Справа № 496/3141/24
Провадження № 1-кс/496/333/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

повний текст

27 лютого 2026 року Біляївський районний суд Одеської області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчої СВ ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ліски Кілійського району Одеської області, громадянина України, із базовою середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 04.09.2017 р. Біляївським районним судом в Одеській області за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років, звільнений 28.07.2023 з ДУ «Петрівська виправна колонія (№49) у зв?язку з відбуттям строку покарання, -

у кримінальному провадженні № 0000306 від 01.05.2024 року, за ч. 2 ст. 289 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Слідчий звернулась до суду з зазначеним клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 в межах строку досудового розслідування, а саме до 13.04.2026 року. Свої вимоги мотивує тим, що ОСОБА_4 підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, а саме незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 , в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні підтверджується наступними матеріалами кримінального провадження:

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від ОСОБА_7 від 30.04.2024 р.;

- Протоколом огляду місця події від 30.04.2024р. за адресою: АДРЕСА_2 за місцем мешкання потерпілого ОСОБА_7 ;

-Протоколом огляду місця події від 0.04.2024р. за адресою АДРЕСА_3 , в ході якого виявлено та вилучено мопед марки «Honda», білого кольору, номер рами « НОМЕР_1 »;

- Протоколом допиту свідка ОСОБА_8 , яка пояснила, що перебувала за місцем мешкання потерпілого разом з ОСОБА_9 ;

- Протоколом допиту свідка ОСОБА_10 , яка вказала, що перебувала за місцем свого мешкання, а саме АДРЕСА_3 , де за вказаною адресою перебував ОСОБА_9 , який приїхав на мопеді;

- Протоколом допиту свідка ОСОБА_11 , який вказав, що 28.04.2024 р. разом з ОСОБА_4 пішов до потерпілого ОСОБА_7 , де останні вживали алкогольні напої;

-Протоколом допиту свідка ОСОБА_12 , яка вказала, що перебувала за місцем свого мешкання, а саме АДРЕСА_3 , де за вказаною адресою перебував чоловік на ім?я ОСОБА_13 , який приїхав на мопеді;

- Протоколом пред`явлення особи для впізнання проведеного зі свідком ОСОБА_12 , яка впізнала особу, яка 28.04.2024р. приїхала до останньої на мопеді;

- Протоколом допиту свідка ОСОБА_14 , яка вказала, що бачила, як ОСОБА_9 рухався на мопеді, по АДРЕСА_2 , а також вказала, що ОСОБА_15 вийшов з мопедом з будинку № 38-B;

- Протокол пред?явлення речей для впізнання, а саме мопеду зі свідком ОСОБА_14 ;

- Протокол допиту свідка ОСОБА_16 , який вказав, що є сусідом потерпілого ОСОБА_7 та 28.04.2024р. перебував вдома у останнього разом з ОСОБА_4 , ОСОБА_8 та ОСОБА_11 ;

- Протоколом допиту потерпілого ОСОБА_7 , який вказав, що вказаний мопед нікому не надавав в користування та нікому не обіцяв;

- Протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_4 , який вказав про обставини незаконного заволодіння мопедом та який зізнався у вчиненні кримінального правопорушення;

- Протоколом слідчого експерименту з підозрюваним ОСОБА_4 , який на місцевості відтворив події, які мали місце 28.04.2024 р., щодо незаконного заволодіння ним транспортним засобом.

З метою досягнення дієвості кримінального провадження та вирішення визначених ст. 2 КПК України завдань кримінального провадження, проведення досудового розслідування в розумні строки, просить застосувати запобіжний захід, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 176, ст. 183 КПК України у вигляді тримання під вартою. Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) незаконно впливати на свідків та потерпілого, у зв`язку із обізнаністю підозрюваної про їх анкетні дані та місце проживання;

3) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні питання щодо обрання запобіжного заходу ОСОБА_4 , необхідно врахувати, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою не може запобігти зазначеним ризикам.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за який згідно ч. 2 ст. 289 КК України, передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від п?яти до восьми років, є необхідним застосування відносно останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки жоден із більш м?яких запобіжних заходів (домашній арешт, особисте зобов`язання, особиста порука чи застава), не здатен забезпечити виконанням підозрюваним ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов?язків, передбачених КПК У країни.

