляду, слідчий суддя приходить до висновку про наявність достатніх підстав вважати, що на вилучених в ході огляду місця події мобільних телефонах наявні відомості, які можуть бути використані для встановлення обставин у кримінальному провадженні.

За допомогою арешту буде досягнуто завдань, для виконання яких слідчий звертається із клопотанням.

Завданнями арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Зокрема, зважаючи на обставини, що розслідуються у межах цього кримінального провадження, характер діяльності ймовірно причетних осіб, з метою запобігання випадків видалення інформації, обізнаність ймовірно причетних осіб із ходом проведення досудового розслідування, обґрунтованим є твердження про наявність ризику знищення, спотворення, приховування чи зміна відомостей, наявних на вилученому телефоні. Враховуючи виявлення таких відомостей на технічному засобі, які мають істотне значення для цього кримінального провадження, існує загроза їх знищення, зокрема, видалення листування, адресатів, телефонних дзвінків, документів, програм, а також приховування чи знищення самого пристрою.

Наслідки арешту майна для осіб, чиї права обмежуються, будуть розумними та співрозмірними із завданнями цього кримінального провадження.

Критерії розумності та співрозмірності обмеження права власності є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчого судді. Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. При цьому, обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (Рішення ЄСПЛ від 05.01.2000 у справі «Беєлер проти Італії», заява № 33202/96, параграф 107). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (Рішення ЄСПЛ у справі Джеймс та інші проти Сполученого Королівства від 21.02.1986, заява № 8793/79, параграф 50).

На думку слідчого судді, накладення арешту в даному випадку є розумним та співрозмірним завданням кримінального провадження. У цьому контексті слідчий суддя враховує, серед іншого, суспільну небезпеку ймовірно вчиненого кримінального правопорушення, його специфіку і тяжкість, ймовірну причетність до його вчинення особи, яка є власником вилученого майна, а також виявлення на відповідному майні відомостей, що мають істотне значення для розслідування відповідних злочинів. За таких обставин, слідчий суддя вважає, що пов`язані із накладенням арешту обмеження не є невиправдано обтяжливими для власника такого майна.

При цьому, у ході розгляду клопотання слідчим суддею не встановлено негативних наслідків арешту майна для третіх осіб.

З урахуванням зазначеного, слідчий суддя переконаний, що накладення арешту на даному етапі досудового розслідування у цьому випадку є пропорційним та співрозмірним завданням кримінального провадження і переслідує легітимну мету.

Слідчий суддя відзначає, що накладення арешту на відповідний технічний пристрій не є припиненням права власності на них або невідворотнім позбавленням такого права. Хоча власник і обмежується у реалізації всіх правомочностей щодо відповідного майна, однак такий захід є тимчасовим.

У цьому контексті слідчий суддя відзначає, що доказове значення у цьому кримінальному провадженні мають не самі по собі матеріальні носії інформації, а наявні на них електронні файли і відомості.

На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України слідчий довів слідчому судді необхідність арешту майна на вилучені в ході огляду місця події від 09.05.2026 року речах з метою збереження речових доказів та наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України, а тому клопотання підлягає до задоволення.

Метою накладення арешту на це майно, слідчим суддею є забезпечення кримінального провадження у частині збереження речових доказів.

Так, слідчий суддя дійшов висновку, що вилучені речі містять відомості, які можуть бути використані як докази фактів та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто відповідають критеріям, визначеним ст. 98 КПК України.

Одночасно, слідчий суддя вважає, що слідчим дотримано вимог ст.ст. 170,171 КПК України і в клопотанні слідчого наявне обґрунтування необхідності арешту речей виявлених під час огляду місця події та конкретизовано підстави та мета накладення на них арешту.

Слідчим суддею встановлено, клопотанням та матеріалами доданими до клопотання доведено, що вилучені в ході огляду місця події речі у відповідності до ст. 98 КПК України, мають значення у кримінальному провадженні як речові докази.

