ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/590/26 Справа № 331/4934/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2026 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

судді-доповідача: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю

секретаря судового засідання: ОСОБА_5

обвинуваченої: ОСОБА_6 (в режимі відео конференції)

захисника: ОСОБА_7 (в режимі відео конференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду у м.Кривий Ріг апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника ОСОБА_8 на ухвалу Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 10 вересня 2025 року, про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_6 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 111 КК України, на 60 днів, до 08 листопада 2025 року включно, із застосуванням застави,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою судді Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 10 вересня 2025 року обвинуваченій ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів до 08 листопада 2025 року включно.

Визначивши альтернативний запобіжний захід у виді застави в розмірі 800 (вісімсот) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 2 422 400 (два мільйони чотириста двадцять дві тисячі чотириста) гривень.

Мотивуючи вказане рішення, суд зазначив про вагомість ризиків втечі, знищення речових доказів, впливу на свідків та вчинення іншого злочину, які на теперішній час не зменшились. Вважає, що більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не здатні забезпечити досягнення мети визначеної ст. 177 КПК України.

Із вказаним судовим рішенням не погодились обвинувачена ОСОБА_6 та її захисник ОСОБА_8 та оскаржили в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_6 просить скасувати оскаржувану ухвалу суду та відмовити в задоволенні клопотання прокурора. Зменшити розмір застави та визначити її в розмірі відповідно до п.3 ч.5 ст. 182 КПК відмовити. На обґрунтування своїх вимог вказує, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, оскільки кримінальне провадження тривалий час перебуває на розгляді суду, а затримки зумовлені організаційними причинами, не залежними від неї. Зазначає, що пред`явлене їй обвинувачення є незрозумілим і неконкретизованим, ґрунтується на припущеннях, а докази, які б підтверджували обґрунтовану підозру, відсутні або спростовані. Також вказує, що відомості щодо неї належним чином не вносилися до ЄРДР, а слідчі дії проводилися поза межами кримінального провадження. Вважає, що суд і прокурор не довели наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема ризику переховування чи вчинення нового кримінального правопорушення, а клопотання прокурора про продовження тримання під вартою є формальними та повторюють попередні, без наведення нових доказів, що суперечить практиці ЄСПЛ. Зазначає, що визначений судом розмір застави у 800 прожиткових мінімумів (2 422 400 грн) є явно непомірним, не відповідає вимогам ст. 182 КПК України та фактично позбавляє її можливості скористатися альтернативним запобіжним заходом, з огляду на відсутність доходів, майна та поручителів. Вказує на суттєве погіршення стану здоров`я, наявність тяжких хронічних захворювань і відсутність можливості отримувати необхідне лікування та ліки в умовах СІЗО, що створює реальну загрозу її життю та не було належним чином враховано судом.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить скасувати оскаржувану ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою обрати щодо ОСОБА_6 менш суровий запобіжний захід. На обґрунтування своїх вимог вказує, що ухвала є необґрунтованою, незаконною та підлягає скасуванню, оскільки не відповідає вимогам КПК України, Конституції України та практиці ЄСПЛ. Зазначає, що під час судового провадження не було доведено наявності жодного з ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а посилання сторони обвинувачення ґрунтуються виключно на припущеннях. Суд, продовжуючи запобіжний захід, формально відтворював попередні ухвали без наведення нових обґрунтованих підстав. Вказує, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою подано з порушенням вимог ст. 184 КПК України, без надання матеріалів на його обґрунтування стороні захисту та суду, однак ці порушення залишилися поза увагою суду. Вважає, що суд не надав належної оцінки стану здоров`я обвинуваченої, її віку, наявності тяжких хронічних захворювань та неналежному наданню медичної допомоги в умовах СІЗО, попри наявність відповідних медичних документів у матеріалах справи. Зазначає, що ОСОБА_6 має стійкі соціальні зв`язки, постійне місце проживання, позитивні характеристики, а всі свідки сторони обвинувачення вже допитані, що повністю нівелює ризики впливу на них або перешкоджання судовому розгляду. Вказує, що визначений судом розмір застави є явно непомірним, не відповідає майновому стану обвинуваченої, вимогам ст. 182 КПК України та стандартам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а відмова у зменшенні застави до 300 прожиткових мінімумів є немотивованою.

Сторони кримінального провадження про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, це підтверджується наявними матеріалами справи, клопотань про відкладення слухання справи не надходило.

Заслухавши суддю доповідача, думку обвинуваченої та її захисника, які підтримали вимоги апеляційної скарги, перевіривши матеріали, що надійшли на запит апеляційного суду в порядку ст. 422-1 КПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог статті 331 КПК України під час судового розгляду суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим злочину; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого до спливу строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою, суд дійшов висновку про доцільність продовження цього запобіжного заходу, обґрунтувавши його у судовому рішенні. Суд першої інстанції врахував наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України. Збереження обґрунтованої підозри є обов`язковою умовою правомірності продовження тримання під вартою.

