ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/6100/25 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження апел.суду №11-кп/818/610/26 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.5 ст.407 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Харкова апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 21 листопада 2025 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 407 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0002220 від 17.02.2025,-

в с т а н о в и л а:

Вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 21 листопада 2025 року ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Сургут Тюменської області РФ, має середню освіту, військовослужбовця військової служби за контрактом, обіймає посаду командира 2 мотопіхотного спеціалізованого відділення 1 мотопіхотного спеціалізованого взводу мотопіхотної спеціалізованої роти (ШКВАЛ) військової частини НОМЕР_1 , маючий військове звання «молодший сержант», зі слів: одруженого, має малолітнього сина, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрован ого за адресою: АДРЕСА_1 , засуджений вироком Кропивницького апеляційного суду від 30.11.2020 за частиною 1 статті 307, частиною 2 статті 307 КК України до 6 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного на праві приватної власності майна, ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 27.05.2024 звільнений умовно-достроково від відбування основного покарання для проходження військової служби за контрактом, визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 407 КК України і призначено йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі статті 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Кропивницького апеляційного суду від 30.11.2020 та остаточно призначено покарання ОСОБА_8 у виді 5 (п`яти) років 1 (місяця) позбавлення волі.

Згідно вироку, ОСОБА_8 наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 01.09.2024 № 251 призначено на посаду командир 2 мотопіхотного спеціалізованого відділення 1 мотопіхотного спеціалізованого взводу мотопіхотної спеціалізованої роти (ШКВАЛ).

Відповідно до приписів статтей 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», на момент вчинення злочину, молодший сержант ОСОБА_8 вважався військовослужбовцем за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Вимоги статей 17, 65 Конституції України, статті 17 Закону України «Про оборону України», частини 1 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язують молодшого сержанта ОСОБА_8 захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України.

У відповідності до вимог статей 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (зі змінами), статей 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, молодший сержант ОСОБА_8 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків та виконувати завдання, пов`язані із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України та інше.

Пунктом 3 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: на території військової частини або в іншому місці роботи протягом робочого часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком; на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Згідно вимог статей 12, 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків він зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові. Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити до наступного прямого начальника.

Статтями 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, визначено необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Згідно Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану», затвердженого Верховною Радою України 24.02.2022 (№ 2102-ІХ), відповідно до пункту № 31 частини першої статті 85 Конституції України та статті 5 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» по всій території України введено військовий стан, у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, який у подальшому продовжено указом Президента України № 259/2022 з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року на 30 діб, який подовжено указом Президента України № 469/2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 12 серпня 2024 року строком на 90 діб.

Молодший сержант ОСОБА_8 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, достовірно знав та усвідомлював, що повинен неухильно дотримуватись вимог статей 65, 68 Конституції України, статті 17 Закону України «Про оборону України», статей 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», статей 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV, статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, які зобов`язують його: свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, захищати суверенітет і територіальну цілісність України, забезпечувати її економічну та інформаційну безпеку, віддано служити українському народу, сумлінно, чесно та зразково виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, не допускати негідних вчинків.

Проте, молодший сержант ОСОБА_8 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, перебуваючи на посаді командир 2 мотопіхотного спеціалізованого відділення 1 мотопіхотного спеціалізованого взводу мотопіхотної спеціалізованої роти (ШКВАЛ), реалізуючи свій злочинний умисел, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою незаконно ухилитися від неї, маючи об`єктивні можливості продовжувати військову службу, в умовах воєнного стану, у порушення вимог статей 65, 68 Конституції України, статті 17 Закону України «Про оборону України», статей 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», статей 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, не одержавши дозволу відповідних командирів або начальників, за відсутності поважних причин, 04.11.2024 самовільно залишив місце дислокації підрозділу у АДРЕСА_2 та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

23.06.2025 молодший сержант ОСОБА_8 добровільно та з власної ініціативи прибув до Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві та повідомив про себе і вчинений ним злочин.

Не погодившись з вказаним вироком, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуваний вирок змінити, призначити ОСОБА_8 покарання з урахуванням положень статті 69 КК України, нижче від найнижчої межі, встановленою санкцією частини 5 статті 407 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі статті 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Кропивницького апеляційного суду від 30.11.2020 та остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі. В іншій частині вирок залишити без змін.

В обґрунтування апеляційних доводів захисник вказує на те, що обвинувачений ОСОБА_8 в ході судового слідства щиро покаявся у скоєному злочині; надав викриваючи показання відносно себе, пояснив, що самовільно залишив військову частину, у зв`язку з незадовільним станом здоров`я; за місцем проживання та місцем проходження військової служби характеризується позитивно; спиртними напоями не зловживає, громадський порядок не порушує; на спеціалізованих обліках не перебуває; раніше судимий.

