ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 532/2238/24 Номер провадження 11-кп/814/1076/26Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2026 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000193 за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Кобеляцького районного суду Полтавської області від 22 грудня 2025 року,

встановила:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, не одруженого, з повною загальною середньою освітою, маючого на утриманні неповнолітню дитину, особу з інвалідністю ІІІ групи, ФОП, не судимого,

засуджено за ст. 126-1 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду на 1 рік з покладенням обов`язків, передбачених ст. 59-1 КК України.

На підставі п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України до ОСОБА_8 , застосовано обмежувальний захід, поклавши на нього обов`язок пройти програму для кривдників 3 місяці.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Згідно з вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

ОСОБА_8 умисно, систематично вчиняв дії психологічного та економічного насильства, які проявлялись у словесних образах потерпілої, нецензурній лайці на її адресу, фізичної розправи, обмеження фінансовими коштами щодо дружини ОСОБА_9 , що призвело до психологічних страждань потерпілої.

Так, 29 травня 2024 року на ОСОБА_8 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме за вчинення психологічного та економічного насильства відносно дружини ОСОБА_9 , яке виразилось у висловлюванні нецензурною лайкою, погроз різного характеру та обмеження фінансовими коштами. Постановою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 23 липня 2024 року на ОСОБА_8 накладено адміністративне стягнення за ч.1 ст. 173-2 КУпАП у виді штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 грн.

05 червня 2024 року та 17 червня 2024 року на ОСОБА_8 складено протоколи про адміністративні правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а саме за вчинення психологічного насильства відносно дружини ОСОБА_9 , що виразилося у висловлюванні нецензурною лайкою, погроз фізичною розправою. Постановою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 18 червня 2024 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП і звільнено від відповідальності в зв`язку з малозначністю вчиненого порушення, обмежившись усним зауваженням.

У подальшому ОСОБА_8 , будучи особою, яка раніше притягувалась до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства за ст. 173-2 КУпАП, належних висновків для себе не зробив та 20 червня 2024 року, знаходячись за адресою АДРЕСА_1 , умисно, вчинив по відношенню ОСОБА_9 психологічне насильство, що виразилось у систематичному висловлюванні словесних образ та погроз щодо неї, та призвело до її психологічних страждань, а також у подальшому вчинив фізичне насильство, яке виразилось у нанесенні одного удару металевою тростиною у область пальця правої руки останньої, які за ступенем тяжкості тілесних ушкоджень відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Зазначені вище ситуації фізичного, психологічного та економічного насилля з боку ОСОБА_8 , в період часу з березня 2024 року по липень 2024 року для ОСОБА_9 є істотно психотравмувальними, погіршували її соціальне функціонування та якість життя, обумовили формування негативних психоемоційних переживань та змін, а саме: фіксованість на сімейній проблемі, ситуативна тривожність, почуття приниженої гідності та образи, фізичний біль від завданих тілесних ушкоджень, знижений і нестійкий настрій, чим заподіяв потерпілій психологічні ( моральні) страждання.

Також, бажаючи продемонструвати свою владу і в повній мірі контроль над потерпілою ОСОБА_8 систематично, у зазначений вище проміжок часу, вчиняв економічне насильство, яке виразилось у контролі фінансів останньої, вимагання звітів про пророблену роботу.

Зазначеними насильницькими діями ОСОБА_8 заподіяв ОСОБА_9 систематичні психологічні, економічні та фізичні страждання, що завдали шкоди фізичному та психологічному здоров`ю потерпілої.

Тобто, обвинувачений ОСОБА_8 своїми умисними протиправними діями, які виразились у систематичному вчиненні фізичного, економічного та психологічного насильства щодо подружжя ОСОБА_9 , що призвело до фізичних та психологічних страждань, погіршення якості життя потерпілої особи, тобто домашнього насильства.

На вирок суду захисник подав апеляційну скаргу, у якій просить вирок суду скасувати, визнати ОСОБА_8 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України та закрити кримінальне провадження щодо нього.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 підлягає закриттю, оскільки кримінальне правопорушення за ст. 126-1 КК України є кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення та повинно бути розпочате на підставі заяви потерпілої, проте такої заяви від потерпілої не було, а кримінальне провадження розпочате за матеріалами правоохоронних органів про виявлення фактів вчинення кримінальних правопорушень. Підставою для початку досудового розслідування є рапорт ДОП ОСОБА_10 , а не заява потерпілої.