Вказавши, що на теперішній час ризики, які були підставою для застосування, а в подальшому продовження запобіжного заходу обвинуваченим, на даний час не зменшились та продовжують існувати.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Як убачається з матеріалів провадження та встановлено судом першої інстанції, на даний час продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема ризик переховування від суду та ризик вчинення іншого кримінального правопорушення. Зазначені ризики обґрунтовано пов`язані з тяжкістю інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на тривалий строк або довічного позбавлення волі, що саме по собі створює реальну можливість ухилення від суду.

Доводи апеляційних скарг про недоведеність ризиків є голослівними та спростовуються матеріалами провадження, яким суд першої інстанції надав належну оцінку. При цьому колегія суддів враховує, що зазначені ризики вже були встановлені попередніми судовими рішеннями, які набрали законної сили, та не втратили своєї актуальності.

Посилання сторони захисту на відсутність обґрунтованої підозри, недопустимість доказів, порушення при внесенні відомостей до ЄРДР та проведенні слідчих дій, а також на необґрунтованість обвинувачення, не можуть бути предметом перевірки під час розгляду питання про продовження запобіжного заходу, оскільки на даній стадії суд не вирішує питання доведеності вини, а лише оцінює наявність достатніх підстав вважати причетність особи до інкримінованого злочину.

Твердження апелянтів щодо формального характеру клопотання прокурора та відсутності нових обставин також не знайшли свого підтвердження, оскільки прокурором наведено обставини, які свідчать про незменшення раніше встановлених ризиків, що є достатньою підставою для продовження строку тримання під вартою.

Доводи щодо порушення вимог ст. 184 КПК України не підтверджені під час апеляційного розгляду.

Щодо посилань сторони захисту на стан здоров`я обвинуваченої, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дослідив надані медичні документи та дійшов обґрунтованого висновку про те, що стороною захисту не доведено, що стан здоров`я ОСОБА_6 перешкоджає її утриманню під вартою. Стороною захисту під час апеляційного розгляду не надано документально підтверджених та переконливих доказів, що унеможливлюють перебування ОСОБА_6 під вартою та наявність загрози здоров`ю та життю обвинуваченої та те, що ОСОБА_6 позбавлена необхідної медичної допомоги та неможливістю лікування в умовах тримання під вартою.

Не заслуговують на увагу й доводи апелянтів щодо наявності стійких соціальних зв`язків, відсутності намірів переховуватись та допиту всіх свідків, оскільки вони не спростовують наявності встановлених судом ризиків у їх сукупності.

Обговорюючи питання щодо зменшення обвинуваченій ОСОБА_6 розміру застави, слід зазначити, що відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 182 КПК України розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченою покладених на неї обов`язків та не може бути завідомо непомірним.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втратити заставу буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Разом із тим, колегія суддів наголошує, що при апеляційному перегляді суд перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення, виходячи з обставин, які існували на момент його постановлення судом першої інстанції.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, на момент постановлення ухвали від 10 вересня 2025 року суд першої інстанції врахував усі істотні обставини, передбачені кримінальним процесуальним законом, зокрема тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченої, наявність встановлених ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, тривалість перебування під вартою, а також відомості про стан здоров`я.

Суд першої інстанції при визначенні розміру застави дотримався вимог діючого законодавства в повному обсязі, з урахуванням ступеню тяжкості інкримінованого злочину та особи обвинуваченої.

Визначений розмір застави на час постановлення ухвали відповідав меті застосування запобіжного заходу, був співмірним встановленим ризикам та забезпечував належну процесуальну поведінку обвинуваченої.

Доводи апеляційних скарг щодо непомірності застави, відсутності доходів, майна та неможливості її внесення, самі по собі не свідчать про незаконність визначеного розміру застави, оскільки ці обставини були предметом дослідження суду першої інстанції та належним чином враховані.

Ураховуючи сукупність обставин, в тому числі стадію судового провадження, а також дані про особу ОСОБА_6 суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність даних які б свідчили, що зазначені ризики не існують, а інші, менш суворі запобіжні заходи, не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченої і продовження раніше обраного щодо неї запобіжного заходу у виді тримання під вартою є необхідним.

Підстав для скасування оскаржуваної ухвали та відмови у задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою колегія суддів не вбачає та вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи судом, які були б підставою для скасування ухваленого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 177, 182, 183, 194, 376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 10 вересня 2025 року, про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_6 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 111 КК України, на 60 днів, до 08 листопада 2025 року включно, із застосуванням застави без змін.

Ухвала є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді