Справа № 462/1635/26
провадження 1-кс/462/350/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2026 року м. Львів

Слідча суддя Залізничного районного суду м. Львова ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчої ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові клопотання старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 погоджене з прокурором Франківської окружної прокуратури м. Львова Львівської області ОСОБА_3 поданого у кримінальному провадженні № 0000141 від 25.02.2026 року про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, громадянина України, українця, одруженого, пенсіонера, особи з інвалідністю III групи, з середньою спеціальною освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

встановила:

слідча СВ ВП № 1 ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області старший лейтенант поліції ОСОБА_4 за погодженням з прокурором Франківської окружної прокуратури м. Львова Львівської області ОСОБА_3 звернулась до слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо підозрюваного ОСОБА_5 .

Клопотання мотивоване тим, що 22.02.2026 року ОСОБА_5 приблизно о 09 год. 30 хв., перебуваючи неподалік «Руднівського кладовища» у м. Львові-Рудному за координатами 49.8317008, 23.8934891, побачив припаркований автомобіль марки «ВАЗ 2107», 1987 року випуску, білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 . В цей час у нього виник злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння зазначеним транспортним засобом.

Так, 22.02.2026 року ОСОБА_5 приблизно о 15 год. 00 хв., з метою реалізації свого злочинного умислу направленого на незаконне заволодіння транспортним засобом марки «ВАЗ 2107», 1987 року випуску, білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , вартістю 50000 гривень, який зареєстрований на ОСОБА_6 , та який фактично належить ОСОБА_7 , попередньо ввівши в оману ОСОБА_8 та ОСОБА_9 і не повідомляючи останніх про свій злочинний умисел, разом з ними на автомобілі марки «ВАЗ 2102», 1985 року випуску, зеленого кольору, д.н.з. НОМЕР_3 , який зареєстрований на ОСОБА_10 та який фактично належить ОСОБА_5 , приїхали до «Руднівського кладовища» у м. Львові-Рудному за координатами 49.8317008, 23.8934891. ОСОБА_5 розуміючи неправомірність своїх діянь та не маючи дозволу власника автомобіля на право керування та розпорядження транспортним засобом марки «ВАЗ 2107», 1987 року випуску, білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, з корисливих мотивів з метою незаконного збагачення, таємно, скориставшись тим, що замок водійських дверей був відчинений, проник до салону автомобіля. Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_5 під приводом того, що даний автомобіль належить йому, запропонував ОСОБА_8 відбуксирувати автомобіль марки «ВАЗ 2107», д.н.з. НОМЕР_1 , до себе на подвір`я приватного будинку, що за адресою м. Львів-Рудне вул. Наливайка, 5, на що останній погодився.

ОСОБА_8 , будучи переконаним, що власником автомобіля марки «ВАЗ 2107», д.н.з. НОМЕР_1 є ОСОБА_5 , знаходячись неподалік «Руднівського кладовища» у м. Львові-Рудному за координатами 49.8317008, 23.8934891 разом з ОСОБА_5 , останній за допомогою буксирувального тросу приєднав автомобіль марки «ВАЗ 2107», д.н.з. НОМЕР_1 до автомобіля марки «ВАЗ 2102», д.н.з. НОМЕР_3 . За кермо автомобіля марки «ВАЗ 2102», д.н.з. НОМЕР_3 сів ОСОБА_5 , який почав буксирувати автомобіль марки «ВАЗ 2107», д.н.з. НОМЕР_1 , за кермом якого перебував ОСОБА_8 , відбуксирувавши його на подвір`я приватного будинку, що за адресою м. Львів-Рудне вул. Наливайка, 5, чим ОСОБА_5 , незаконно заволодів вищевказаним транспортним засобом, яким ви подальшому розпорядився на власний розсуд. Своїми протиправними діями ОСОБА_5 спричинив потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 50000 гривень.

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у незаконному заволодінні транспортним засобом, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України.