Тому вважає, що всі отримані під час досудового розслідування докази є недопустимими.

Окрім цього вказує, що сам факт наявності постанов про притягнення ОСОБА_8 до адміністративної відповідальності не свідчить про вчинення ОСОБА_8 домашнього насильства, тобто умисного систематичного вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства щодо подружжя, що призводить до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи.

Вказані постанови та протоколи про адміністративне правопорушення хоча формально й містять ознаки систематичності конфліктів між подружжям, проте не можуть поширюватися на визначення винуватості у діях ОСОБА_8 домашнього насильства.

До того ж за аналогічними підставами притягувалася і потерпіла ОСОБА_9 , є рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області у справах № 532/1393/24, № 532/1548/24, що залишилося поза увагою суду. Сама ОСОБА_9 характеризує події, які відбувалися з ОСОБА_8 як сімейні сварки.

Тому вважає, що суд помилково відніс подію від 20.06.2024 до чергового епізоду домашнього насильства.

Обставини отримання потерплою травми пальця 20.06.2024 не доведені умислом та виною ОСОБА_8 на вчинення домашнього насильства.

Вважає, що надані суду докази щодо наявності у потерпілої тілесного ушкодження не можуть слугувати доказом вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 126-1 КК України, проте могли бути доказами в іншому провадженні. В судовому засіданні експерт зазначив, що однозначно відповісти на питання чи зроблені висновки є наслідком саме домашнього насильства чи результатом сімейних конфліктів.

Також зазначає, що протокол огляду телефону не підтверджує висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні домашнього насильства, як і переписка в месенджері "Вайбер".

Суд безпідставно не взяв до уваги те, що саме потерпіла на телефон обвинуваченого направляла повідомлення з образами, лайкою та здійснювала психологічний вплив на нього. Не взято до уваги надані суду аудіозаписи.

Вказує, що гроші набуті подружжям за час їхнього шлюбу є спільною сумісною власністю подружжя, а розпорядження чи користування цими коштами здійснюється за їх взаємною згодою. Тому вважає, що не може бути і ніякого економічного насилля.

Інші учасники провадження вирок не оскаржували.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та захисника в підтримку апеляційної скарги захисника, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікація дій за ст. 126-1 КК України, є правильним, ґрунтується на належних та допустимих доказах, що були безпосередньо досліджені в судовому засіданні та отримали належну оцінку.

Надаючи показання суду ОСОБА_8 свою вину не визнав та вказав, що між ним та потерпілою ОСОБА_9 дійсно були часті сварки. 20.06.2024 за місцем його проживання приїхала ОСОБА_9 та допомагала йому з сином. Пізніше повідомила, що заморилась і пішла відпочивати. Коли він зайшов до будинку, між ним та ОСОБА_9 розпочалась сварка, після якої він вийшов на двір, а коли повернувся, то ОСОБА_9 закрила перед ним двері та не впускала його до будинку. Тілесних ушкоджень ОСОБА_9 не наносив і вважає, що вона могла отримати їх коли зачиняла двері, прищемивши пальця. 20.06.2024 користувався тростиною у зв`язку з перенесеною напередодні операцією. Крім цього, підтвердив, що він дійсно розбив потерпілій телефон, оскільки після перегляду його змісту, виявив, що вона спілкується з іншим чоловіком. Вважає ініціатором сварок у сім`ї була ОСОБА_9 .

