ІЛЛІНЕЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 131/371/26
Провадження № 1-кп/131/18/2026
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" березня 2026 р. м. Іллінці

Іллінецький районний суд Вінницької області в складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Іллінці кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000004 від 02.01.2026, за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,-

Учасники провадження:

прокурор ОСОБА_4 (в режимі ВКЗ),

обвинувачений ОСОБА_3 ,

захисник обвинуваченого ОСОБА_3 , адвокат ОСОБА_5 (в режимі ВКЗ),

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Іллінецького районного суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000004 від 02.01.2026, за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурором заявлено про можливість призначення кримінального провадження до судового розгляду у відкритому судовому засіданні, посилаючись на відсутність підстав закриття провадження та повернення обвинувального акту прокурору, а також визначення іншої підсудності.

Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник ОСОБА_5 з приводу призначення справи до судового розгляду не заперечували.

Заслухавши думку учасників процесу, суд дійшов наступного.

Кримінальне провадження підсудне Іллінецькому районному суду Вінницької області.

Підстави для прийняття рішення, передбаченого пунктами 1-4 ч. 2 ст. 314 КПК України відсутні. Обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що обвинувальний акт може бути призначений до судового розгляду, який слід призначити у відкритому судовому засіданні, оскільки відсутні підстави, передбачені ч. 2 ст. 27 КПК України.

Судовий розгляд у кримінальному провадженні, відповідно до ч. 1 ст. 31 КПК України провести суддею одноособово.

Пам`ятка про права обвинуваченого, передбачені КПК України, обвинуваченому вручені та їх зміст йому зрозумілий.

Враховуючи наведене вище, суд вважає за можливе призначити судовий розгляд у відповідності до вимог ст. 316 КПК України на 13:00 03 квітня 2026 року в приміщенні Іллінецького районного суду Вінницької області, в залі судових засідань, в яке викликати учасників судового розгляду.

Крім того, у судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 заявив клопотання про продовження раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_3 , який закінчується 20 березня 2026, мотивуючи тим, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 11.12.2025 № 284 -РС солдата ОСОБА_3 призначено на посаду оператора безпілотних літальних апаратів інженерно-саперного відділення інженерно-саперного взводу батальйону морської військової часини НОМЕР_1 .

24.02.2022 Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України в Україні введено воєнний стан із 05:30 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому продовжується указами Президента України та діє по даний час.

Відповідно до вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України солдат ОСОБА_3 окрім іншого, зобов`язаний свято та непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно та чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, удосконалювати свою виучку та майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватись вимог Статутів Збройних Сил України, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, завжди пам`ятати, що за його поведінкою судять не лише про нього, а й про Збройні Сили України в цілому, точно та вчасно виконувати покладені на нього обов`язки та поставлені йому завдання, додержуватись військової дисципліни, не допускати негідних учинків, виконувати розпорядок дня військової частини, точно, вчасно та сумлінно виконувати накази командирів (начальників), у разі потреби відлучитись питати дозволу у командира відділення, а після повернення доповідати йому про прибуття.

Крім цього, згідно до указаних вище положень захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Пунктами 1, 3 частини 3 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Водночас, у порушення зазначених вище норм законодавства України солдат ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, 22.12.2025 солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , діючи з прямим умислом, з метою тимчасово ухилитись від проходження військової служби, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, без поважних причин залишив пункт дислокації військової частини НОМЕР_1 поблизу населеного пункту АДРЕСА_1 та проводив час на власний розсуд за адресою місця проживання АДРЕСА_2 , не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби до 20.01.2026, а саме до моменту виявлення його місцезнаходження працівниками поліції.

За час відсутності у військовій частині НОМЕР_1 солдат ОСОБА_3 обов`язки військової служби не виконував, перебуваючи поза межами указаної військової частини правоохоронні органи або органи військового управління про свою належність до військової служби, а також про учинене ним самовільне залишення військової частини без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану, не повідомляв та проводив час на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України - тобто самовільному залишенні військової частини без поважних причин військовослужбовцем, вчинене в умовах воєнного стану.

