ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

судді -доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

особи, щодо якої прийнято рішення

про видачу (екстрадицію) ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

захисника в режимі відеоконференції ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , діючого в інтересах особи, щодо якої прийнято рішення про видачу (екстрадицію), ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Чечелівського районного суду м. Дніпра від 24 грудня 2025 року, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Чечелівського районного суду м. Дніпра від 24 грудня 2025 року відмовлено у задоволенні скарги захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , про скасування наказу Міністерства юстиції України від 10.02.2025 року №339/5 про видачу (екстрадицію) громадянина Республіки Молдова ОСОБА_7 до Республіки Молдова для виконання вироку.

В обґрунтування постановленої ухвали слідчий суддя суду першої інстанції зазначив, що з урахуванням матеріалів проведеної Дніпропетровською обласною прокуратурою екстрадиційної перевірки, Міністерством юстиції України було прийнято Наказ від 10.02.2025 року за № 339/5 про видачу (екстрадицію) ОСОБА_7 до Республіки Молдова для виконання вироку суду міста Белць від 13.04.2016 року з урахуванням ухвал Апеляційної палати міста Белць від 03.08.2016 року та 16.02.2023 року, яким вказану особу визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.5 ст.190 КК Республіки Молдова, та засуджено до 15 років позбавлення волі. Згідно даних, наведених у оскаржуваному Наказі, запит Міністерства юстиції республіки Молдова оформлений належним чином, ОСОБА_7 не являється громадянином України. Кримінальна відповідальність за вчинені ОСОБА_7 діяння передбачена ч. 5 ст. 190 КК України, санкція якої передбачає покарання у виді позбавлення волі строком від 5 до 12 років. Злочин, передбачений ч.5 ст. 190 КК України, не належить до військових злочинів та не носить політичного характеру. Строки давності виконання обвинувального вироку не спливли. Також судом встановлено, що 16.10.2023 року Державною міграційною службою України прийнято рішення №179-23 про відмову ОСОБА_7 у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.06.2024 року у справі №160/29742/23 задоволено позовну заяву ОСОБА_7 до ДМС України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії. Визнано протиправним та скасовано рішення ДМС України №179-23 від 16.10.2023 року про відмову ОСОБА_7 у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, зобов`язано ДМС України прийняти рішення про визнання ОСОБА_7 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 25.09.2024 року задоволено апеляційні скарги Державної міграційної служби України та ГУ ДМС у Дніпропетровській області, скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 . Постанова Третього апеляційного адміністративного суду від 25.09.2024 року набирає законної сили з дати її прийняття 25.09.2024 року та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Ухвалами Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду від 29.10.2024 року та від 19.11.2024 року касаційні скарги ОСОБА_7 повернуті особі, що їх подала. Ухвали Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду від 29.10.2024 року та від 19.11.2024 року набирають законної сили з моменту їх підписання і не можуть бути оскаржені. Після винесення оскаржуваного Наказу від 10.02.2025 року за № 339/5 про видачу (екстрадицію) ОСОБА_7 до Республіки Молдова для виконання вироку суду ОСОБА_7 втретє звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду з касаційною скаргою на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 25.09.2024 року. Постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 04.11.2025 року касаційну скаргу ОСОБА_7 залишено без задоволення, постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 25.09.2024 року залишено без змін. Так, суд першої інстанції дійшов висновку, що наказ Міністерства юстиції України «Про видачу (екстрадицію) ОСОБА_7 до Республіки Молдова для виконання вироку» від 10.02.2025 року № 339/5 прийнято законно та обґрунтовано, не порушуючи вимоги ч. 4 ст. 590 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 , діючий в інтересах особи, щодо якої прийнято рішення про видачу (екстрадицію), ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді від 24.12.2025 року про відмову у задоволенні скарги на рішення про видачу (екстрадицію) скасувати, постановити нову, якою скаргу адвоката ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_7 на рішення про видачу (екстрадицію) - задовольнити; рішення про видачу (екстрадицію) ОСОБА_7 , що оформлене Наказом Міністерства юстиції України від 10 лютого 2025 року за № 339/5 скасувати.

Обґрунтовуючи заявлені в апеляційній скарзі вимоги посилається на те, що 06 листопада 2023 року ОСОБА_7 отримав повідомлення про відмову у визнанні його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, від 23 жовтня 2023 року №07-23, на підставі рішення Державної міграційної служби України від 16 жовтня 2023 року №179-23. Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_7 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з відповідним позовом щодо скасування рішення ДМС. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 червня 2024 року позов задоволено, визнано протиправним та скасовано рішення ДМС України від 16 жовтня 2023 року № 179-23 про відмову ОСОБА_7 у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Зобов`язано ДМС України прийняти рішення про визнання позивача біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2024 року скасовано рішення суду першої інстанції та відмовлено у позові. Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_7 через свого представника подав касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду у складі ВС. Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 04 березня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_7 на підставі пунктів 1, частини четвертої статті 328 КАС України. У зв`язку з оскарженням рішення суду апеляційної інстанції в касаційному порядку ГУ ДМС у Дніпропетровській області було неодноразово продовжено термін дії довідки про звернення за захистом до 13.02.2025 року, до 11.09.2025 року та до 11.12.2025 року. Зауважує, що станом на день прийняття оскаржуваного Наказу (10 лютого 2025 року) не було прийнято остаточне судове рішення щодо статусу заявника і ОСОБА_7 знаходився у статусі шукача захисту, що підтверджується довідкою про звернення за захистом, термін дії якої безперервно продовжувався аж до 11.12.2025 року, а також фактом звернення до Касаційного адміністративного суду та відкриттям касаційного провадження після усунення недоліків касаційної скарги. Посилається на положення ч. 4 ст. 590 КПК, яка дозволяє стверджувати про те, що рішення про видачу не може бути прийняте до завершення судового оскарження рішення міграційних органів щодо надання статусу біженця або додаткового захисту. Таким чином, прийняття рішення про видачу (екстрадицію) до остаточного вирішення питання про надання або у відмові надання особі статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, є прямим порушенням приписів ч.4 ст.590 КПК України. Відтак, такий Наказ не може вважатись таким, що прийнятий в межах закону, та за належної правової процедури, а тому підлягає скасуванню.

