Виноградівський районний суд Закарпатської області
__________________________________________________________________________
Справа № 299/1765/26
Номер провадження 1-кс/299/258/26
У Х В А Л А

06.05.2026 року м.Виноградів

Слідчий суддя Виноградівського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Виноградівського районного суду Закарпатської області клопотання адвоката ОСОБА_3 , представника третьої особи, про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000070 від 18 квітня 2026 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України,

В С Т А Н О В И В:

30.04.2026 адвокат ОСОБА_3 , представник ОСОБА_4 , подав клопотання про скасування арешту майна у вказаному кримінальному провадженні.

Просить суд скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 20.04.2026 у справі №299/1765/26, на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 , видане ТСЦ 2144, та автомобіль марки «Ford Transit», реєстраційний номерний НОМЕР_2 , білого кольору.

Клопотання обґрунтовано тим, що 17.04.2026 у ОСОБА_4 вилучено вказаний автомобіль, розпочато кримінальне провадження за ознаками ст.290 КК України. Ухвалою слідчого судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 20.04.2026 у справі №299/1765/26, на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 , видане ТСЦ 2144, та автомобіль марки «Ford Transit», реєстраційний номерний НОМЕР_2 , білого кольору. Заявник вважає, що арешт накладено незаконно, тому просить його скасувати. Це тому, що ОСОБА_4 не був присутній під час судового розгляду клопотання.

Представник заявника подав заяву про розгляд клопотання без участі.

Прокурор не з`явився в судове засідання. Дізнавач подала заяву про розгляд справи без її участі.

Дізнавач надав суду матеріали кримінального провадження №0000070

Вивчивши зміст клопотання та дослідивши додані письмові докази, ознайомившись із матеріалами кримінального провадження, слідчий суддя вирішив наступне.

Слідчий суддя встановив, що за даними, зібраними органом досудового розслідування, 17 квітня 2026 року до ч/ч ВП №1 Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області надійшло повідомлення від працівників прикордонної служби про те, що близько 14 години 30 хв. на виїзд з України, КПП «Вилок», за адресою селище Вилок, вул. Раковці, 142, прибув автомобіль марки «Ford Transit», реєстраційний номерний НОМЕР_2 , білого кольору під керуванням громадянина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , де під час перевірки документів та звірки із номерами агрегатів ідентифікаційний номер (VIN-код) автомобіля виникли сумніви в їх дійсності, а VIN-код частково знищений.

17 квітня 2026 року слідчим СВ відділення поліції №1 Берегівського районного відділу поліції капітаном поліції ОСОБА_5 в період часу з 15 години 30 хвилин по 15 годину 50 хвилин, проведено огляд місця події за адресою КПП «Вилок», за адресою селище Вилок, вул. Раковці, 142 Берегівського району, в ході якого в гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було виявлено та вилучено: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 , видане ТСЦ 2144 на ім`я ОСОБА_4 , та автомобіль марки «Ford Transit», реєстраційний номерний НОМЕР_2 , білого кольору, який поміщено на майданчик тимчасового утримання ТЗ ВП №1 Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області, за адресою: м. Виноградів, вул. Миру, 57.

Відомості по даному факту було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 квітня 2026 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України. Розпочато кримінальне провадження №0000070.

Постановою дізнавача сектору дізнання сектору дізнання відділення поліції №1 Берегівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_6 вилучені речі визнані речовими доказами у кримінальному провадженні 0000070.

Ухвалою слідчого судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 20.04.2026 у справі №299/1765/26 на речові докази накладений арешт.

Дізнавач відділу дізнання ВП№1 ОСОБА_7 надала слідчому судді матеріали кримінального провадження, за змістом яких у кримінальному провадженні проведено трасологічну експертизу, за результатами якої експерт дійшов висновку, що ознак підробки ідентифікаційного номерного позначення нема, його нанесено заводським способом, а два символи знищені прогресуючою корозією.

Також орган досудового розслідування здобув відомості про те, що вилучений автомобіль не значиться у міжнародному розшуку.

Відповідно до ч.3 ст.41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як передбачено ч.1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

Згідно ч.1 ст. 172 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Забезпечення прав і свобод та надання людині ефективного засобу юридичного захисту від їх порушень з огляду на положення статті 3 Конституції України є головним обов`язком держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя вважає, що оскільки арешт накладено з метою збереження речових доказів, вилучене майно визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні, арешт накладено обґрунтовано.

Згідно вимог ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

При вирішені питання про арешт майна слідчий суддя також повинен врахувати розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для третіх осіб. У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до наслідків, які суттєво позначаться на інтересах інших осіб.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі «АГОСІ проти Об`єднаного Королівства»). Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування. Стаття 1 Протоколу Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод забороняє будь-яке невиправдане втручання у право власності державних органів.

Слідчий суддя переконався, що застосований спосіб накладення арешту шляхом позбавлення фактичної можливості користування автомобілем, з урахуванням проведених органом досудового розслідування слідчих дій, вже надалі не виправдовує ступінь втручання у право власності особи та порушує баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження.

Суд вбачає законні підстави для передання арештованого автомобіля на зберігання власнику, при цьому накладений арешт продовжує свою дію та забезпечить завдання застосованого заходу забезпечення кримінального провадження та такий спосіб арешту не буде перешкодою досудовому розслідуванню.

Так, відповідно до ст.6 ст.100 КПК України, речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.

Тому, суд вирішив, що клопотання слід задовольнити частково: арешт скасуванню не підлягає, а слід змінити спосіб застосування арешту автомобіля, відновивши право власника користуватися арештованим автомобілем.

Керуючись ст.ст.174, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Клопотання задовольнити частково.

У кримінальному провадженні №0000070 від 18 квітня 2026 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України передати на відповідальне зберігання ОСОБА_4 за адресою його проживання АДРЕСА_1 , речові докази - свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 , видане ТСЦ 2144, та автомобіль марки «Ford Transit», реєстраційний номерний НОМЕР_2 , білого кольору.

У задоволенні решти вимог клопотання відмовити.

Заборонити власнику та/або законному володільцю автомобіля та будь-яким іншим особам розпоряджатися арештованим майном зокрема, відчужувати, перетворювати, переобладнувати, вносити зміни до конструкції та комплектації транспортного засобу, переміщати його за межі Закарпатської області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1