Справа № 489/2574/26
Провадження № 1-кс/489/1815/26
У Х В А Л А

про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

25 березня 2026 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Інгульського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого Першого слідчого відділу (з дислокацією у місті Миколаєві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_6 , погоджене прокурором Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.03.2026 за № 0001929, щодо:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , одруженого, не маючого на утриманні дітей, не працевлаштованого, військовослужбовця ВЧ НОМЕР_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 402 Кримінального Кодексу України,

в с т а н о в и в:

Слідчий звернувся з клопотанням, погодженим з прокурором, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 без визначення розміру застави.

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що Першим слідчим відділом ТУ ДБР у м. Миколаєві, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.

24.03.2026 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України непокорі, тобто у відкритій відмові виконати наказ начальника, вчиненій в умовах воєнного стану.

В клопотанні слідчого зазначено, що на даний час існують ризики, передбачені п.п. 1, 3-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме що ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

В судовому засіданні прокурор підтримав подане клопотання просив його задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_5 проти клопотання заперечує, зазначаючи, що він не є військовослужбовцем, а був незаконно мобілізований, оскільки 16.05.2024 був виключений з військового обліку як особа, що була раніше засуджена до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину. Крім того, він має захворювання, що унеможливлюють проходження ним служби, а також тримання його під вартою. У зв`язку з цим був визнаний обмежено придатним до військової служби. Також зазначив, що присягу військовослужбовця він не приймав, грошового забезпечення як військовослужбовець не отримує. Повідомив про наявність кримінального провадження пов`язаного з його незаконною мобілізацією.

Вказав, що переховуватись наміру немає, не вважаючи себе військовослужбовцем самовільно з військової частини не йде, оскільки бажає довести протиправність його мобілізації у законний спосіб.

Враховуючи, пояснення підозрюваного та надані ним докази, захисник просила відмовити в задоволенні клопотання прокурора, посилаючись на те, що ОСОБА_5 не може бути суб`єктом вказаного злочину, оскільки не є військовослужбовцем.

Також захисник вважає недоведеними ризики, на які вказує прокурор, оскільки ОСОБА_5 не вважає себе військовослужбовцем. На думку захисника, мотиви переховуватись у підозрюваного відсутні і таких намірів він не має. Враховуючи, що підозрюваному ОСОБА_5 інкримінується невиконання наказу 19.02.2026, з того часу підозрюваний перебував у військовій частині, проте доказів здійснення незаконного впливу ним на свідків до клопотання не додано, вважає такий ризик не доведеним. Інші ризики вважає також необґрунтованими.

Заслухавши сторони кримінального провадження, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Першим слідчим відділом ТУ ДБР у м. Миколаєві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.

За версією органу досудового розслідування, солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією проходячи військову службу на посаді майстра ремонтної майстерні артилерійського озброєння ремонтного взводу артилерійського озброєння ремонтної роти артилерійського озброєння ремонтно-відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_1 , перебуваючи на території військової частини НОМЕР_1 , 19.02.2026 близько 10 години 50 хвилин, всупереч вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу», ст.ст. 9, 11, 16, 28, 30, 35, 37, 42, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п.п. 109, 110, 112 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, порушуючи військову дисципліну, прийнявши наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 485дск від 17.02.2026, наданого солдату ОСОБА_5 : «у зв?язку зі службовою необхідністю, з метою виконання завдань за призначенням, організувати та забезпечити переміщення 19.02.2026 солдата ОСОБА_5 з ЗППМ 6 Миколаїв до ЗППМ З Павлоград, для переміщення залучити автомобіль «Skoda Oktavia 2.0 SLX», р.н. НОМЕР_2 за визначеним маршрутом руху», який був 19.02.2026 близько 10 години 50 хвилин оголошений начальником штабу ЗППМ 6 Миколаїв майором ОСОБА_8 , та який був виданий у встановленому Законом порядку, відповідною особою в межах наданих йому повноважень, не суперечив чинному законодавству, не був пов?язаний з порушенням конституційних прав та свобод солдата ОСОБА_5 , не носив в собі подвійного тлумачення та явно злочинного змісту, у зв?язку з чим підлягав беззастережному та неухильному виконанню з боку останнього. Не звертаючись із проханням до командира уточнити наказ, цілком розуміючи необхідність його виконання, а саме прибути до нового місця служби та приступити до своїх службових обов?язків, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, умисно, з метою ухилення від військового обов?язку, в умовах воєнного стану, відкрито відмовився виконати вказаний наказ, що супроводжувалось усною відмовою, тобто відкрито відмовився виконати наказ начальника.

