УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2026 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7

захисників - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12

перекладача - ОСОБА_13

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні Арбузинського районного суду Миколаївської області в рамках кримінального провадження № 0001035, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22 вересня 2025 року, по обвинуваченню:

ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 127, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 28 ст. 386 КК України;

ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 28 ст. 386 КК України;

ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 28 ст. 386 КК України;

ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 28 ст. 386 КК України,

клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:

Питання, що вирішується ухвалою, і хто ініціює його розгляд

Прокурор, уповноважений підтримувати державне обвинувачення у вказаному кримінальному провадженні, клопотав перед судом про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під ватрою на 60днів із посиланням на те, що останній обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 127, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 28 ст. 386 КК України, і одночасно існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, стосовно того, що обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно вплинути на свідків і потерпілого та вчинити ніше кримінальне правопорушення.

У той час, як більш м`які запобіжні заходи, із числа передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України, не здатні убезпечити кримінальне провадження від протидії з боку обвинуваченого.

Паралельно прокурор просив не визначати альтернативний запобіжний захід у виді застави, позаяк, інкриміновані обвинуваченому правопорушення пов`язані із застосуванням насильства.

Позиція сторін

У підготовчому судовому засіданні прокурор підтримав заявлене ним клопотання повністю.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_12 проти продовження строку утримання ОСОБА_4 під вартою заперечила із посиланням на необґрунтованість пред`явленої йому підозри та, відповідно, висунутого обвинувачення і надуманість зазначених прокурором ризиків.

Зокрема, у письмових запереченнях проти внесеного прокурором клопотання від 08 лютого 2026 року захисник вказала, що вироком Київського районного суду м. Одеси від 02 жовтня 2025 року ОСОБА_14 був виправданий за пред`явленим йому обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 255, ст. 257, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 263 КК України.

При цьому, у межах вказаного кримінального провадження до ОСОБА_14 не було застосовано запобіжний захід, незважаючи на те, що він обвинувачувався у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів. Зокрема, на стадії досудового розслідування йому було змінено запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, який надалі втратив свою дію, після чого новий запобіжний захід обрано не було.

Наразі ОСОБА_14 обвинувачується у менш тяжких правопорушеннях, а тому вимоги прокурора про продовження строку утримання його під вартою є нелогічними.

Натомість, на думку захисника, особа потерпілого не викликає довіри через наявність судимості, тим більше, що він подав заяву про проведення підготовчого судового засідання за його відсутності.

В судовому засіданні захисник додала, що вказані прокурором ризики є надуманими, зокрема, ризику впливу на свідків є неможливим, так як двоє із них допитані слідчим суддею на стадії досудового розслідування.

Решта ризиків є недоведеними, так як ОСОБА_14 раніше не судимий, та, більш того, виправданий судом за пред`явленим йому раніше обвинуваченням у вчиненні тяжких злочинів.

Обвинувачений ОСОБА_4 позицію свого захисника підтримав та додав, що наміру переховуватись від суду не має. Раніше перебував під домашнім арештом і ніяким чином його не порушував.

На час вчинення правопорушень, про які йдеться в обвинувальному акті, він утримувався в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», тому причетним до них бути не може.

Незважаючи на таке, під час вручення йому підозри, до нього було застосоване фізичне насильство, про що він повідомив слідчому судді при обранні запобіжного заходу.

Процесуальне право, яким керувався суд

У свою чергу, суд, з`ясувавши позицію сторін, з урахуванням положень КПК України, що регламентують вирішення питань щодо запобіжних заходів, проаналізувавши у системному зв`язку усі наявні на час розгляду клопотання відомості, які мають пряме та опосередковане значення для вирішення порушеного перед ним питання, обговоривши доцільність/недоцільність дії на даний час найсуворішого із запобіжних заходів, дієвість/недієвість менш суворих із них, керуючись законом і за своїм внутрішнім переконанням, оцінивши у сукупності усі обставини, виходив із наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу (ч. 2 ст. 331 КПК), яка в свою чергу регламентує таке:

- заходи забезпечення кримінального провадження, у тому числі запобіжні заходи, застосовуються з метою досягнення дієвості провадження (ч. 1 ст. 131 КПК);

- метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується (ч. 1 ст. 177 КПК);

- підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК (ч. 2 ст. 177 КПК);

- при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини (ч. 1 ст. 178 КПК);

- під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1 ст. 194 КПК);

- при розгляді доцільності продовження строку тримання під вартою у т.ч. ураховуються обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню розгляду справи до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ст. 199 КПК).