Згідно з практикою ЄСПЛ, який, проаналізувавши питання пропорційності втручання в право на мирне володіння майном, дійшов висновку, що ст.1 Протоколу №1 до Конвенції передбачає втручання в право мирного володіння майном за умови існування розумного взаємозв`язку пропорційності між використаними засобами, якими обмежується право, та ціллю заради досягнення якої застосовуються такі засоби (п. 203 рішення ЄСПЛ від 05.03.2019 у справі «Узан та інші проти Туреччини» / Uzan and others v. Turkey, заяви №19620/05, 41487/05, 17613/08, 19316/08). Тобто, обмежити особу в праві мирно володіти майном можна не просто, коли існує необхідність здійснення такого втручання в її право з метою виконання завдань кримінального провадження, а виключно, якщо виконати завдання кримінального провадження в інший спосіб, аніж через застосування такого обмеження, за наявних обставин неможливо.

Тимчасове накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, хоча власник і обмежується у реалізації всіх правомочностей права власності, такий захід є тимчасовим, відповідні обмеження за вищевказаних фактичних обставин є розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження, з урахуванням чого слідчий суддя погоджується, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи осіб з метою виконання завдань кримінального провадження.

Слідчим суддею встановлена безумовна переконливість щодо застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, оскільки у разі його не застосуванні може призвести до зникнення та навіть втрати слідів, предметів як речових доказів, або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, окрім того вилучення майна проведено згідно встановленої процедури, враховуючи правову підставу для арешту майна та достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, наслідки арешту майна для інших осіб, приймаючи до уваги практику Європейського суду з прав людини та положення ст.1 Протоколу №1 до Конвенції, яка проголошує, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, при цьому позбавлення цього права відбувається в суворому додержанні як національного, так і міжнародного законів, щоб не призводити до свавілля з боку правоохоронних органів не втручання в право власності, враховує можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, оскільки за його допомогою може бути виконане завдання досудового розслідування щодо встановлення та з`ясування всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення, тому слідчий суддя вважає, що клопотання обґрунтоване й підлягає до задоволення з підстав та мотивів викладених вище.

Незастосування арешту майна може призвести до його зникнення, або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, а тому наявні правові підстави для арешту майна шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування .

За таких обставин слідчий суддя при розгляді даного клопотання вбачає потенційну загрозу та шкоду для кримінального провадження в разі відмови у накладенні арешту та повернення вилученого майна.

Така шкода може виразитись у втраті речового доказу стороною обвинувачення та унеможливить подальше провадження досудового розслідування та встановленню істини у справі, що очевидно переважає над відсутністю в даний час повідомленої підозри винуватій у вчиненні злочинів особі, а також неможливістю власником (володільцем) тимчасово володіти, розпоряджатися та користуватися вказаним майном.

Крім того, матеріали провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потре-би досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою попередження настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, тому підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження слідчий суддя не вбачає.

Застосування будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження, у тому числі і арешт майна, є втручанням у права і свободи особи, проте таке втручання можливе, якщо потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання, обов`язковою ж умовою для такого втручання має бути встановлення обставин, які б не допустили до порушення принципу розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Розяснити, що згідно ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Таким чином, клопотання слідчого підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.170-173,309 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання заступника начальника слідчого відділення відділу поліції №1 Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області капітан поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000167, відомості про яке внесено в ЄРДР 02.04.2026 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України про накладення арешту на майно задовольнити.

Накласти арешт на майно, вилучене 09.05.2026 року в ході проведення огляду за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, с. Паладь-Комарівці, координати НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , а саме:

- мобільний телефон марки «Infinix HOT 40 Pro», моделі «Infinix X6837», бірюзового кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 належний ОСОБА_5 , який упаковано до спец. пакету НПУ №WAR1534622; мобільний телефон марки «Huawei» в непрацюючому стані та мобільний телефон марки «Huawei nova 9», моделі «NAM-LX9», чорного кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_4 , ІМЕІ 2: НОМЕР_5 , які упаковано до спец. пакету НПУ №WAR1534621; імітаційні грошові кошти номіналом 100 доларів США в кількості 80 купюр з однаковою серією та номером PB 08147516 M, які упаковано до спец. пакету НПУ №WAR1534620- шляхом тимчасового обмеження права на відчуження, користування та розпорядження.

Копію ухвали вручити прокурору, а іншим учасникам направити не пізніше наступного робочого дня після її постановлення.

Ухвала про накладення арешту виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1