Провадження № 1-кс/202/476/2026
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРА
У Х В А Л А

22 січня 2026 року м. Дніпро

Слідчий суддя Індустріального районного суду міста Дніпра ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , володільця майна ОСОБА_5 , розглянувши в судовому засіданні клопотання прокурора - заступника керівника Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000835 від 04.09.2025,

У С Т А Н О В И В:

Прокурор - заступника керівника Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_6 звернувся з клопотанням, в якому просить накласти арешт на вилучений під час обшуку за місцем мешкання ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_1 мобільний телефон марки «Samsung» зеленого кольору у чохлі чорного кольору з сім-картами НОМЕР_1 , НОМЕР_2 .

В обґрунтування свого клопотання прокурор посилається на те, що СУ ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000835 від 04.09.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 369-2, ч. 3 ст. 369, ч. 3 ст. 368, ч. 1 ст. 354, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 362 КК України, зокрема за фактом внесення службовою особою завідомо неправдивих відомостей до офіційних документів - картки обстеження та медичного огляду щодо стану здоров`я ОСОБА_7 , вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Під час досудового розслідування установлено, що до цього кримінального правопорушення може бути причетна ОСОБА_5 .

13 січня 2026 року на підставі ухвали слідчого судді проведений обшук за місцем мешкання ОСОБА_5 , а саме за адресою: АДРЕСА_1 , де виявлено та вилучено вищевказане майно, яке постановою слідчого від 13.01.2026 року визнано речовими доказами.

Прокурор зазначає, що вилучений мобільний телефон має значення для досудового розслідування, так як може містити на собі сліди, що слугують доказовою інформацією щодо обставин вчинення правопорушення, а саме відомості про спілкування ймовірних співучасників, які можуть свідчити про причетність осіб до вказаної протиправної діяльності.

Прокурор вважає, що у разі не накладення арешту на вилучені речі та документи існує ризик приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, передачі чи відчуження.

Отже, з метою забезпечення збереження речових доказів прокурор просить накласти арешт на вилучене майно.

Прокурор ОСОБА_3 , який входить до групи прокурорів, у судовому засіданні вказане клопотання підтримав.

Володілець майна ОСОБА_5 та її захисник ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання, мотивуючи свою позицію тим, що вона має статус свідка, про підозру їй не було повідомлено, вилучений телефон не має значення речового доказу. Тому просили в задоволенні клопотання відмовити та повернути їй телефон.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, приходить до висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню виходячи з наступного:

Слідчим суддею установлено, що СУ ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000835 від 04.09.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 369-2, ч. 3 ст. 369, ч. 3 ст. 368, ч. 1 ст. 354, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 362 КК України.

13 січня 2026 року в цьому кримінальному провадженні на підставі ухвали слідчого судді був проведений обшук за місцем мешкання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого вилучений мобільний телефон марки «Samsung» зеленого кольору у чохлі чорного кольору з сім-картами НОМЕР_1 , НОМЕР_2 .

Постановою слідчого від 13.01.2026 року вилучене майно визнано речовим доказом.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя керується тим, що згідно зі статтею 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження, до яких у тому числі належить арешт майна, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

За змістом частини першої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до частини другої статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Зокрема у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (частина 3 статті 170 КПК).

Так, за приписами статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Статтею 173 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу), розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна (частина четверта статті 170 КПК України).

Відповідно до частини 11 статті 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Слідчий суддя вважає доведеним, що був вчинений злочин, оскільки це підтверджується протоколами допиту свідків, протоколами огляду, а також, що вилучені речі відповідають критеріям, визначеним статтею 98 КПК України, оскільки вони можуть містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто мають значення речових доказів.

Зокрема вилучений під час обшуку за місцем мешкання ОСОБА_5 мобільний телефон із сім-картами може містити листування з іншими особами, причетними до кримінального правопорушення, інші відомості, які мають значення для досудового розслідування, оскільки їй про підозру у вчиненні кримінального правопорушення не було повідомлено, проте вона є секретарем ВЛК, члени якого підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення, яке полягало у внесенні неправдивих відомостей до офіційних документів - картки обстеження та медичного огляду щодо стану здоров`я особи і такий документ нею складався та підписувався.

Також слідчий суддя вважає доведеними, що в разі не накладення арешту на вилучений мобільний телефон з сім-картами, існує ризик його відчуження або знищення чи спотворення наявної на них інформації, так як ОСОБА_5 може бути особою, заінтересованою в результатах кримінального провадження.

Отже, матеріали клопотання доводять наявність правових підстав для накладення арешту на вилучене майно.

На переконання слідчого судді, накладення арешту на майно ОСОБА_5 відповідає потребам досудового розслідування та не матиме негативних наслідків, оскільки арешт носить тимчасовий характер, пов`язаний зі здійсненням кримінального провадження, необхідністю забезпечення збереження речових доказів.

Враховуючи вищенаведене, клопотання прокурора необхідно задовольнити та накласти арешт шляхом заборони розпорядження та користування на вилучений під час обшуку за місцем мешкання ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_1 мобільний телефон марки «Samsung» зеленого кольору у чохлі чорного кольору з сім-картами НОМЕР_1 , НОМЕР_2 .

Керуючись ст. 131-132, 170-173, 369-372 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора задовольнити.

Накласти арешт шляхомзаборони розпорядження та користування на вилучений під час обшуку за місцем мешкання ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_1 мобільний телефон марки «Samsung» зеленого кольору у чохлі чорного кольору з сім-картами НОМЕР_1 , НОМЕР_2 .

Роз`яснити, що накладений арешт може бути скасований у порядку, визначеному статтею 174 КПК України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів.

Слідчий суддя ОСОБА_8