20.01.2026 о 20:55 год. ОСОБА_3 порядку ст. 208 КПК України, затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

21.01.2026 ОСОБА_3 вручено повідомлення про підозру за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

22.01.2026 ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк якого закінчується 20.03.2026.

Підозрюваний ОСОБА_3 вчинив тяжкий злочин, за який законом передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років.

Згідно довідки-характеристики ОСОБА_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 . Іллінецька міська рада компрометуючими матеріалами відносно ОСОБА_3 не володіє.

Щодо службової характеристики за час проходження служби солдат ОСОБА_3 за час проходження служби на займаній посаді зарекомендував себе з негативної сторони. Часто проявляв безвідповідальність до поставлених завдань, з військовослужбовцями тримався дистанційно, реагував на зауваження зверхньо. Свої службові обов`язки виконував неякісно та неохоче. Не проявляв інтересу до фахової підготовки, що призводило до неправильної організації діяльності. В колективі не користувався авторитетом і повагою. Над підвищенням рівня професійної майстерності не працював. Роботу щодо виконання вказівок та наказів вищих начальників виконував не старанно. Під час виконання службових завдань проявляв безініціативність. Вимоги керівних документів і військових статутів Збройних Сил України не знав. Проявляв схильність до прирікань під час спілкування зі старшими начальниками, мав конфліктні ситуації з військовослужбовцями батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 . Форму одягу носив неохайно, про збереження військового майна не дбав. Мав схильність до надання командирам неправдивих відомостей про стан справ. Повагу до командирів та старших за військовим званням не проявляв. На критику реагував неадекватно. За характером апатичний. У роботі дотримувався законності. Не цінував честь і гідність військовослужбовця. До службових обов`язків та наказів командирів і начальників не завжди ставився сумлінно. На зауваження реагував іноді неадекватно, не самокритично, що створює передумови до створення неправильних висновків. В стройовому відношенні був не підтягнутий. Фізично розвинутий був середньо. Висновок: займаній посаді не відповідає.

У вказаному кримінальному провадженні існують ризики передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема: з огляду на те, що санкція інкримінованого йому злочину є такою, що спроможна в значній мірі обмежити його права й свободи, в тому числі право на свободу пересування, то думки ОСОБА_3 з приводу можливої ізоляції до установи виконання покарань сприятимуть наявності ризику переховування від суду; незаконного впливу обвинуваченого на свідків чи експертів, оскільки згідно статті 23 Кримінального процесуального кодексу України суд досліджує докази безпосередньо, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, ОСОБА_3 матиме можливість здійснювати на свідків відповідний незаконний вплив з метою схилити їх до зміни своїх первинних показань, які вони надавали під час досудового розслідування, що в свою чергу буде перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, а також повному, всебічному та об`єктивному дослідженню всіх обставин справи. А з огляду на те, що обвинувачений є військовослужбовцем, наявний ризик того, що останній вчинить інше кримінальне правопорушення.

Тому, перебуваючи на волі, ОСОБА_3 в майбутньому буде продовжувати свою злочинну діяльність, яка полягає у залишені військової частини, і тому враховуючи тяжкість злочину та передбачену за нього міру покарання пов`язану лише з позбавленням волі буде переховуватись від суду. Застосування до обвинуваченого іншого більш м`якого запобіжного заходу (особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт) не зможе запобігти вищевказаним ризикам, оскільки є недостатньо суворими враховуючи тяжкість вчиненого злочину та міру можливого покарання.

Захисник, думку якого підтримав підозрюваний, заперечив щодо заявленого клопотання. Просили у задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відмовити.

Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши зміст клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою та обвинувального акту, реєстру матеріалів досудового розслідування дійшов наступного висновку.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ухвалою слідчого судді Іллінецького районного суду Вінницької області від 22.01.2026 р. щодо ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 20.03.2026.

Згідно статті 331 КПК України під час судового розгляду, суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

При вирішенні питання про продовження терміну дії обраного обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги статті 177 КПК України, а саме, те, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також, запобігання спробам: переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Також суд, враховує зміст статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, фактичні обставини справи, особу обвинуваченого та характер висунутого обвинувачення, тяжкість покарання у їх взаємозв`язку з можливими ризиками по справі.

Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід розглядати у кожній справі окремо з урахуванням її особливостей (рішення ЄСПЛ «Jecius проти Литви» заява № 34578/97 від 31.07.2000).

У правовій позиції Європейського суду з прав людини в рішенні у справі «Харченко проти України» висловлено наступне «розумність строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Вона має оцінюватися в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості» (пункт 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року).

Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою, суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених статтею 177 КПК України, а саме: запобігання спробам обвинуваченої переховуватися від суду, вчинення інших кримінальних правопорушень.

Згідно ч. 6 ст. 615 КПК України у разі закінчення строку дії ухвали суду про тримання під вартою та неможливості розгляду судом питання про продовження строку тримання під вартою в установленому цим Кодексом порядку обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою вважається продовженим до вирішення відповідного питання судом, але не більше ніж на два місяці.

Продовження тримання під вартою може бути виправданим заходом, але за наявності чітких ознак, що цього вимагає справжній суспільний інтерес, який не зважаючи на наявність презумпції невинуватості переважає інтереси забезпечення права на свободу.

Суд не вправі на даному етапі судового розгляду оцінювати докази, які прокурором не долучалися до матеріалів кримінального провадження. На даному етапі суд тільки встановлює наявність чи відсутність ризиків передбачених статтею 177 КПК України для вирішення підставності продовження чи не продовження обвинуваченому запобіжного заходу і не вправі досліджувати докази по справі.

З вказаного слідує, що рішення суду про продовження строку тримання під вартою буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає вимогам КПК України, але й постановлено з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

При вирішенні питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 строку тримання під вартою, суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з того, що ризики, які були підставою для обрання останній запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зникли та не зменшились, будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченій більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено.

Суд враховує, що ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, санкцією якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років.

За змістом ст. 131 КПК запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження, а відтак їх застосування має на меті досягнення дієвості цього провадження. Дослідивши матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку, що застосування іншого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та запобігти встановленим ризикам, які вказані прокуром та доведені матеріалами справи. Тому, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є необхідним та доцільним.

Відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, а саме тримання під вартою.

Враховуючи, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, що відповідно до вимог ч. 8 ст. 176 КПК України, передбачає застосування виключного запобіжного заходу, суддя приходить до висновку про неможливість застосування іншого запобіжного заходу не пов`язаного з тримання під вартою.

Таким чином, враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 в умовах воєнного стану, особу обвинуваченого, міцних соціальних зв`язків не має, відомості про його майновий та сімейний стан, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, правову підставу для застосування виключного запобіжного заходу, а саме вимоги ч. 8 ст. 176 КПК України, а також, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства, суддя приходить до висновку, що на даній стадії кримінального провадження клопотання прокурора обґрунтоване та наявні підстави для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176-178, 183, 194. 314, 315, 316 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Призначити судовий розгляд у кримінальному провадженні № 0000004 від 02.01.2026, за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України на 13:00 03 квітня 2026 року у відкритому судовому засіданні в приміщенні Іллінецького районного суду Вінницької області в залі судових засідань № 1.

Розгляд справи на підставі ст. 31 КПК України здійснювати суддею одноособово.

У судове засідання викликати учасників судового розгляду, а саме: прокурора, обвинуваченого, захисника,

Клопотання прокурора ОСОБА_4 про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити на 60 днів, починаючи з 18.03.2026 до 16.05.2026 включно.

Копію ухвали направити до державної установи «Вінницька установа виконання покарань № 1» для виконання.

Ухвала в частині продовження запобіжного заходу може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом семи днів з дня її оголошення. Подання апеляційної скарги на ухвалу зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Ухвала є остаточна та оскарженню не підлягає.

Суддя Іллінецького районного суду Вінницької області ОСОБА_7