Захисник звертає увагу, що кримінальним правопорушенням шкоди не завдано, потерпілі, цивільний позов та витрати на залучення експерта, у зв`язку із проведенням під час досудового розслідування експертиз - відсутні. Наявні обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_8 , передбачені статтею 66 КК України - щире каяття та визнання вини. Обставини, що обтяжують покарання судом не встановлені.

Вважає, що з урахуванням викладеного, суд першої інстанції повинен був призначити ОСОБА_8 покарання з застосуванням положень статті 69 КК України, у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши оскаржуваний вирок, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, зважаючи на наступне.

Дії обвинуваченого кваліфіковано правильно, висновки суду відносно фактичних обставин справи, які в суді першої інстанції не заперечувались і відносно яких, відповідно до вимог частини 3 статті 349 КПК України докази не досліджувались, колегія суддів на підставі частини 2 статті 394, частини 1 статті 404 КПК України, не перевіряє.

Згідно вимог статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіряючи вирок в межах доводів апеляційної скарги захисника щодо призначення обвинуваченому покарання із застосуванням положень статті 69 КК України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано та вмотивовано дійшов висновку про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого злочину, достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, його наслідки, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих обставин.

Відповідно до частини 2 статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм статті 65 КК України та роз`яснень, наведених у пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

При призначенні ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції діяв з дотриманням вимог статей 50, 65 КК України, врахував особу обвинуваченого, який раніше судимий, був звільнений умовно-достроково від відбування основного покарання для проходження військової служби за контрактом, зі слів одружений, має малолітнього сина, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває.

Відповідно до статті 66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого суд першої інстанції, визнав визнання вини та щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання відповідно до статті 67 КК України, судом не встановлено.

Вказані обставини чітко, логічно та мотивовано вказані у мотивувальній частині вироку при обґрунтуванні судом першої інстанції ухваленого рішення щодо кваліфікації вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, призначення йому певного виду та міри покарання.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, не можливе без його ізоляції від суспільства та правильно призначив покарання, в межах санкції частини 5 статті 407 КК України, та визначив остаточне покарання відповідно до положень статті 71 КК України приєднавши частину невідбутого покарання за вироком Кропивницького апеляційного суду від 30.11.2020 у виді позбавлення волі на строк 5 (пять0 років 1 (один) місяць позбавлення волі.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, про відсутність передбачених законом підстав для застосування до призначеного обвинуваченому покарання, положень статті 69 КК України, з огляду на наступне.

Як неодноразово зазначав Верховний Суд, норма матеріального права, викладена в частині 1 статті 69 КК України, надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж передбачено законом за кримінальне правопорушення, лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Отже, застосування положень вказаної правової норми можливе у разі: 1) наявності не менше двох обставин, що пом`якшують покарання; 2) одна із яких істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Обставини чи сукупність обставин, які відповідно до положень статті 69 КК України надають суду повноваження вийти за межі мінімального покарання, встановленого законом, мають перебувати в обумовленому взаємозв`язку із цілями та/або мотивами кримінального правопорушення, обсягом, характером і змістом дій та іншими факторами, які безпосередньо обумовлюють вчинення кримінального правопорушення та впливають на його характеристику за критеріями суспільної небезпеки вчиненого та винуватого, їх характеру та ступеня.

Той факт, що обвинувачений ОСОБА_8 позитивно характеризується за місцем мешкання та проходження військової служби, не перебуває на спеціалізованих обліках, не зловживає алкогольними напоями, не порушує громадський порядок, щиро розкаявся та визнав вину, відсутність завданої шкоди від кримінального правопорушення, потерпілих та цивільного позову, на думку суду апеляційної інстанції, не є беззаперечними підставами для застосування до останнього приписів статті 69 КК України.

На думку суду апеляційної інстанції захисником не наведено в апеляційній скарзі обставин, які не були враховані судом першої інстанції при призначені ОСОБА_8 покарання, та які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, що могли б свідчити про явну суворість призначеного покарання судом першої інстанції та пом`якшення призначеного ОСОБА_8 покарання відповідно до положень статті 69 КК України.

Враховуючи обставини вчиненого обвинуваченим ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 407 КК України, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості застосувати положення статті 69 КК України при призначенні покарання обвинуваченому.

У зв`язку із наведеним, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 .

Керуючись статтями 405, пунктом 1 частини 1 статті 407, 418, 419 КПК України,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 21 листопада 2025 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без змін

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, у той же строк з моменту отримання повного тексту ухвали.

Головуючий:

Судді: