Долинський районний суд Кіровоградської області
Справа № 388/558/26
УХВАЛА

Іменем України

05.03.2026 рокум. Долинська

Слідчий суддя Долинського районного суду Кіровоградської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянув клопотання слідчого СВ відділення поліції № 1 Кропивницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області ОСОБА_7 , погодженого з прокурором Кропивницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, одружений, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , матрос номер обслуги 2 відділення морської піхоти 3 взводу морської піхоти 1 роти морської піхоти НОМЕР_1 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_2 , раніше судимий, а саме вироком Долинського районного суду Кіровоградської області від 8 лютого 2023 року за ч. 4 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк п`ять років, зі звільненням від відбування покарання протягом іспитового строку тривалістю три роки,

підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СВ відділення поліції № 1 Кропивницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області ОСОБА_4 (далі слідчий) звернувся до слідчого судді з цим клопотанням, погодженим з прокурором Кропивницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, посилаючись на те, що відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 56 від 21 лютого 2025 року солдата ОСОБА_5 , який прибув з ІНФОРМАЦІЯ_2 , призваного на службу за призовом під час мобілізації на особливий період з 21 лютого 2025 року зараховано до списків особового складу, поставлено на всі види забезпечення та з 22 лютого 2025 року зараховано матросом резерву запасного взводу 33 запасної роти військової частини НОМЕР_2 та вважати таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання своїх обов`язків.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 134 від 10 травня 2025 року солдата ОСОБА_5 , матроса резерву запасного взводу 33 запасної роти військової частини НОМЕР_2 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 10 травня 2025 року № 118-РС на посаду стрільця-номера обслуги 2 відділення морської піхоти 3 взводу морської піхоти 1 роти морської піхоти 2 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_2 , ВОС-100915М/533, вважати таким, що з 10 травня 2025 року посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Згідно з положеннями п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації, є день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо).

Таким чином, з моменту зарахування до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_5 набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу та з того ж дня, приступив до виконання військового обов`язку проходження військової служби.

Так, відповідно до п. п. 1-3 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Проходячи військову службу на посаді стрільця-номера обслуги 2 відділення морської піхоти 3 взводу морської піхоти 1 роти морської піхоти НОМЕР_1 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_2 у військовому званні «матрос», ОСОБА_5 як військовослужбовець відповідно до ст. ст. 11, 12, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України був зобов`язаний, зокрема, свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів (начальників); постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку та майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, а також спеціальні обов`язки; бездоганно і неухильно додержуватися порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України; усвідомлювати та свідомо ставитися до виконання свого військового обов`язку; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Згідно зі ст. ст. 127, 128, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України матрос ОСОБА_5 також був зобов`язаний, зокрема, захищати Вітчизну, незалежність та територіальну цілісність України; точно та вчасно виконувати покладені на нього обов`язки і поставлені йому завдання; зразково виконувати свої службові обов`язки; додержуватися військової дисципліни; своєчасно доповідати командирові відділення про захворювання, надзвичайні події та факти порушення військової дисципліни; неухильно виконувати розпорядок дня військової частини; точно, вчасно та сумлінно виконувати накази командирів (начальників); у разі потреби відлучитися питати дозволу в командира відділення, а після повернення доповідати йому про прибуття.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Так, з 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, у відповідності до Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» № 389-VIII від 12 травня 2015 року, Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-IX від 24 лютого 2022 року, почав діяти воєнний стан в Україні, який неодноразово безперервно продовжувався указами Президента України та діє до теперішнього часу.

За викладеного вище, ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем та проходячи військову службу за призовом під час мобілізації на посаді стрільця-номера обслуги 2 відділення морської піхоти 3 взводу морської піхоти 1 роти морської піхоти НОМЕР_1 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_2 у військовому званні «матрос», умисно, діючи в порушення вимог ст. ст. 11, 12, 16, 49, 127, 128, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, умисно, в умовах воєнного стану, без поважних причин, 15 травня 2025 року самовільно залишив місце служби, а саме район зосередження 1 роти морської піхоти 2 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_2 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та ухилявся від проходження військової служби, перебуваючи у різних місцях, використовуючи виниклий у зв`язку з цим вільний час на власний розсуд, що не пов`язано з виконанням його обов`язків з військової служби до 4 березня 2026 року, тобто до моменту затримання його працівниками відділення поліції № 1 Кропивницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області за адресою: вул. Нова, 42, м. Долинська, Кропивницький район, Кіровоградська область.

Слідчий зазначає, що підозра ОСОБА_5 у вчиненні злочину доказується зібраними доказами, підозрюваним вчинено умисний, тяжкий злочин за вчинення якого передбачено кримінальне покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, що свідчить про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється.

Вищезазначене на думку слідчого є підставою застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою. Менш суворі запобіжні заходи не можуть бути застосовані, оскільки не можуть запобігти ризикам, що існують.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 та слідчий ОСОБА_4 клопотання підтримали, просили його задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечував проти застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Стверджує, що такий запобіжний захід є суворим. Він у свою чергу намагатиметься приєднатися до якоїсь військової частини та продовжити військову службу.

