ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1112/26 Справа № 185/6992/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

представника потерпілого адвоката ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Дніпровського апеляційного суду в режимі відеоконференції об`єднане кримінальне провадження №0000399 від 10.06.2021за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2025 року про закриття на підставі п.7 ч.1 ст.284 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК)кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч.2 ст.28, ч.1 ст.126 Кримінального кодексу України (далі- КК)та ОСОБА_10 за ч.1 ст.125, ч.2 ст.28, ч.1 ст.126 КК,-

В С Т А Н О В И Л А :

В провадженні Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебувало кримінальне провадження №0000399 від 10.06.2021 за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч.2 ст.28, ч.1 ст.126 КК та ОСОБА_10 за ч.1 ст.125, ч.2 ст.28, ч.1 ст.126 КК.

Рух справи:

10 червня 2021 року до ЄРДР були внесені відомості про вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.146 КК, та розпочате кримінальне провадження №0000399 за фактом викрадення ОСОБА_11 невідомими особами за попередньою змовою групою осіб та примусового утримування в автомобілі проти його волі.

10 червня 2021 року ОСОБА_8 та ОСОБА_10 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146 КК, а 11 червня 2021 року їм обом повідомлено про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.2 ст.189 КК.

26 серпня 2021 року було складено та затверджено обвинувальний акт у кримінальному правопорушенні №0000399 за обвинуваченням ОСОБА_8 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.2 ст.189 КК, та 28 серпня 2021 року скеровано до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області для розгляду в порядку ст.291 КПК ( том №1 а.п. 1, 2-7, 8-15 ).

Під час судового розгляду даного кримінального провадження 04 вересня 2025 року прокурором в порядку ст.338 КПК було змінено обвинувачення щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , та їх дії було кваліфіковано - ОСОБА_8 за ч.2 ст.28, ч.1 ст.126 КК та ОСОБА_10 за ч.1 ст.125, ч.2 ст.28, ч.1 ст.126 КК. ( том №2 а.п.238-246 ).

18 вересня 2025 року до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області потерпілим ОСОБА_12 було подано клопотання, в якому він погоджувався зі зміненим обвинуваченням щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , та просив на підставі ч.4 ст.26, п.7 ч.1 ст.284 КПК закрити дане кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення відносно ОСОБА_8 за ч.2 ст.28, ч.1 ст.126 КК та ОСОБА_10 за ч.1 ст.125, ч.2 ст.28, ч.1 ст.126 КК у зв`язку з його відмовою від обвинувачення ( том №2 а.п.249).

Оскаржуваною ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2025 року прийнято відмову потерпілого ОСОБА_11 від пред`явленого обвинувачення за обвинуваченням ОСОБА_8 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.1 ст.126 КК, та ОСОБА_10 , у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 126 КК, а кримінальне провадження № 0000399 від 10 червня 2021 року за обвинуваченням ОСОБА_8 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.1 ст.126 КК, та ОСОБА_10 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.2 ст.28, ч. 1 ст. 126 КК - закрито.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 порушує питання про скасування рішення суду першої інстанції з огляду на її дискримінаційність та невідповідність Конституції України.

Свої вимоги захисник аргументує тим, що двічі допитаний під присягою потерпілий ОСОБА_13 дав покази про те, що він оговорив обвинувачених з метою уникнення фінансової відповідальності та повідомив суду, що усвідомлює свою відповідальність за скоєне.

Також апелянт зазначив, що судом ще на початку 2025 року було завершено судове слідство та зроблено перерву для підготовки прокурора до дебатів. Натомість у подальшому прокурор неодноразово вчиняв дії для відкладення судового процесу, а потім заявив клопотання про повернення на стадію судового розгляду для долучення до матеріалів справи рапорту та можливої зміни обвинувачення, яке судом, на думку сторони захисту, було безпідставно задоволено.

04 вересня 2025 року прокурором в судовому засіданні заявлено про зміну обвинувачення ОСОБА_8 на ч.2 ст.28, ч.1 ст.126 КК, та ОСОБА_10 на ч.1 ст.125, ч.2 ст.28, ч. 1 ст. 126 КК. Між тим обвинувачені не погоджувалися із вказаним обвинуваченням та наполягали на продовженні розгляду справи, переходу до дебатів з ухваленням вироку.

У свою чергу, як зауважує апелянт, потерпілий ОСОБА_11 подав до суду заяву про закриття кримінального провадження у зв`язку з відмовою від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення та суд першої інстанції своєю ухвалою від 18.12.2025 виніс рішення про закриття провадження у зв`язку з відмовою потерпілого від підтримання обвинувачення у формі приватного обвинувачення.

З таким рішенням сторона захисту не погоджується та вказує на те, що в ході тривалого судового розгляду було зібрано достатній обсяг доказів, які свідчили про відсутній склад злочину в діях обох обвинувачених. Ці факти були встановлені судом і розгляд справи вже перейшов до стадії дебатів. В ході розгляду справи встановлено, що заява потерпілого була завідомо неправдивим повідомленням про вчинення відносно ОСОБА_8 злочину та дані потерпілим на досудовому розслідуванні свідчення були неправдивими.

Захисник зауважує, що закриття кримінального провадження на підставі п.7 ч.1 ст.284 КПК не тягне за собою реабілітацію, що вказує на те, що особа не має можливості отримати виправдання, навіть якщо не буде доведено її вину. ОСОБА_8 наполягав в суді першої інстанції на необхідності подальшого розгляду справи і бажав бути виправданим, так як виправдувальний вирок є необхідною умовою для подальшого працевлаштування до правоохоронних органів. Таким чином апелянт вважає, що місцевий суд у порушення кримінального процесуального законодавства безпідставно повернувся на стадію судового слідства, надавши стороні обвинувачення фактично в маніпулятивний спосіб уникнути виправдувальний вирок.

На переконання сторони захисту закриття кримінального провадження можливе лише при наявності хоча б однієї з підстав, вичерпний перелік яких міститься в законі, та які відносяться до реабілітуючих чи нереабілітуючих.

З урахуванням вищенаведеного захисник просить апеляційний суд скасувати ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2025 року про закриття кримінального провадження та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В судове засідання апеляційного суду потерпілий ОСОБА_11 , а також обвинувачений ОСОБА_10 та його захисник ОСОБА_14 не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату та час судового розгляду, про причини своєї неявки суд не повідомили, але їх неявка, відповідно приписів ч.4 ст.405 КПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши захисника та обвинуваченого ОСОБА_8 , які підтримали доводи поданої апеляційної скарги, наполягали на їх задоволенні та просив скасувати ухвалу місцевого суду та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, вислухавши думку прокурора та представника потерпілого, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту та просили залишити її без задоволення, а рішення суду без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

На думку колегії суддів вказаних вимог закону судом першої інстанції дотримано у повному обсязі.

Мотивуючи своє рішення про закриття кримінального провадження на підставі п.7 ч.1 ст.284 КПК у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, суд першої інстанції послався на таке.

Відповідно до зміненого прокурором обвинувачення, 10 червня 2021 року, приблизно о 04.00 год. ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із раніше йому знайомим ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на автомобілі марки «HYUNDAI SANTA FE» реєстраційний номер « НОМЕР_1 », під керуванням ОСОБА_10 , з метою вирішення питання щодо отримання невстановлених досудовим слідством боргових зобов`язань у сумі 90 тис. гри., прибули до домоволодіння ОСОБА_11 , за адресою: АДРЕСА_1 , де стали очікувати останнього. Приблизно о 04:10 годин 10 червня 2021 року, побачивши на перехресті вулиці Гірницької та провулку Удачі в м. Павлограді Дніпропетровської області ОСОБА_11 у ОСОБА_10 , в ході раптового усного конфлікту, виниклого на ґрунті особистих неприязних відносин щодо неповернення ОСОБА_8 грошових коштів сумі 90 тис. грн., виник протиправний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 ОСОБА_10 , реалізуючи умисел спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , діючи за мовчазної згоди ОСОБА_8 долонею правої руки наніс удар в обличчя ОСОБА_11 , внаслідок чого останньому було спричинено тілесне ушкодження у вигляді гематоми м`яких тканин обличчя, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Дії ОСОБА_10 кваліфіковано за ч.1 ст.125 КК, а саме спричинення умисного легкого тілесного ушкодження.

10 червня 2021 року приблизно в 04:20, у ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , після подолання опору з боку ОСОБА_11 шляхом нанесення ОСОБА_10 удару по обличчю ОСОБА_11 , виник протиправний умисел, спрямований на вчинення інших насильницьких дій, які завдають фізичного болю відносно ОСОБА_11 .

Реалізуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_10 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_8 , відчуваючи свою фізичну перевагу над ОСОБА_11 , застосував спільно з ОСОБА_8 до ОСОБА_11 фізичну силу, схопивши останнього ( ОСОБА_11 ) за обидві руки та утримуючи його із значною фізичною силою, помістили ОСОБА_11 до салону автомобіля марки «HYUNDAI SANTA FE» реєстраційний номер « НОМЕР_1 ».Умисні протиправні дії ОСОБА_10 та ОСОБА_8 завдали ОСОБА_11 фізичного болю та не спричинили тілесних ушкоджень.

Дії ОСОБА_10 кваліфіковано за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 126 КК, а саме вчинення інших насильницьких дій, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень, вчиненого за попередньою змовою групою осіб.

10 червня 2021 року, приблизно о 04.00 год., ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із раніше йому знайомим ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на автомобілі марки «HYUNDAI SANTA FE» реєстраційний номер « НОМЕР_1 », під керуванням ОСОБА_10 , з метою вирішення питання щодо отримання невстановлених досудовим слідством боргових зобов`язань у сумі 90 тис. грн., прибули до домоволодіння ОСОБА_11 , за адресою: АДРЕСА_1 , де стали очікувати останнього. В цей же день, тобто 10 червня 2021 року приблизно в 04:20, у ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , після подолання опору з боку ОСОБА_11 шляхом нанесення ОСОБА_10 удару по обличчю ОСОБА_11 , виник протиправний умисел, спрямований на вчинення інших насильницьких дій, які завдають фізичного болю відносно ОСОБА_11 ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_10 , відчуваючи свою фізичну перевагу над ОСОБА_11 , застосував спільно з ОСОБА_10 до ОСОБА_11 фізичну силу, схопивши останнього за обидві руки та утримуючи його із значною фізичною силою, помістили ОСОБА_11 до салону автомобіля марки «HYUNDAI SANTA FE» реєстраційний номер « НОМЕР_1 ». Умисні протиправні дії ОСОБА_10 та ОСОБА_8 завдали ОСОБА_11 фізичного болю та не спричинили тілесних ушкоджень.

Дії ОСОБА_8 кваліфікуються за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст.126 КК, а саме вчинення інших насильницьких дій, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень, вчиненого за попередньою змовою групою осіб.

Потерпілий ОСОБА_11 надав суду заяву про закриття кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.1 ст.126 КК, ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.2 ст.28, ч.1 ст.126 КК. Зазначив, що він відмовляється від обвинувачення в даному кримінальному провадженні, яке є формою приватного обвинувачення.

За правилами ч.ч.1,4 ст.26 КПК, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення розпочинається лише на підставі заяви потерпілого. Відмова потерпілого від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.

Згідно з ч. 1 ст. 477 КПК кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125, ч.1 ст.126 КК здійснюється у формі приватного обвинувачення.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.284 КПК кримінальне провадження закривається у разі, якщо потерпілий, відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

При цьому, згідно з частиною 7 ст.284 КПК, якщо обставини, передбачені п.7 ч.1 цієї ж статті виявляються під час судового провадження, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження.

Отже, всупереч доводам апеляційної скарги захисника, зазначені процесуальні норми носять імперативний характер, не потребують згоди обвинуваченого та підлягають обов`язковому застосуванню судом у разі відмови потерпілого від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

При цьому суд першої інстанції правильно зазначив у своєму рішенні, що оскільки у справі є відмова потерпілого від обвинувачення, то не потребують перевірки судом докази скоєного діяння, оскільки такого обвинувачення не існує. Закон не вимагає від суду встановлювати ані сам факт вчинення кримінального правопорушення, ані винуватість, чи не винуватість особи.

У своїй ухвалі від 21 жовтня 2025 року (справа № 209/382/22, провадження № 51- 4017ск25) Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду з приводу застосування положень п.7 ч.1 ст.284 КПК виснував наступне.