Такі показання обвинуваченого частково узгоджуються з показаннями потерпілої ОСОБА_9 , яка суду першої інстанції пояснила, що обставини, зазначені в обвинувальному акті повністю відповідають дійсності. Насильство в сім`ї триває дуже довго, та раніше вона не наважувалась звертатись із заявами про вчинення насильства, так як бажала зберегти сім`ю. Зазначила, що вона повинна була звітувати про всі використані кошти на суму більше 50 грн. Такі витрати обов`язково записувались, і якщо такі дії не вчинені, вона просила в обвинуваченого вибачення, а також отримувала «щелбан». Також був контроль використання телефону з настанням визначеної ОСОБА_8 часу вона не мала права більше ним користуватись. 20.06.2024 між нею і обвинуваченим відбулась сварка, під час якої ОСОБА_8 замахнувся на неї палицею, із якою він ходив і коли вона руками закривала голову, то удар прийшовся по пальцю руки. Після удару він вийшов надвір, а вона закрила двері таким чином, щоб ОСОБА_8 не зайшов у будинок. За вказаним фактом вона зверталась із заявою до поліції. Раніше обвинувачений також застосовував до неї фізичну силу «брав прута та бив», а також постійно ображав словесно. Коли останній раз звернулась до поліції із заявою, то хотіла саме притягнення до кримінальної відповідальності.

Тобто, потерпіла підтвердила, що саме за її зверненням було розпочате кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 за вчинення щодо неї домашнього насильства.

Такі показання потерпілої підтверджуються рапортом від 20.06.2024 з якого вбачається, що ОСОБА_9 зателефонувала на службу 102 щодо того, що 20.06.2024 о 19.00 год. за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_8 поводиться агресивно, застосував фізичну силу та погрожував застосуванням фізичної сили, стукав у помешкання заявниці.

Окрім цього протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 21.06.2024 ОСОБА_9 вказала, що ОСОБА_8 20.06.2024 о 19.00 год. за адресою: АДРЕСА_1 , перебуваючи в збудженому стані наніс їй дерев`яною палицею удар по вказівному пальцю правої руки.

З вказаного вбачається, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 розпочато саме за зверненням потерпілої ОСОБА_9 , що спростовує версію сторони захисту про відсутність заяви ОСОБА_9 щодо вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення. Більше того, в судовому засіданні потерпіла підтвердила, що вона дійсно зверталася в правоохоронні органи для притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності.

Те, що відомості до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення були внесені не відразу після звернення ОСОБА_9 із заявою, а на підставі матеріалів перевірки, не спростовують наявності такої заяви, подання якої підтвердила сама потерпіла суду першої інстанції.

Також не відповідають дійсності і доводи обвинуваченого та його захисника про те, що тілесні ушкодження у ОСОБА_9 утворилися не через дії ОСОБА_8 .

Сам факт наявності у ОСОБА_9 легкого тілесного ушкодження у вигляді травми другого пальця правої кисті, учасниками не оспорюється. А твердження сторони захисту, що ОСОБА_9 могла отримати таке ушкодження внаслідок самотравмування, стиснення пальця під час захлопування дверей, спростовується як показаннями потерпілої, так і висновком експерта № 271, яким встановлено, що вказане ушкодження виникло від дії тупого предмету та ОСОБА_9 не могла нанести дане ушкодження власною рукою. З показаннь допитаного в суді першої інстанції експерта вбачається, що травма не могла утворитися внаслідок зжаття пальця дверима.

Крім цього події 20.06.2024 були відтворені потерпілою ОСОБА_9 під час слідчого експерименту 24.07.2024 та відповідно до висновку експерта № 286, відтворені ОСОБА_9 обставини не суперечать об`єктивним даним судово-медичної експертизи щодо механізму, характеру і локалізації тілесних ушкоджень.

Під час судового розгляду обвинувачений не заперечував, що 20.06.2024 він користувався тростиною та експерт не виключає, що саме тростиною міг бути спричинений удар, як про це вказує потерпіла.

До того ж, про нанесення удару 20.06.2024 під час конфлікту потерпіла ОСОБА_9 зазначає як відразу після події так і в подальшому, що вказує на стабільність її показань.

Будь-якого іншого походження ушкоджень у ОСОБА_9 ні судом, ні учасниками не встановлено.

З огляду на вказане, підстав ставити під сумнів обставини отримання ОСОБА_9 тілесних ушкоджень у колегії суддів немає.