Захисник ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечувала проти клопотання. Зазначає, що запобіжний захід у виді тримання під вартою є найсуворішим, відповідно можливо розглянути можливість застосувати стосовно підозрюваного менш суворий запобіжний захід. Ризики мають абстрактний характер. Тяжкість кримінального правопорушення не може бути підставою для застосування найсуворішого запобіжного заходу. Підозрюваний співпрацює з досудовим розслідуванням, виявляє бажання повернутися на військову службу, не спілкуватиметься зі свідками, відповідно стосовно нього можливо застосувати менш суворий запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Заслухавши пояснення прокурора та слідчого, які підтримали клопотання, пояснення підозрюваного, який заперечував проти клопотання, захисника, який заперечував проти клопотання, дослідивши матеріали клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а також матеріали кримінального провадження, що стосуються цього клопотання, дійшов до такого висновку.

Згідно зі ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1, п. 4, 5 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять роки; до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Слідчим суддею встановлено, що 4 березня 2026 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, тобто в самовільному залишенні місця служби військовослужбовцем тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 підтверджується сукупністю таких доказів: повідомленням військової частини НОМЕР_2 від 27 вересня 2025 року № 187/10955 про вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, рапортом тимчасово виконуючого обов`язки командира 1 роти морської піхоти НОМЕР_1 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_2 від 15 травня 2025 року про самовільне залишення ОСОБА_5 без зброї район зосередження, наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 16 травня 2025 року № 1896 про призначення службового розслідування за цим фактом, витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 10 травня 2025 року № 134 про прийняття ОСОБА_5 посади та приступ до виконання службових обов`язків, витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 15 травня 2025 року № 139 про самовільне залишення 15 травня 2025 року ОСОБА_5 військової частини та зняття його з усіх видів забезпечення, службовою характеристикою від 27 серпня 2025 року про, зокрема, самовільне залишення ОСОБА_5 військової частини, наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 6 вересня 2025 року № 2246 про завершення службового розслідування за фактом залишення військової частини ОСОБА_5 та вважати його таким, що 15 травня 2025 року самовільно залишив військову частину.

З огляду на вищезазначене, сукупність вищезазначених доказів, дає підстави вважати про причетність ОСОБА_5 до події та обґрунтованість підозри у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Слідчим суддею встановлено, що підозрюваний ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні умисного, тяжкого злочину за санкцією якого передбачено кримінальне покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років. Підозрюваний за місцем несення служби характеризується посередньо.

Під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя враховує положення ч. 8 ст. 176 КПК України згідно з якою, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

У свою чергу п. 5 ч. 1 ст. 176 КПК України передбачено, що запобіжним заходом є тримання під вартою.

Отже, до підозрюваного в цьому кримінальному провадженні неможливо застосувати інший запобіжний захід, окрім тримання під вартою.

Дані про особу підозрюваного, а також матеріали клопотання про застосування запобіжного заходу, свідчать про наявність ризиків переховування, незаконного впливу на свідків, перешкоджанні кримінальному провадженні, а також вчинення нового кримінального правопорушення. ОСОБА_5 у цьому кримінальному провадженні у разі доведення в суді його провини, розуміючи суворість єдиного покарання за злочин в якому підозрюється та неможливість його відбування в умовах без ізоляції від суспільства, в будь-який момент може розпочати переховуватися, впливати на свідків з метою надання ними показань на свою користь. Підозрюваний посередньо характеризується за місцем несення військової служби, обов`язків за посадою не опановував, службових завдань не виконував, рівень професійної підготовки невідомий, мотивація до служби низька, притягувався до кримінальної відповідальності. Такі дані про особу підозрюваного дають підстави вважати про можливість його перешкоджання кримінальному провадженню. Підозрюваний має непогашену судимість, а також невідбуте кримінальне покарання у виді позбавлення волі. Злочин в якому підозрюється був вчинений у період звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років, тобто підозрюваний схильний до кримінальних правопорушень, відповідно може вчинити нове кримінальне правопорушення.

Ефективність не тільки розслідування, але й усього кримінального провадження, залежить, серед іншого, від належного виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, покладених на нього законом.

Слідчий суддя оцінює суворість можливого покарання для підозрюваного та визнає за реальну небезпеку можливість його ухилення від правосуддя у разі не застосування найсуворішого запобіжного заходу.

Вищезазначені обставини є виправданими та необхідними елементами (ризиками), що визначають та виправдовують потребу в триманні підозрюваного під вартою.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від нього більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Згідно з вищевказаним, слідчий суддя вважає, що прокурором доказано наявність підстав для застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

За змістом ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України.

У цьому кримінальному провадженні ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у злочині, передбаченому ч. 5 ст. 407 КК України, а тому з цих підстав слідчий суддя вважає реалізувати право не визначати розмір застави.

Згідно з ч. 3 ст. 115 КПК України при обчисленні строку днями строк закінчується о двадцять четвертій годині останнього дня строку.

Керуючись ст. ст. 176-178, 183, 186, 193, 194, 196, 197, 205, 309 КПК України,

УХВАЛИВ:

Задовольнити клопотання слідчого СВ відділення поліції № 1 Кропивницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області ОСОБА_4 , погодженого з прокурором Кропивницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 про застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Застосувати стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України запобіжний захід у виді тримання під вартою, починаючи з 4 березня 2026 року до 1 травня 2026 року включно.

Ухвала слідчого судді (суду) підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Копію ухвали після її проголошення негайно вручити підозрюваному.

На ухвалу може бути подана апеляція протягом п`яти днів з дня її проголошення безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1