За правовою позицією Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року в справі № 288/1158/16, критерієм розмежування кримінальних проваджень у формі приватного та публічного обвинувачення є зумовлене характером і наслідками протиправного діяння співвідношення публічного та приватного інтересу як об`єктів кримінально-правового захисту. Від такого співвідношення залежать передбачені законом способи вирішення конфлікту між винним і потерпілим, у тому числі можливість його розв`язання без застосування заходів кримінальної репресії.

Волевиявлення потерпілого про притягнення винного до кримінальної відповідальності є необхідною рушійною силою здійснення кримінального провадження у формі приватного обвинувачення, яке відповідно до ч. 1 ст. 477 КПК може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого, а в разі його відмови від обвинувачення згідно із ч.4 ст.26, п.7 ч.1 ст.284 цього Кодексу підлягає безумовному закриттю (за винятком кримінальних проваджень щодо злочинів, пов`язаних із домашнім насильством). Тож, законодавець передбачив безумовну підставу для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення, а саме відмову потерпілого від такого обвинувачення.

Таким чином, коли кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення ініціюється потерпілим або представником потерпілого, то і ініціатива закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення перед судом належить саме потерпілому чи представнику потерпілого.

При цьому закон не передбачає згоди обвинуваченого на закриття кримінального провадження з зазначеної підстави, оскільки відмова потерпілого чи його представника від обвинувачення тягне за собою обов`язкове закриття кримінального провадження. Виключень з цього правила чинний КПК не містить.

Такі висновки також узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові ККС ВС від 17 квітня 2025 року (справа № 643/1656/17, провадження № 51-2112км23).

Отже, враховуючи вищенаведене та зважаючи на те, що суд першої інстанції належним чином упевнився в беззастережному волевиявленні потерпілого ОСОБА_11 про непритягнення ОСОБА_8 і ОСОБА_10 до кримінальної відповідальності та припинення розпочатої процедури їх кримінального переслідування, колегія суддів апеляційного суду вважає рішення суду першої інстанції про закриття кримінального провадження у зв`язку з відмовою потерпілого ОСОБА_11 від обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.1 ст.126 КК, та ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.2 ст.28, ч.1 ст.126 КК, у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Крім того не можна погодитися з твердженнями апелянта про те, що суд першої інстанції після завершення судового слідства та зробленої перерви для підготовки прокурора до дебатів, у подальшому безпідставно задовольнив клопотання прокурора про повернення на стадію судового розгляду для долучення до матеріалів справи рапорту та можливої зміни обвинувачення.

Згідно положень ст.363 КПК після з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, та перевірки їх доказами головуючий у судовому засіданні з`ясовує в учасників судового провадження, чи бажають вони доповнити судовий розгляд і чим саме. У разі заявлення клопотань про доповнення судового розгляду суд розглядає їх, у зв`язку з чим має право ставити запитання сторонам чи іншим учасникам кримінального провадження. За відсутності клопотань або після вирішення клопотань, якщо вони були подані, суд постановляє ухвалу про закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами і переходить до судових дебатів.

Як убачається з матеріалів даного кримінального провадження та аудіозапису технічної фіксації перебігу судового розгляду, після закінчення з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, та перевірки їх доказами, судом першої інстанції не ухвалювалося рішення про перехід до судових дебатів. При цьому надана прокурору перерва для підготовки до судових дебатів, про що вказує захисник у поданій апеляційній скарзі, була ним використана для зміни обвинувачення в порядку ст.338 КПК та для виконання приписів частини другої-четвертої вказаної статті потребувалося відновлення судового розгляду, про що клопотав прокурор та це клопотання було задоволено судом.

Отже, на переконання колегії суддів, вказані дії місцевого суду не суперечать положенням статті 363 КПК та не впливають на законність прийнятого остаточного рішення, тому не можуть вважатися істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду першої інстанції, на чому наполягає сторона захисту.

Підсумовуючи вищенаведене колегія суддів дійшла висновку про безпідставність апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 , яка не підлягає задоволенню, а ухвала Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2025 року є такою, що відповідає вимогам ст.370 КПК, підстави для її скасування відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407 та 418, 419 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2025 року,якою на підставі п.7 ч.1 ст.284 КПКкримінальне провадження №0000399 від 10.06.2021за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч.2 ст.28, ч.1 ст.126 КК та ОСОБА_10 за ч.1 ст.125, ч.2 ст.28, ч.1 ст.126 ККзакрито у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її оголошення, але на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4