Окрім цього факт вчинення ОСОБА_11 домашнього насильства щодо ОСОБА_9 також вбачається з показань самого обвинуваченого, оскільки сам ОСОБА_12 підтвердив, що він оглядав зміст мобільного телефону ОСОБА_9 без згоди потерпілої. Доводи ОСОБА_9 про те, що ОСОБА_11 контролював кількість підписників у її соціальних мережах, а також забороняв користуватись телефоном після настання визначеного ним часу, обвинувачений в суді не заперечував. Також зазначив, що перший протокол про адміністративне правопорушення, який складено на нього за насильство в сім`ї, та в подальшому визнано винуватим постановою суду були за фактом пошкодження мобільного телефону дружини. Він дійсно розбив телефон дружини після того, як побачив переписку в її телефоні з іншим чоловіком. Місцевий суд звернув увагу, що під час розгляду справи в суді першої інстанції, ОСОБА_8 неодноразово акцентував увагу на тому, що ОСОБА_9 була не дуже хорошою хазяйкою, та він контролював виконану ОСОБА_9 роботу за день, писав їй завдання, які потрібно зробити за день, що свідчить про його тиск на потерпілу, намагання домінувати та контролювати ситуацію. Не заперечував, що вимагав від потерпілої постійної фінансової звітності використаних нею грошових коштів.

Крім цього не заперечував обвинувачений і щодо неодноразового притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП за вчинення домашнього насильства щодо ОСОБА_9 , які ним не оскаржувалися.

Крім цього місцевий суд обгрунтовано послався у рішенні на протокол огляду мобільного телефону потерпілої ОСОБА_9 та переписку у месенджері "Вайбер", оскільки в сукупності з іншими доказами вказаний протокол огляду доводить обставини вчинення обвинуваченим тиску на потерпілу.

Щодо доводів обвинуваченого, що 20.06.2024 він також звертався в орган поліції щодо домашнього насильства, вчинене щодо нього ОСОБА_9 , необхідно зазначено, що судом першої інстанції було встановлено і не заперечується учасниками провадження, що 20.06.2024 сварка між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 розпочалася коли ОСОБА_9 , поскаржившись на погане самопочуття, відпочивала в ліжку в спальній кімнаті. Тобто саме ОСОБА_8 прийшов до потерпілої, яка відпочивала, після чого між ними розпочався конфлікт, потім він вийшов з будинку, а потерпіла закрила двері.

З огляду на вказане вина ОСОБА_8 підтверджується наявними та дослідженими судом доказами, яким надано належну оцінку.

Необхідно зазначити, що обставини притягнення ОСОБА_9 за ст. 173-2 КУпАП, на що вказує сторона захисту, судом під час ухвалення вироку були враховано, проте вказані обставини не є предметом розгляду у даному провадженні та вцілому не спростовують висновків суду про вчинення ОСОБА_8 домашнього насильства щодо ОСОБА_9 .

Враховуючи викладене, суд правильно критично оцінив показання обвинуваченого про відсутність в його діях домашнього насильства.

Згідно з висновком експерта № 394 встановлено, що ситуації фізичного, психологічного та економічного насилля з боку чоловіка ОСОБА_8 , в період часу з березня 2024 по липень 2024 року для ОСОБА_9 були істотно психотравмувальними, погіршували її соціальне функціонування і якість життя, обумовили формування негативних психоемоційних переживань та змін, а саме: фіксованість на сімейній проблемі, ситуативна тривожність, почуття приниженої гідності та образи, фізичний біль від завданих тілесних ушкоджень знижений та нестійкий настрій, чим заподіяли потерпілій психологічні (моральні) страждання.

Таким чином, сукупність досліджених судом першої інстанції доказів підтверджують наявність в діях ОСОБА_8 вини у вчиненні домашнього насильства щодо ОСОБА_9 .

Суд першої інстанції, при призначенні покарання виконав вимоги, передбачені ст. 50, 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення відповідно до положень ст.12 КК України, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, є ФОП, особою з інвалідністю, має на утриманні неповнолітню дитину, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Тобто судом враховані усі встановлені обставини, які враховуються судом при призначенні покарання.

Таким чином, призначене ОСОБА_8 покарання в повній мірі відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.

З огляду на викладене вище, підстав, передбачених ст.409 КПК України, для зміни чи скасування ухваленого по справі судового рішення щодо ОСОБА_8 , колегія суддів не вбачає. Тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Кобеляцького районного суду Полтавської області від 22 грудня 2025 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4