25 лютого 2026 року, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 276, ч. 1 ст. 278 КПК України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчинені вказаного кримінального правопорушення підтверджується зібраними доказами, а саме: протоколом заяви від 24.02.2026 року, протоколами огляду місця події, протоколом обшуку від 25.02.2026 року, протоколом допиту потерпілого ОСОБА_7 , протоколом допиту свідка ОСОБА_8 , протоколом допиту свідка ОСОБА_9 , протоколом допиту свідка ОСОБА_11 , протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_5 та іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Враховуючи те, що підозрюваний ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні нетяжкого злочину, враховуючи вік підозрюваного, наявність обґрунтованого повідомлення про підозру у вчиненні умисного злочину проти безпеки руху та експлуатації транспорту, вчиненого в умовах воєнного стану, передбаченого ч.1 ст.289 КК України, за який законом передбачено, в тому числі, покарання у виді позбавлення волі, існують достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснювати дії з метою переховування від органів досудового розслідування та суду, перешкоджати кримінальному провадженню, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, тому, з метою запобігання спробам підозрюваного вчиняти вказані дії, забезпечення його участі у досудовому розслідуванні та виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, а також недопущення вчинення нових правопорушень та враховуючи, що менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вищевказаним ризикам просить клопотання задовольнити.

В судовому засіданні слідча та прокурор клопотання підтримали, покликаючись на мотиви такого, яке просять задовольнити.

Підозрюваний проти задоволення клопотання не заперечив.

Підозрюваному ОСОБА_5 слідчою суддею роз`яснено право на захист, передбачене ст. 59 Конституції України та ст. 20 КПК України, однак останній повідомив, що не має наміру залучати захисника.

Підстав для обов`язкової участі захисника, передбачених ст. 52 КПК України, судом не встановлено.

Заслухавши доводи сторін кримінального провадження, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідча суддя дійшла до наступного висновку.

Клопотання відповідає вимогам ст. 184 КПК України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч. ч. 1 - 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного, слідча суддя враховує вимоги п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Слідчою суддею встановлено, що 24.02.2026 року до ВП № 1 ЛРУП № 2 ГУПН у Львівській області надійшла письмова заява від ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про те, що 22.02.2026 року близько 15:00 години невідома особа, незаконно заволоділа транспортним засобом ВАЗ 2107, 1987 року випуску, білого кольору, р. н. з. НОМЕР_1 , який був припаркований поряд із «Руднівське Кладовище», що у м. Львів-Рудно, за координатами 49.8317008, 23.8934891, який належить ОСОБА_7 .

22.02.2026 року ОСОБА_5 приблизно о 15 год. 00 хв., з метою реалізації свого злочинного умислу направленого на незаконне заволодіння транспортним засобом марки «ВАЗ 2107», 1987 року випуску, білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , вартістю 50000 гривень, який зареєстрований на ОСОБА_6 , та який фактично належить ОСОБА_7 , попередньо ввівши в оману ОСОБА_8 та ОСОБА_9 і не повідомляючи останніх про свій злочинний умисел, разом з ними на автомобілі марки «ВАЗ 2102», 1985 року випуску, зеленого кольору, д.н.з. НОМЕР_3 , який зареєстрований на ОСОБА_10 та який фактично належить ОСОБА_5 , приїхали до «Руднівського кладовища» у м. Львові-Рудному за координатами 49.8317008, 23.8934891. ОСОБА_5 розуміючи неправомірність своїх діянь та не маючи дозволу власника автомобіля на право керування та розпорядження транспортним засобом марки «ВАЗ 2107», 1987 року випуску, білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, з корисливих мотивів з метою незаконного збагачення, таємно, скориставшись тим, що замок водійських дверей був відчинений, проник до салону автомобіля. Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_5 під приводом того, що даний автомобіль належить йому, запропонував ОСОБА_8 відбуксирувати автомобіль марки «ВАЗ 2107», д.н.з. НОМЕР_1 , до себе на подвір`я приватного будинку, що за адресою м. Львів-Рудне вул. Наливайка, 5, на що останній погодився.

Відомості за вказаним фактом 25.02.2026 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за№ 0000141 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України.

25 лютого 2026 року, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 276, ч. 1 ст. 278 КПК України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжних заходів є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, зокрема: переховуватись від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Вирішуючи питання про наявність обґрунтованої підозри, поняття якої не міститься в національному законодавстві, слід виходити з його визначення, наведеного у п.175 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04) від 21.04.2011, де зазначено, що обґрунтована підозра - це існування фактів і інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Повідомлена ОСОБА_5 підозра, станом на час розгляду даного клопотання, відповідає вимогам Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості», відображеним зокрема у п. 175 рішення від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», згідно якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182) та підтверджується наявними у клопотанні документами.

Домашній арешт, відповідно до ч. 1 ст. 181 КПК України, полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі (ч. 2 ст. 181 КПК України).

За змістом ч. 6 ст. 181 КПК України, строк дії домашнього арешту не може перевищувати двох місяців, у разі необхідності він може бути продовжений в межах досудового розслідування, але не більше 6 місяців. Разом з цим законодавцем не вказаний максимальний строк домашнього арешту під час судового розгляду, який може продовжуватись до закінчення провадження.

У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений в порядку, передбаченому ст. 199 цього Кодексу.

Слідча суддя, перевіряючи доводи клопотання на предмет наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України та ухвалюючи рішення щодо застосування домашнього арешту враховує, що докази та обставини, на які посилається слідча та прокурор, дають достатні підстави для висновку про наявність таких ризиків.

Так, слідча суддя враховує специфіку кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , конкретні обставини, мотиви, час і місце його скоєння, а також тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним. Зокрема, санкція статті передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 5 років, що саме по собі може свідчити про наявність ризику переховування від органів досудового розслідування та/або суду. Крім того, слідча суддя бере до уваги ризик вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення. Про це може свідчити спосіб вчинення інкримінованого діяння, а саме в умовах воєнного стану, у денний час, у громадському місці. Такі обставини можуть вказувати на свідоме нехтування вимогами законодавства та загальноприйнятими морально-етичними нормами, а також на відсутність належних соціально-стримуючих факторів. З огляду на викладене, наявні підстави вважати, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до вимог п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадків за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу при розгляді відповідних клопотань, слідчий суддя, суд щоразу зобов`язаний враховувати, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини.

Так, ризик втечі не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку і може оцінюватись у світлі факторів, пов`язаних із характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (справа «Бекчиєв проти Молдови»). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти («Ідалов проти росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість покарання не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес. Із урахуванням конкретних обставин вчинення кримінального правопорушення, яке інкримінується підозрюваному, слідча суддя вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

Саме така правова позиція висловлена у п. 1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.04.2013 року № 511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України».

Слідча суддя вважає, що наведені слідчою та прокурором в судовому засіданні підстави для застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту є належним чином обґрунтовані та мотивовані.

Оцінюючи доводи сторін у сукупності та з урахуванням встановлених ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суд дійшов висновку, що застосування запобіжного заходу у виді домашнього арештущодо підозрюваного ОСОБА_5 є необхідним та співмірним у даному випадку, оскільки спрямоване на запобігання наявним ризикам.

При цьому, судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що застосування вказаного запобіжного заходу є непропорційним втручанням у права і свободи підозрюваного або не відповідає меті застосування запобіжного заходу.

За наведених обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо підозрюваного ОСОБА_5 , оскільки потреби судового провадження виправдовують такий спосіб втручання у права і свободи особи, а вказаний запобіжний захід є необхідним та достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного на час розгляду вказаного кримінального провадження та запобіганню встановленим ризикам.

Керуючись ст. 176, 177, 178, 181, 184, 318, 323, 335, 369, 372 КПК України, слідча суддя,

постановила:

клопотання задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту терміном на два місяці, з 02.03.2026 року по 02.05.2026 року включно.

Покласти на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такі обов`язки:

- не залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді або суду щоденно в період часу з 22 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. наступної доби;

- прибувати у ВП № 1 ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області до слідчої ОСОБА_4 за адресою: м. Львів, вул. Чернівецька, 2 за першою вимогою, а також за першою вимогою прокурора та суду;

- не відлучатися за межі Львівської області без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_5 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути покладене грошове стягнення у розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Строк дії ухвали складає 2 місяці з дня її проголошення, тобто, до 02.05.2026 року включно.

Копію ухвали негайно після її проголошення вручити підозрюваному.

Виконання ухвали доручити слідчій СВ ВП №1 ЛРУП № 2 ГУНП у Львівській області ОСОБА_4 .

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Франківської окружної прокуратури м. Львова Львівської області ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідча суддя: ОСОБА_1