Справа № 308/4438/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.03.2026 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_4 ,

учасників судового розгляду: обвинуваченої ОСОБА_5 , захисника адвоката ОСОБА_6 , прокурора ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/534/25 за апеляційними скаргами: прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_8 та обвинуваченої ОСОБА_5 на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 вересня 2025 року відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та мешканки АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, з середньою освітою, не заміжньої, тимчасово не працюючої, не судимої, обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 вересня 2025 року, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та призначено їй покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 5 (п`яти) років і 5 (п`яти) місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 , рахується з моменту її фактичного затримання, а саме з: 18 год., 10 хв., 11.03.2025 року.

Запобіжний захід обраний відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою, до набрання вироком законної сили, залишено без змін.

Стягнуто ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави 1989,75 грн. затрачених на проведення судової експертизи.

Речові докази по справі :

- мобільний телефон марки «Samsung Galaxy А12/32 Gb» IMEI: НОМЕР_1 (з пошкодженням у вигляді тріщини на склі екрану), який поміщено до спец, пакету НПУ ICR 0215567 ухвалено вважати повернутим власнику.

- мобільний телефон марки «Lenovo S820» ІМЕІ: НОМЕР_2 , з номером НОМЕР_3 (з пошкодженням у вигляді тріщини на склі екрану), який поміщено до спец, пакету НПУ ICR 0215566 ухвалено передати на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області.

Згідно з вироком, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

10.03.2025 о 21 год. 26 хв., ОСОБА_5 , перебуваючи на вул. Минайська, 8, що у м. Ужгород, умисно, в умовах воєнного стану, діючи з корисливим мотивом, відкрито викрала належну потерпілій ОСОБА_9 жіночу сумочку, всередині якої знаходився мобільний телефон марки «Samsung Galaxy А12/32 Gb» IMEI: НОМЕР_1 , вартістю 2 202 грн. та грошові кошти, в загальній сумі 370 грн., і з викраденим покинула місце події, спричинивши таким чином потерпілій ОСОБА_9 матеріальної шкоди, на загальну суму 2572 грн.

Таким чином, ОСОБА_5 вчинила кримінальне правопорушення (злочин) передбачене ч.4 ст. 186 КК України, а саме відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений в умовах воєнного стану.

Не погоджуючись зі вказаним вироком місцевого суду обвинувачена ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу в якій зазначила, що у судовому засіданні суду першої інстанції, вона вину визнала, активно сприяла слідству, але щодо законності, обґрунтованості оскаржуваного вироку у неї є певні сумніви. Зазначає, що вона раніше до кримінальної відповідальності не притягалася, а вартість викраденого нею майна становить 2572 гривні, то і відповідальність повинна здійснюватись за КУпАП, а не за КК України. Вважає, що як досудове слідство так і судове було проведено незаконно, упереджено та не об`єктивно, оскільки Законом №3886-ІХ від 09.08.2024 дикриміналізовано відповідальність за крадіжки і викрадення майна на суму 3028 грн., а тому помилково засудили її до покарання за яке відсутня кримінальна відповідальність. На її думку всі сторони в даному кримінальному провадженні керувалися виключно з обвинувальним нахилом, а не задля встановлення істини та постановлення правосудного вироку. Вважає, що у апеляційного суду є всі підстави для закриття кримінального провадження та звільнення її у залі суду.

Просить суд, оскаржуваний вирок скасувати, як помилковий, закрити кримінальне провадження на підставі відсутності кримінальної відповідальності та звільнити її із зали суду.

В апеляційній скарзі прокурор вказує, що не оспорюючи висновків суду щодо кваліфікації дій обвинуваченої, доведеності її вини, вважає вирок суду в частині призначення покарання ОСОБА_5 незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідності призначення покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про призначення обвинуваченій ОСОБА_5 покарання, у своєму рішенні необґрунтовано застосував закон, який не підлягав до застосування (ст. 69 КК України). не навівши достатніх та обґрунтованих мотивів для його застосування. Зазначає. що суд першої інстанції не в повній мірі врахував теґ. що обвинувачена раніше неодноразово судима та неодноразово відбувала покарання у виправних колоніях, не має постійного місця проживання, характеризується негативно, не працює, на час постановлення вироку заробітків не має, що свідчить про відсутність у останньої міцних соціальних зв`язків, а також небажання ставати на шлях виправлення.

Просить суд, оскаржуваний вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_5 визнати винною та призначити покарання за ч. 4 ст. 186 КК України 7 років позбавлення волі. У ході апеляційного розгляду дослідити характеризуючі дані стосовно ОСОБА_5 , зокрема вимогу УІТ ГУНП в Закарпатській області.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинувачену ОСОБА_5 , її захисника ОСОБА_6 , прокурора ОСОБА_7 , перевіривши та обговоривши доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд першої інстанції згідно з вимогами ст.ст. 370, 374 КПК України та відповідно до ст. 337 КПК України в межах пред`явленого ОСОБА_5 обвинувачення, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, обґрунтовано прийшов до висновку щодо обсягу та доведеності його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, виклавши їх у вироку.

В оскаржуваному вироку суд першої інстанції навів всі встановлені обставини, які відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а також виклав оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів, зазначив підстави, з яких приймає одні докази та відкидає інші.

Вина ОСОБА_5 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.186 КК України, підтверджується доказами, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні, а саме показаннями потерпілої, свідків та дослідженими в судовому засіданні документами.

Зокрема, свої висновки про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення за викладених у вироку обставин суд першої інстанції обґрунтував: показаннями потерпілої, свідків щодо обставин, які їм були відомі, та подій, очевидцями якими вони були, а також іншими письмовими доказами, зміст яких детально відтворено у вироку.

Суд апеляційної інстанції не знаходить підстав сумніватися в достовірності показань потерпілої, свідків, вони є логічними, послідовними і узгодженими як між собою, так і з іншими письмовими доказами у провадженні.

Під час вивчення матеріалів кримінального провадження також не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що потерпіла чи свідки з будь-яких причин обмовили чи могли обмовити обвинувачену у зазначеному злочині.

Крім показів ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , вина ОСОБА_5 стверджується наступними дослідженими судом письмовими доказами по справі:витягом з ЄРДР від 11.03.2025 року, в якому зафіксовані обставини вчиненого злочину;

протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 10.03.2025 року, згідно якого ОСОБА_9 просить прийняти міри до невідомої особи жіночої статі, віком близько 50 років, яка 10.03.2025 року, близько 18 год. 30 хв., за адресою м. Ужгород, вул. Минайська, 8, відкрито заволоділа її сумкою, у якій знаходились грошові кошти та мобільний телефон. Потерпіла попереджена про кримінальну відповідальність за ст. 383 КК України;

протоколом пред`явлення особи для впізнання від 11.03.2025 року, в ході якого ОСОБА_9 впізнає особу ОСОБА_5 як особу, яка відкрито викрала у неї сумку.

протоколом затримання від 11.03.2025 року, згідно якого ОСОБА_5 було затримано о 18 год. 10 хв., 11.03.2025 року, на підставі ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні злочину передбаченого ч.4 ст. 186 КК України.

таблицями ілюстрації до протоколу про затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 11.03.2025 року;

висновком експерта №СЕ-19/107-25/3516-ТВ від 13.03.2025 року, згідно якого вартість мобільного телефону марки «Samsung Galaxy A12/32GB», ІМЕІ … НОМЕР_4 , становить 2202, 00 грн.

Надаючи оцінку цим доказам у сукупності апеляційний суд вважає їх належними та допустимими для доведеності винуватості обвинуваченої у вчиненні інкримінованих йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.186 КК України, та не вбачає підстав визнати наведені у вироку висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

З огляду на викладене рішення суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, на думку апеляційного суду, прийнято згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», який застосовується Європейським судом з прав людини («Яллох проти Німеччини» від 11 липня 2006 року, «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, «Веренцов проти України» від 11 липня 2013 року), та підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченої за обставин, викладених нею у скарзі, не має.

Суд у вироку навів докази по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, та дав аналіз цим доказам після їх дослідження, тому немає підстав вважати, що по справі допущена суттєва неповнота кримінального і судового провадження, яка викликає необхідність скасування вироку.

Не встановлено й істотних порушень кримінального процесуального закону, які б призводили до скасування вироку, при порушенні вказаного кримінального провадження, його розслідуванні та під час судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.

За таких обставин не має підстав вважати, що у справі допущена однобічність та неповнота судового розгляду, які викликають необхідність скасування вироку, на чому наполягає в своїй апеляційній скарзі обвинувачена.

Щодо призначеного ОСОБА_5 покарання, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Приписами ч.1 ст.69 КК України та п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» передбачено можливість призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, який може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винної.

У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу обвинуваченого він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання.

Як правильно встановив місцевий суд, обвинувачена визнала свою вину, щиро розкаялася у вчиненому та відшкодувала завдану шкоду.

Враховуючи конкретні обставини провадження, особу обвинуваченої, яка відшкодувала завдану шкоду, потерпіла до ОСОБА_5 претензій не має, а також суд враховує вартість викраденого телефону, який становить 2202 грн., колегія суддів вважає, що усі наведені обставини в своїй сукупності істотно знижують фактичний ступінь тяжкості вчиненого злочину і особливо ступінь небезпечності ОСОБА_5 для суспільства та утворюють підставу для призначення покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої законом.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає за можливе пом`якшити ОСОБА_5 покарання за ч.4 ст.186 КК України із застосуванням ст.69 цього Кодексу до 4 років позбавлення волі.

Таке покарання, на думку колегії суддів, відповідатиме вимогам закону, буде справедливим та достатнім для виправлення обвинуваченої і попередження нових кримінальних правопорушень.

Водночас, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що виправлення обвинуваченого можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства.

На підставі вище викладеного, колегія суддів вважає, що вирок щодо обвинуваченої ОСОБА_5 підлягають зміні, а апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_8 та обвинуваченої ОСОБА_5 задовольнити частково.

Вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 вересня 2025 року відносно обвинуваченої ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, змінити в частині призначення покарання.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та призначити їй покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді