Справа № 129/2024/24
Провадження №11-кп/801/411/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2026 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

із секретарем судового засідання ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника-адвоката ОСОБА_7

обвинуваченої ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції з СІЗО)

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000149 внесеного до ЄРДР 13.07.2023, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 109, ч. 1 ст. 110, ч. 2 ст. 111, ст. 436, ч. 2 ст. 436-2, ч. 3 ст. 436-2 КК України, за клопотанням прокурора Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_6 про продовження раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченої

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м. Гайсин Вінницької області, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ,

за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Немирівського районного суду Вінницької області від 19 березня 2026 року, якою продовжено обвинуваченій ОСОБА_8 строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою, -

встановив:

Ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 19 березня 2026 року, задоволено клопотання прокурора Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_6 та продовжено обвинуваченій ОСОБА_8 строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою, на 60 (шістдесят) діб, тобто до 17 травня 2026 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції обґрунтував тим, що ризики, встановлені попередніми ухвалами про обрання та продовження запобіжного заходу, продовжують існувати, не зменшились, тому вказані ризик виправдовують тримання особи під вартою.

Адвокат ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Немирівського районного суду Вінницької області від 19.03.2026, постановити нову, якою змінити ОСОБА_8 запобіжний захід на більш м`який, а саме у виді цілодобового домашнього арешту із застосуванням засобу електронного контролю, або ж на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням максимального розміру застави.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки, раніше не притягувалась до кримінальної відповідальності., характеризується позитивно. ОСОБА_8 має проблеми зі здоров`ям (хронічні захворювання та погіршення стану в умовах СІЗО).

У матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_8 має намір втікати від правосуддя, впливати на свідків чи перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Також вказує, що ОСОБА_8 добровільно співпрацювала зі слідством та заперечує свою вину.

Заслухавши доповідь головуючого судді, думку захисника ОСОБА_7 та обвинуваченої ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту, міркування прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційних скарг.

Положеннями ст. 422-1 КПК передбачено порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Згідно ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

До закінчення строку дії попередньої ухвали, судовий розгляд кримінального провадження відносно обвинуваченої ОСОБА_8 не завершений, а прокурором було заявлено клопотання про продовження обвинуваченій запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а отже, суд зобов`язаний був вирішити питання щодо доцільності продовження строку дії запобіжного заходу.

В клопотанні про продовження строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_8 прокурор зазначає про обґрунтованість її обвинувачення, існування ризиків, визначених на досудовому розслідування, які не зменшилися та не перестали існувати та неможливість застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу.

Приймаючи рішення про продовження строку тримання під вартою обвинуваченій, суд виходив із того, що ризики, які мали місце, до теперішнього часу не припинили існувати і не зменшились, та виправдовують необхідність тримання під вартою обвинуваченої під час судового розгляду. Обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_8 підозри визначено на стадії досудового розслідування.

На цій стадії процесу, суд повинен оцінювати лише підстави вважати обґрунтованим зникнення або зменшення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які існували під час обрання запобіжного заходу, а ні в якому разі достатність доказів для визнання обвинуваченої винною, оскільки вказане питання вирішується в нарадчій кімнаті при винесенні вироку, лише при оцінці усіх доказів у сукупності.

Приймаючи рішення про продовження обвинуваченій ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 178 КПК України, врахував наступне.

ОСОБА_8 раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася, має постійне місце реєстрації та проживання, має родину, позитивно характеризується.

Разом з тим, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів проти основ національної безпеки України, за вчинення якого, передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на тривалий строк, з конфіскацією майна або без такої.

Відомості про що характеризують обвинувачену, її соціальні зв`язки були фактично враховані, як видно, як на стадії застосування запобіжного заходу, так і при продовженні строку тримання під вартою. Наявність у обвинуваченої постійного місця проживання та членів родини не може бути визнано достатнім чинником, який нівелює встановлені у кримінальному провадженні ризики.

Доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених статтею 177 КПК, та відсутність підстав для продовження обвинуваченій ОСОБА_8 строку тримання під вартою слід визнати необґрунтованими та такими, що суперечать матеріалам кримінального провадження.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що практика Європейського суду з прав людини розширила дію гарантій частини 4 статті 5 Конвенції, яка зокрема згідно з доктриною Суду Конвенція вимагає періодичного перегляду тривалого тримання.

Так, аби відповідати вимогам Конвенції, такий перегляд повинен дотримуватись як матеріальних, так і процесуальних норм національного законодавства і, більше того, здійснюватися згідно з метою статті п`ятої Конвенції, тобто для захисту особи від свавілля. Остання вимога означає не тільки, що компетентний суд повинен приймати рішення «швидко», але також, що такі рішення мають прийматися з розумними інтервалами (рішення Herczegfalvy v.Austria, 1992 р.).

Продовження тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (рішення у справі "Єчюс проти Литви" (Jecius v. Lithuania), N 34578/97, п.93, ECHR 2000-IX).

Позбавлення свободи та особистої недоторканості має бути обґрунтованим. Відсутність будь-яких підстав у рішеннях судових органів, які санкціонують тримання під вартою протягом тривалого періоду часу, може бути несумісним з принципом захисту від свавілля, закріпленим п. 1 ст. 5 (рішення у справі «Сташайтіс проти Литви» від 21.03.2002 р.(пп. 66-67).

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції були належним чином враховані відомості про особу обвинуваченої та фактичні обставини справи, на які вказує захист, зокрема погіршення стану здоров`я в умовах СІЗО, тривалість тримання її під вартою.

Також суд ґрунтовно послався на положення ч. 4 ст. 183 КПК України, відповідно до яких при встановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави ст. ст. 177 та 178 КПК України, суд має право не визначив розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2 КК України. Так, відмовляючи в обранні альтернативного запобіжного заходу у виді застави, суд послався на тяжкість злочинів проти основ національної безпеки України, що має надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої тяжкими наслідками для суспільства, з чим погоджується суд апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують, оскільки не містять нових відомостей, істотних для питання, що вирішується, та полягають у тенденційній переоцінці обставин, які були відомі суду першої інстанції та враховані достатньою мірою.

Колегія суддів враховує тривалість тримання обвинуваченої під вартою, втім вважає, що ця обставина сама по собі, з урахуванням вищенаведеного, не може бути підставою для застосування до неї більш м`якого запобіжного заходу. Разом із тим, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків розгляду справи та якнайшвидшого вирішення обвинувачення по суті.

Посилання сторони захисту на те, що під час перебування в слідчому ізоляторі стан здоров`я обвинуваченої ОСОБА_8 значно погіршився, однак, повну кваліфіковану допомогу в умовах слідчого ізолятора отримати неможливо - не заслуговують на увагу, оскільки жодних матеріалів, які б свідчили про неможливість подальшого застосування до обвинуваченої ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, у тому числі за станом здоров`я, суду надано не було. Більш того, не надано і відомостей про те, що наявні у ОСОБА_8 захворювання відносяться до переліку хвороб, які несумісні із триманням останньої під вартою.

Крім того,судом першої інстанції не завершено судовий розгляд кримінального провадження, а тому строк тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_8 вірно продовжено за наявності ризиків, які виправдовують тримання обвинуваченої під вартою.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, суд, -

постановив:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Немирівського районного суду Вінницької області від 19 березня 2026 року, якою продовжено обвинуваченій ОСОБА_8 строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 (шістдесят) діб, тобто до 17 травня 2026 року включно - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4