Перевірка дотримання загальних правил продовження строку тримання під вартою

Порядок продовження строку тримання під вартою регламентовано ст. 199 КПК України.

Відповідне клопотання подане прокурором не пізніше, ніж за п`ять днів закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, що відповідає приписам ч. 1 ст.199 КПК України.

Клопотання подане до суду, якому передано справу для розгляду на підставі ухвали Верховного суду від 20 січня 2026 року.

Клопотання крім відомостей, зазначених у статті 184 КПК України, містить виклад обставин, регламентовані ч. 3 ст. 199 цього Кодексу, і тим самим, за своїм змістом воно відповідає вимогам закону.

Клопотання розглядається до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Прокурором надано докази про відмову обвинуваченого ОСОБА_4 від отримання клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою у перекладі на румунську мову (Акт від 05 лютого 2025 року), тим самим ужито усіх доступних заходів з метою забезпечення обвинуваченому можливості реалізації права на захист.

В судовому засіданні сторона захисту не заявляла про невручення копій клопотання, у тому числі й порушення прокурором вимог ч. 2 ст. 184 КПК України.

Обставини, регламентовані ст. 185 КПК України (відкликання, зміни або доповнення клопотання), відсутні.

На підставі ч. 5 ст. 193 КПК України будь-які твердження чи заяви підозрюваного, обвинуваченого, зроблені під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, не можуть бути використані на доведення його винуватості у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, або у будь-якому іншому правопорушенні.

За правилом ст. 198 КПК України висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.

Стосовно обставин, які належить встановити суду при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, регламентовані ст. 178, ч. 1 ст. 194, ч. 3 ст. 199 КПК України

Обставини,що враховуються судом згідно ст. 178 КПК України

На час підготовчого провадження в суді і розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою про обвинуваченого, згідно ст. 178 КПК України, встановлено таке:

- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Кагул, Республіка Молдова, місце проживання зареєстроване на території Республіки Молдова, місце проживання на території України не зареєстроване у встановленому законом порядку; раніше не судимий, перебував під екстрадицій ним арештом за запитом Республіки Молдова; на утриманні неповнолітні та непрацездатні особі відсутні;

- за пред`явленим обвинуваченням ОСОБА_4 загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років;

- відомості про незадовільний стан здоров`я, тяжкі/хронічні захворювання відсутні;

- міцні соціальні зв`язки на території України відсутні;

- стосовно репутації обвинуваченого відомо, що він притягувався до кримінальної відповідальності, але був виправданий судом першої інстанції; вирок не набрав законної сили і перебуває на стадії перегляду судом апеляційної інстанції.

- інформація про майновий стан /місце роботи/доходи - відсутня;

- обвинувачений раніше не судимий за законами України;

- до обвинуваченого застосовувався запобіжний захід у виді домашнього арешту, проте, відомості про порушення його умов відсутні;

- інформація про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення відсутня, ОСОБА_14 було пред`явлено обвинувачення за ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 255, ст. 257, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 263 КК України, за якими його було виправдано; вирок не надрав законної сили;

- цивільний позов не пред`явлено; відомості про майнову, завдано кримінальними правопорушеннями, та доходи, отримані внаслідок їх вчинення, відсутні.

Чи доведено обставини, передбачені ч.1 ст. 194 КПК України

Про підозру

Наявність обґрунтованої підозри є однією підстав для обрання запобіжного заходу.

А як установлено судом, запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченому було обрано слідчим суддею Київського районного суду м. Одеси і в подальшому неодноразово продовжено його.

Відповідно, відсутність обґрунтованої підозри унеможливила б обрання запобіжного заходу.

Обвинувальний акт стосовно ОСОБА_4 вже перебуває на розгляд в суді.

А згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК обвинувачення - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Наведеного достатньо для висновку, не вирішуючи питання про доведеність вини під час розгляду клопотань, що існують підстави для застосування на цей запобіжного заходу відносно обвинуваченого.

Щодо ризиків

У цьому провадженні прокурором було заявлено про три ризики із числа передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ризик переховування; ризик впливу на свідків та потерпілого; ризик вчинити інше кримінальне правопорушення (п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК).

Суд враховує, що ризики, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності здійснення ним зазначених дій.

Адже КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Зазначений стандарт доказування (переконання) суд використовує для перевірки наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, і у цьому кримінальному провадженні.

З огляду на що, погоджується із стороною обвинувачення про наявність на цей час таких ризиків:

(а) оцінюючи ризик переховування від суду, суд враховує характер висунутого звинувачення у вчиненні у сукупності проступку і тяжкого злочину, у т.ч. і суворість покарання, яке загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винним, це, зокрема, покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 ЄСПЛ зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Але як неодноразово зазначав ЄСПЛ у своїх рішеннях, ризик втечі не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна, і необхідність в утриманні під вартою відсутня. («Панченко проти Росії» (Panchenko v. Russia), § 106, «Летельє проти Франції», п. 43). Таким чином, сама по собі тяжкість покарання, що може бути застосована до особи за умови визнання її винуватості, не є самостійною і достатньою підставою для встановлення ризику втечі. Така обставина має значення лише у сукупності з іншими релевантними факторами.

До таких факторів безпосередньо у цьому провадженні суд відносить і дані про особу обвинуваченого і його репутацію. Бо ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova («Бекчиєв проти Молдови»).

У цьому контексті суд враховує, що обвинувачений: не має достатньо міцних соціальних і сімейних зв`язків на території України, бо у нього відсутні утриманці та близькі родичі в Україні; він є громадянином іншої держави; він не має зареєстрованого місця проживання та офіційного місця роботи на території України; влада України прийняла рішення про його екстрадицію за запитом Республіки Молдова, яка відстрочена до закінчення судових проваджень в Україні і відбування покарання; сторона обвинувачення має у своєму розпорядженні інформацію, що обвинувачений має намір покинути територію України і втекти до м. Галац, Румунія з метою уникнення покарання.

Цих обставин у поєднанні із висунутим обвинуваченням у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачене покарання у виді позбавлення волі до 10 років, цілком достатньо для висновку про те, що обвинувачений, у т.ч. й з огляду на дані про його особу та зв`язки з державою, у якій він піддається кримінальному переслідуванню, може втекти.

(b) стосовно існування ризику впливу на потерпілого та/або свідків, то суд виходить із встановленого КПК України порядку отримання показань від свідків у кримінальному провадженні на різних його етапах, у тому числі й на стадії можливого апеляційного розгляду, та вважає, що ризик такого впливу зберігається до отримання показань свідків і потерпілого безпосередньо судом під час розгляду справи по суті.

Тим самим, не виключена ймовірність того, що обвинувачений, не будучи обмежений у спілкуванні із свідками, яким відомі обставини вчинення інкримінованого йому злочину, піж дією менш суворого запобіжного заходу або без застосування такого, може здійснювати на них вплив шляхом підбурювання, вмовляння, залякування, підкупу, з метою їх спонукання до ненадання в суді показань, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

(c) суд вважає, що установлений дійсний ризик впливу на свідків та /або потерпілого, апріорі, вказує й на дійсність ризику вчинити інше кримінальне правопорушення.

Наразі ОСОБА_14 висунуте обвинувачення у організації примушування свідка до відмови від давання показань, а тому незастосування найсуворішого із запобіжних заходів може спровокувати подальший вплив на особу, яка у цьому провадженні вже набула статусу потерпілого.

На схильність обвинуваченого до учинення кримінальних правопорушень вказують дані, що він притягується до кримінальної відповідальності на території Республіки Молдова, а так само і те, що йому було висунуте звинувачення у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів, обґрунтованість якого наразі перевіряється судом апеляційної інстанції.

Водночас, установлено, що обвинувачений не має стабільних джерел доходу на території України, офіційно не працевлаштований, що може спонукати його до вчинення нових правопорушень.

Відсутність у обвинуваченого судимості не спростовує цих висновків суду і не нівелює дійсність ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.

Із цим, заявлені у цьому провадженні ризики належить визнати доведеними.

Щодо питання недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів

Більш м`якими запобіжними заходами, у порівнянні з триманням під вартою, є:

1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт.

При оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть запобігти встановленим ризикам.

Більш м`які запобіжні заходи, з огляду на особу обвинуваченого, обставини учинення ним кримінальних правопорушень, не зможуть убезпечити кримінальне провадження від настання установлених у цій справі ризиків.

Зокрема, захід у виді особистого зобов`язання не гарантуватиме прибуття обвинуваченого за викликом до суду, у т.ч. й через віддаленість місця його фактичного проживання від місця розгляду справи і не обмежить його у можливості достатньо ймовірного впливу на потерпілого і свідків.

До цього ж, з огляду на характер обвинувачення та суворість покарання це захід є надто м`яким, щоб убезпечити справу від протидії з боку обвинуваченого.

Задля застосування особистої поруки, то відсутні визначені ст. 180 КПК України передумови для її застосування.

Домашній арешт у цьому провадженні, знову ж таки, з урахуванням обставин учиненого правопорушення та особи обвинуваченого, не матиме достатньої стримуючої дії у цій ситуації. З урахуванням того, що у обвинуваченого немає стабільного місця проживання в Україні, за яким він зможе утримуватись під домашнім арештом.

Щодо питання застави, то на підставі ч. 4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Суд, за наслідками розгляду клопотання, з урахуванням обставин інкримінованих кримінальних правопорушень, майнового та сімейного стану обвинуваченого, його зв`язками з країною, у якій він піддається кримінальному переслідуванню, інших наведених даних про його особу та з огляду на дійсність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5, ч. 1 ст. 177 КПК України, вважає недоцільним визначення застави.

Бо її внесення з високою ймовірністю може створити умови для реалізації обвинуваченим дій, що передбачені п.п. 1, 3, 5, ч. 1 ст. 177 КПК України.

У тому числі, й створити сприятливі умови для появи нових ризиків, із числа передбачених ч. 1 ст. 177 КПК.

Щодо питання наявності обставин, передбачених ч. 3 ст. 199 КПК України

Очевидно, що заявлені стороною обвинувачення ризики не втратили свою актуальність на час розгляду судом цього клопотання і продовжують існувати.

Зокрема, ризик втечі, дійсність якого пов`язана з суворістю покарання, існує, щонайменше, до моменту, до моменту приведення вироку до виконання або є до моменту прийняття остаточного судового рішення, яким обвинуваченого може бути виправдано.

Ризик впливу на свідка/потерпілого існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів під час проведення досудового розслідування, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та дослідження їх судом.

Аналогічні висновки можливо зробити й стосовно ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, з огляду, у т.ч. й на наявність інформації про факти кримінальної історії обвинуваченого.

А завершити розгляд справи до закінчення строку дії даного заходу забезпечення кримінального провадження не є можливим.

Відповідно, обставини, із числа передбачених ч.3 ст.199 КПК України, є дійсними.

Висновки

З огляду на викладене суд у ракурсі установлених фактичних обставин вважає, що на даному етапі кримінального провадження лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого буде необхідним для забезпечення його належної процесуальної поведінки та зможе запобігти ризикам, які передбачені статтею 177 КПК, та які були встановлені судом.

Оскільки судом установлено, що обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується.

Наявні наведені ризики є дійсними та триваючими, і вони виключають на даний час можливість зміни міри запобіжного заходу щодо всіх обвинувачених на більш м`який.

Перебування на цей час обвинуваченого під вартою не надає можливості перешкоджати інтересам правосуддя шляхом ухилення від суду чи впливу на свідків.

Тобто, застосований запобіжний захід відповідає визначеним КПК України конкретним підставам і меті запобіжного заходу.

Як наслідок, передумови для продовження запобіжного заходу не відпали, альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну процесуальну поведінку обвинуваченого, тому наявна необхідність у збереженні такої міри забезпечення провадження у межах строків, визначених ч. 3 ст. 331 КПК.

Мотиви відхилення аргументів захисту

Суд почув позицію захисту, однак, відмічає, що виправдовувальний вирок відносно обвинуваченого не набрав законної сили на цей час, а тому обвинувачення остаточно не є знятим і встановлені у ньому обставини не є преюдиційними.

При цьому, суд не оцінює потерпілого у ракурсі, означеному у клопотанні захисника, так як дані про його особу не має правового значення з точки зору наявності/відсутності підстав для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

А з огляду на виправдане подальше утримання обвинуваченого під вартою з мотивів, що наведені вище, суд висновує, що доводи сторони захисту не спростували аргументів сторони обвинувачення.

Відповідно, вони підлягають відхиленню.

З цих підстав, керуючись ст.ст. 331, 369-372, 376 КПК, суд,

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити.

Продовжити строк тримання ОСОБА_4 ( ОСОБА_15 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , під вартою на шістдесят діб, до 09 квітня 2026 року включно.

Копію ухвали негайно вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору та начальнику ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор».

Ухвала в частині продовження строку тримання під вартою підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_16