Прокурор у судовому засіданні на задоволенні клопотання наполягав, посилаючись на існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_5 заперечувала проти запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки ОСОБА_4 визнав свою винуватість у вчинені кримінального правопорушення. Зі слів підзахисного, у нього не було умислу переховуватись від слідства або суду, однак він був примусово мобілізований до проходження військової служби, а тому фізично не мав змоги прибути до слідчого та на судові засідання. Також, відповідно до медичних документів, перебуваючи на військовій службі отримав тілесні ушкодження. Просить у задоволенні клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити, застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою АДРЕСА_1 . Долучила до матеріалів кримінального провадження довідку про те, що солдат ОСОБА_4 перебував на військовій службі у військовій частині НОМЕР_2 в АДРЕСА_4 . Довідку військової лікарської комісії, що солдат ОСОБА_4 отримав поранення. Виписка із медичної карти стаціонарного хворого про поранення.

Підозрюваний ОСОБА_4 підтримав захисника та пояснив, що він не уникав слідства, так як його було мобілізовано. Про це знала його мати, та дільничний та слідчий. Просить застосувати домашній арешт, так йому необхідно здійснювати догляд за дітьми. Він звільнений з військової служби 2025 року.

Заслухавши прокурора, заперечення підозрюваного та його захисника, вивчивши матеріали, додані до клопотання, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно з ч.2 ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Крім того, відповідно до ч.5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за вчинення якого йому загрожує покарання від п`яти до восьми років позбавленням волі з конфіскацією майна або без такої, відомостей про сімейний статус чи офіційне працевлаштування суду не надано. Перебував на військовій службі та отримав бойове порання 01.09.2024 року, внаслідок безпосередньої участі у бойових діях, перебував на лікуванні до 23.09.2024 року.

Вирішуючи питання щодо існування ризику переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду, суд враховує в тому числі, суворість покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину у разі визнання його винним, однак, враховує той факт, що ОСОБА_4 після події правопорушення, яка мала місце 28.04.2024 року, було призвано в травні 2024 року на військову службу, після чого він отримав бойове порання, внаслідок якого перебував на лікуванні, що підтверджується довідкою командира військової частини НОМЕР_2 від 14.09.2024 року № 2560, а також довідкою КНП «Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради» від 23.09.2024 р. № 1423. Отже, такий ризик, як переховування від суду та слідства, хоча існує, проте не підтверджено обставинами, що передували поданню вказаного клопотання.

ОСОБА_4 хоч і було затримано в порядку ст. 208 КПК України, на виконання ухвали слідчого судді про дозвіл на затримання, для розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, проте, як було встановлено вище, ОСОБА_4 з поважних підстав не з`являвся за викликом до слідчого. Вину визнає, що свідчить про відсутність намірів переховуватись від слідства та суду.

Таким чином, ОСОБА_4 , який на теперішній час підозрюється у скоєнні тяжкого злочину, розуміючи можливість призначення суворого покарання за скоєне, яке йому загрожує у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження, не здійснив спроби переховування від органу досудового розслідування чи суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, що свідчить про відсутність ризику визначеного п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

З матеріалів клопотання встановлено, що вже допитано потерпілого та свідків події.

Таким чином, зазначені в матеріалах клопотання відомості, не дають слідчому судді достатніх підстав вважати, що в разі застосування запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, ОСОБА_4 може вчиняти спроби вплинути на свідків чи потерпілого, крім того, у разі обрання запобіжного заходу з покладанням на підозрюваного обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, ОСОБА_4 може бути роз`яснено необхідність утримування від спілкування із свідками чи потерпілою у даному кримінальному провадженні, або у разі обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту, виконання якого буд доручено органу поліції, за поведінкою підозрюваного буде встановлено нагляд органом поліції.

Отже, хоча ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, існує, однак його імовірність не виправдовує найсуворіший вид запобіжного заходу.

Обґрунтування існування ризику, відповідно п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, клопотанням підтверджено, у зв`язку з наданням довідки про звільненням його з виправної колонії у зв`язку з відбуванням покарання.

За таких обставин, слідчий суддя вважає, що наявні підстави для застосування відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, оскільки прокурор та слідчий не підтвердили, що застосування більш м`яких запобіжних заходів до підозрюваного, не забезпечать виконання покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання зазначеним ризикам.

На думку слідчого судді, запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, забезпечить гарантування щодо запобігання ризикам, зазначеним вище, для досягнення завдання кримінального провадження, швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду.

Крім того, статтею 29 Конституції України гарантовано, що кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом. У разі нагальної необхідності запобігти злочинові чи його перепинити уповноважені на те законом органи можуть застосувати тримання особи під вартою як тимчасовий запобіжний захід, обґрунтованість якого протягом сімдесяти двох годин має бути перевірена судом. Затримана особа негайно звільняється, якщо протягом сімдесяти двох годин з моменту затримання їй не вручено вмотивованого рішення суду про тримання під вартою. Кожному заарештованому чи затриманому має бути невідкладно повідомлено про мотиви арешту чи затримання, роз`яснено його права та надано можливість з моменту затримання захищати себе особисто та користуватися правничою допомогою захисника.

Як вбачається з правової позиції ЄСПЛ у справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 Конвенції.

В свою чергу вказана міра запобіжного заходу в повній мірі відповідатиме загальним засадам кримінального провадження та національному законодавству України, зокрема практиці ЄСПЛ як його частині.

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби, який може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

На переконання суду, домашній арешт забезпечить можливість задоволення потреб підозрюваного та сприятиме реалізації його конституційних прав.

При цьому, що стосується обов`язків, які необхідно покласти на підозрюваного, слід зазначити наступне.

Обов`язки, які можуть бути покладені на підозрюваного при застосуванні запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, перелічені у ч.5 ст. 194 КПК України.

Для дотримання підозрюваним процесуальних обов`язків та запобіганню вчинення ним дій, що вплинуть на досудове слідство, слідчий суддя вважає необхідним покласти на підозрюваного запобіжний захід у виді домашнього арешту з покладанням на нього наступних обов`язків: 1) заборонити залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобово, окрім періоду часу - під час оголошення повітряної тривоги в межах населеного пункту, де проживає підозрюваний, та у разі необхідності, щодо отримання медичної допомоги;

2) прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді за викликом;

3) не відлучатись за межі Одеської області без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді;

4) повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю про зміну свого місця проживання або місця роботи.

При обранні вказаного запобіжного заходу, слідчий суддя також враховує, у відповідно до вимог ст. 178 КПК України, незадовільний стан здоров`я підозрюваного, пов`язаний з його пораненням, а також виконання ОСОБА_4 свого військового обов`язку по захисту України від російського вторгнення.

Щодо строку дії ухвали, слідчий суддя вважає за доцільне зазначити наступне.

Згідно ч.6 ст. 181 КПК України строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. При цьому, запобіжний захід застосовується відносно особи в межах строку досудового розслідування. Приймаючи до уваги вищевикладене, слідчий суддя вважає, що запобіжний захід у виді домашнього арешту слід обрати строком на два місяці, однак в межах строку досудового розслідування.

Керуючись ст. ст. 176-178,182-184, 193, 194, 196, 197, 205 КПК України,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання слідчого СВ ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному задовольнити частково.

Обрати відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, починаючи з 27 лютого 2026 року, в межах строку досудового розслідування, до 13 квітня 2026 року.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, такі обов`язки:

1) заборонити залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобово, окрім періоду часу - під час оголошення повітряної тривоги в межах населеного пункту, де проживає підозрюваний, та у разі необхідності, щодо отримання медичної допомоги;

2) прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді за викликом;

3) не відлучатись за межі Одеської області без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді;

4) повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю про зміну свого місця проживання або місця роботи;

Роз`яснити підозрюваному наслідки невиконання покладених на нього обов`язків, а саме: у разі, якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора, суду без поважних причин, не повідомить про причину своєї неявки, запобіжний захід відносно нього може бути змінено на більш суворий.

Роз`яснити підозрюваному, що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Виконання ухвали суду про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту та контроль за поведінкою підозрюваного покласти на співробітників Одеського районного управління поліції №2 ГУНП в Одеській області.

Копію ухвали невідкладно надіслати на адресу ОРУП №2 ГУНП в Одеській області для виконання.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Повний текст ухвали проголошено 04 березня 2026 року 11.00 год в залі судових засідань № 13 у приміщенні Біляївського районного суду Одеської області.

Слідчий суддя ОСОБА_1