Про підозру у вчиненні вказаного злочину ОСОБА_5 повідомлений 24.03.2026.

Того ж дня ОСОБА_5 затриманий на підставі п. 2 ч. 1 ст. 208, п. 6 ч. 1 ст. 615 КПК України.

Щодо обґрунтованості підозри.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується дослідженими в судовому засіданні, доданими до клопотання в копіях доказами, а саме: Актом службового розслідування за фактом відмови виконувати вимоги бойового розпорядження солдатом ОСОБА_5 від 25.02.2026 з додатками (зокрема: витягом з бойового розпорядження № 485дск від 17.02.2026, копією військового квитка ОСОБА_5 , витягом з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 12.10.2025, протоколами допитів свідків від 13.03.2026 ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , та від 19.03.2026 свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , довідкою військово-лікарської комісії № 2025-1010-1514-4346-3 від 10.10.2025.

Згідно усталеної практики ЄСПЛ (у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.94 року та «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.90 року) термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування.

Не вирішуючи питання про доведеність вини та остаточної кваліфікації дій ОСОБА_5 , виходячи з наданих стороною обвинувачення документів, зазначених вище, слідчий суддя дійшов висновку про наявність на даний час обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.

Посилання сторони захисту, які фактично зводяться до заперечення обґрунтованості підозри, на ті обставини, що ОСОБА_5 виключений з військового обліку з 16.05.2024 та має захворювання, які унеможливлюють проходження ним військової служби, не спростовують обґрунтованість повідомленої йому підозри. В обґрунтування заперечень підозрюваним надані суду тимчасове посвідчення військовозобов`язаного серії НОМЕР_3 від 16.04.2024, згідно якого ОСОБА_5 було виключеного з військового обліку на підставі пп. 6 п. 6 ст. 37 ЗУ «Про ВО і ВС», а також витяг ЄРДР, згідно якого 27.10.2025 внесені відомості про кримінальне правопорушення за ознаками ч. 1 ст. 146-1 КК України на підставі ухвали слідчого судді про зобов`язання прокурора виконати вимоги ст. 214 щодо розгляду заяви ОСОБА_14 .

Так, ОСОБА_5 не заперечує свою відмову виконувати бойове розпорядження. Водночас, згідно витягу з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 12.10.2025 № 297 ОСОБА_15 зараховано до списків особового складу частини.

Запис про виключення ОСОБА_5 з військового обліку на підставі пп. 6 п. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», здійснений 16.05.2024, не свідчить про неможливість його мобілізації у жовтні 2025 та проходження військової служби. Так, норма пп. 6 п. 6 ст. 37 вказаного Закону втратила чинність з 18.05.2024.

Одночасно норма п. 1 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» передбачає можливість відновлення на військовому обліку.

Інших документів, які б давали слідчому судді можливість дійти висновку про необґрунтованість підозри матеріали справи не містять.

З копії довідки ВЛК від 10.10.2025 слідує, що ОСОБА_5 дійсно має захворювання, проте є придатним до військової служби.

Не отримання ОСОБА_5 грошового забезпечення військовослужбовця не свідчить про відсутність такого статусу. Крім того, з пояснень підозрюваного встановлено, що він свідомо не надає до військової частини банківські дані для отримання грошового забезпечення.

Отже, вказані стороною захисту обставини не свідчать про однозначну необґрунтованість підозри та мають бути перевірені під час досудового розслідування.

Щодо наявності ризиків.

Слідчий суддя вважає, що з огляду на тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, і суспільну небезпечність самого кримінального правопорушення, слідчим та прокурором доведено наявність достатніх підстав вважати, що на даний час існує ризик, передбачений пунктом 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, ризик переховування підозрюваного від суду підтверджується тим, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, яке відноситься до категорії тяжких злочинів та передбачає покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, має достатню обізнаність, щоб розуміти суть пред`явленої підозри та покарання за інкриміноване діяння, що може бути достатньою підставою та мотивом для підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

При оцінці ризику впливу на свідків по кримінальному провадженню необхідно враховувати встановлений нормами КПК України порядок безпосереднього сприйняття судом показів від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні. Суд, під час судового провадження може обґрунтовувати свої висновки лише на показах, які він безпосередньо сприймав, отримав усно від учасників процесу (ст. 23 КПК України). З урахуванням встановлених досудовим розслідуванням обставин, перебуваючи на волі, ОСОБА_5 може незаконно впливати на свідків, з якими проходить службу у військовій частині і тому може контактувати з ними. Тобто, існує ризик незаконного впливу на свідків до моменту безпосереднього отримання судом показів від учасників процесу та дослідження їх судом.

Крім того, є доведеним ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме того, що підозрюваний може вчинити інше аналогічне кримінальне правопорушення, оскільки, будучи військовослужбовцем, в умовах воєнного стану підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби. В судовому засіданні ОСОБА_5 також повідомив, що не вважає за необхідне виконувати накази командирів, оскільки, на його думку, він не є військовослужбовцем.

Водночас не обґрунтовано та не доведено прокурором наявність ризику перешкоджання ОСОБА_5 кримінальному провадженню іншим чином.

Щодо недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Під час розгляду клопотання судом встановлено, що надані докази доводять обставини, передбачені пунктами 1-3 ч. 1 ст. 194 КПК України, тому слідчий суддя дійшов висновку про обґрунтованість клопотання і наявність підстав для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який здатен запобігти доведеному ризику і забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Слідчий суддя враховує дані про ОСОБА_5 , який раніше не судимий, одружений, його вік, стан здоров`я, наявність постійного місця проживання, проте з урахуванням встановлених ризиків, вважає, що для їх запобіганню на даний час є недостатнім застосування більш м`якого запобіжного заходу, тому адекватним запобіжним заходом для підозрюваного буде тримання під вартою.

Крім того, згідно ч. 8 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Згідно абзацу 8 частини 4 статті 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України.

Таким чином право визначати чи не визначати розмір застави належить до повноважень слідчого судді, суду.

Розмір застави, у відповідності до ч. 5 ст.182 КПК України, визначається у таких межах: щодо особи, обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Вирішуючи питання про визначення застави та її розміру, слідчий суддя враховує обставини кримінального правопорушення, майновий та сімейний стан підозрюваного, дані про його особу, ризики, передбачені статтею 177 КПК України.

Висновки суду.

Слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання слідчого про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно задовольнити частково та з метою забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_5 покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню наявних ризиків, обрати йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та застосувати альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 40прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 133 120 грн 00 коп., якого буде достатнього для забезпечення виконання ним обов`язків, передбачених КПК України.

Даних щодо неможливості застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за станом здоров`я суду не надано.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 193, 194 КПК України, слідчий суддя, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 задовольнити частково.

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів з дати затримання до 22 травня 2026 року включно.

Визначити підозрюваному ОСОБА_5 заставу у розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 133 120 грн 00 коп.

У разі внесення застави покласти на ОСОБА_5 , обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою слідчого, прокурора, суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи, проходження служби;

- утримуватись від спілкування зі свідками ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , у цьому кримінальному провадженні, іншими особами з приводу обставин цього кримінального правопорушення, за виключенням випадків спільної участі у проведенні слідчих дій у вказаному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну (у випадку їх наявності).

Роз`яснити, що в разі невиконання таких обов`язків щодо нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і може бути накладено грошове стягнення від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Роз`яснити, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі оригінал документу із відміткою банку має бути наданий уповноваженій службовій особі місця ув`язнення, яка після його отримання та перевірки має негайно здійснити розпорядження про звільнення з-під варти та повідомити усно і письмово слідчого, прокурора та слідчого суддю.

У разі внесення застави та з моменту звільнення з-під варти підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Копію ухвали вручити підозрюваному, захиснику, прокурору.

Ухвала підлягає до негайного виконання після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1