Прокурор ОСОБА_6 подала відзив на апеляційну скаргу та просила апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_9 , який діє в інтересах ОСОБА_10 , залишити без задоволення. Зазначає, що Дніпропетровською обласною прокуратурою відповідно до ст. 587 КПК України проведено додаткову екстрадиційну перевірку обставин, що можуть перешкоджати видачі до Республіки Молдова громадянина цієї держави ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для виконання вироку суду, яким останнього визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 190 Кримінального кодексу Республіки Молдова, та призначено покарання у виді 15 років позбавлення волі. Зокрема, Міністерством юстиції України листом від 26.01.2023 року за №9529/7763-7-23/12.1.4 доручено Дніпропетровській обласній прокуратурі провести додаткову екстрадиційну перевірку стосовно ОСОБА_10 у зв`язку зі скасуванням 09.01.2023 року Київським апеляційним судом наказу Міністерства юстиції України від 24.11.2021 року про видачу (екстрадицію) ОСОБА_10 до Республіки Молдова з підстав подання ним заяви про визнання біженцем або особою, що потребує додаткового захисту. За результатами проведення відповідної екстрадиційної перевірки обставин, що могли б перешкоджати видачі (екстрадиції) ОСОБА_10 до Республіки Молдова, не встановлено. У тому числі з`ясовано, що ОСОБА_10 не є громадянином України, не приймає участь у захисті суверенітету України, його видача не суперечить інтересам національної безпеки, а також він не має статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту в Україні. Так, на час завершення екстрадиційної перевірки встановлено, що за результатами розгляду заяви ОСОБА_10 Державною міграційної службою України 16.10.2023 року прийнято рішення № 179-23 про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.06.2024 року у справі № 160/29742/23 задоволено позовну заяву ОСОБА_10 до ДМС України, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ГУ ДМС у Дніпропетровській області, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії. Визнано протиправним та скасовано рішення ДМС України №179-23 від 16.10.2023 року про відмову ОСОБА_10 у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, зобов`язано ДМС України прийняти рішення про визнання ОСОБА_10 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Проте, постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 25.09.2024 року задоволено апеляційні скарги Державної міграційної служби України та ГУ ДМС у Дніпропетровській області, скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_12 . Рішення суду набрало законної сили 25.09.2024 року. Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 29.10.2024 у справі №160/29742/23 касаційну скаргу повернуто ОСОБА_10 05.11.2024 року представником позивача повторно подано касаційну скаргу на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 25.09.2024 року у справі № 160/29742/23. Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19.11.2024 року у справі № 160/29742/23 касаційну скаргу повернуто особі, яка її подала. З огляду на викладене та те, що ОСОБА_10 скористався своїм правом на вирішення питання про набуття відповідних статусів у компетентних державних органах та всіх судових інстанціях, Дніпропетровською обласною прокуратурою 02.01.2025 року складено висновок за результатами екстрадиційної перевірки та разом з матеріалами 03.01.2025 року направлено до Міністерства юстиції України для прийняття рішення. Міністерством юстиції України відповідно до статей 1, 2 Європейської конвенції про видачу правопорушників 1957 року та статей 573, 574, 590 КПК України 10.02.2025 року прийнято рішення про видачу (екстрадицію) ОСОБА_10 до Республіки Молдова для виконання вироку суду. З огляду на це Міністерством юстиції України Дніпропетровській обласній прокуратурі доручено вжити заходів до застосування до ОСОБА_10 екстрадиційного арешту для забезпечення фактичної передачі та вручення йому рішення про видачу. У зв`язку з тим, що на час надходження листа МЮУ із рішенням про видачу місцезнаходження ОСОБА_10 не було достовірно відомо, Дніпропетровською обласною прокуратурою направлені відповідні доручення на адресу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області. Зокрема, 05.12.2025 року ОСОБА_10 був затриманий на території Індустріального району міста Дніпра відповідно до ст.ст. 208, 582 КПК України. Одночасно того ж дня йому вручено під розписку копію наказу Міністерства юстиції України про його видачу до Республіки Молдова. Крім того, ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпра від 07.12.2025 року задоволено клопотання прокурора та до згаданої особи застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою для забезпечення видачі особи (екстрадиційний арешт). Скаржник посилається на те, що станом на дату винесення рішення МЮУ про видачу особи, тобто 10.02.2025 року, ОСОБА_10 подав касаційну скаргу на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 25.09.2024 року у справі № 160/29742/23, якою відмовлено у задоволенні його позовних вимог, зокрема про зобов`язання ДМС України визнати його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. А також на те, що у зв`язку з розглядом відповідних скарг судами трьох інстанцій ГУ ДМС в Дніпропетровській області продовжувався термін дії довідки про звернення за захистом (до 13.02.2025 року, 11.09.2025 року та 11.12.2025 року). Вважає, що таке твердження не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки згідно з інформацію ГУ ДМС та відомостями вебпорталу «Судова влада України», ухвалами Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 29.10.2024 року та 19.11.2024 року у справі № 160/29742/23 касаційні скарги ОСОБА_10 повернуто особі, що їх подала. Також ОСОБА_10 втретє подано касаційну скаргу на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 25.09.2024 року у справі № 160/29742/23. Проте, згідно з відомостями, що містяться у відкритому доступі на вебпорталі «Судова влада України», відповідна скарга подана до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду представником ОСОБА_10 - ОСОБА_13 14.02.2025 року, тобто вже після прийняття Міністерством юстиції України рішення про видачу ОСОБА_10 до Республіки Молдова. Провадження у справі № 160/29742/23 відкрито 04.03.2025 року. При цьому, постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду від 04.11.2025 року у справі №160/29742/23 касаційну скаргу ОСОБА_10 залишено без задоволення. Зауважує, що розгляд справи № 160/29742/23 здійснювався судами у письмовому провадженні без виклику сторін. Таким чином, відповідні компетентні органи мають можливість отримувати інформацію про факти, які стосуються відповідної справи, лише із достовірних джерел, таких як відповідні рішення суду та єдина інформаційна система «Судова влада України (https://court.gov.ua/). Також зазначає, що довідка про звернення за захистом є документом, що посвідчує законність перебування іноземця на території України, який подав заяву на отримання статусу біженця або додаткового захисту, однак дана довідка не є рішенням про надання відповідного статусу або прирівняним до нього рішенням. ОСОБА_10 попередньо було видано довідку про звернення за захистом №003612, термін дії якої продовжувався у зв`язку з розглядом, у тому числі судами, питання про його статус. Зокрема, останній раз термін дії довідки про звернення за захистом №003612, виданої ОСОБА_10 , продовжувався 08.11.2024 року під час його візиту до ГУ ДМС у Дніпропетровській області до 13.02.2025 року. Проте, у зв`язку з ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19.11.2024 року у справі №160/29742/23 та вирішенням питання про звернення за захистом, ГУ ДМС у Дніпропетровській області листом від 10.01.2025 року запросило ОСОБА_10 з`явитися до Управління з метою вилучення виданої йому довідки про звернення за захистом №003612 та отримання належного йому документа, що знаходився на зберіганні територіального органу ДМС. Однак, ОСОБА_10 не з`явився до ГУ ДМС у Дніпропетровській області для проведення відповідних дій. Разом з тим, 12.02.2025 року він звернувся до ГУ ДМС у Дніпропетровській області із заявою про продовження йому довідки про звернення за захистом №003612 у зв?язку з поданням втретє касаційної скарги у справі №160/29742/23. За результатом розгляду звернення ОСОБА_10 ГУ ДМС у Дніпропетровській області 13.02.2025 року йому було відмовлено у продовженні відповідної довідки №003612 через відсутність підтвердження надходження такої скарги до суду касаційної інстанції. Крім того, 11.03.2025 року ОСОБА_10 знову особисто звернувся до ГУ ДМС у Дніпропетровській області про продовження довідки про звернення за захистом, надавши відомості про відкриття 10.03.2025 року Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду провадження у справі №160/29742/23. Натомість, замість продовження недійсної довідки №003612 ГУ ДМС у Дніпропетровській області 11.03.2025 року видано нову довідку про звернення за захистом №014558 на час розгляду справи Касаційним адміністративним судом. Одночасно того ж дня на ОСОБА_10 накладено адміністративне стягнення за незаконне (без відповідних документів) перебування на території України упродовж терміну недійсності попередньої довідки та відсутності нової. Отже, доводи, викладені в апеляційній скарзі не можуть вважатися обґрунтованими.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисників та особи, щодо якої прийнято рішення про видачу (екстрадицію), які просили задовольнити вимоги апеляційної скарги захисника, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника та просив ухвалу суду залишити без зміни, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступного.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями КПК України.

Згідно ч.2 ст.1 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

У відповідності до ч. 1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Так, згідно ч.2 ст.56 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах (далі Конвенції), ратифікованої Україною 10 листопада 1994 року, видача для притягнення до кримінальної відповідальності провадиться за такі діяння, які за законами запитуючої і запитуваної Договірних Сторін є карними і за здійснення яких передбачається покарання у виді позбавлення волі на термін не менше одного року або більш тяжке покарання.

Згідно зі ст.60 Конвенції Договірні Сторони зобов`язуються відповідно до умов, передбаченими цією Конвенцією, за вимогою видавати один одному осіб, що знаходяться на їх території, для притягнення до кримінальної відповідальності або для приведення вироку до виконання. Після одержання вимоги запитувана Договірна Сторона негайно вживає заходи до взяття під варту особи, видача якої вимагається, за винятком тих випадків, коли видача не може бути здійснена.

Порядок здійснення видачі осіб, які вчинили кримінальне правопорушення, передбачений главою 44 Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 573 КПК України запит про видачу особи (екстрадицію) направляється за умови, якщо за законом України хоча б за один із злочинів, у зв`язку з якими запитується видача, передбачено покарання у виді позбавлення волі на максимальний строк не менше одного року або особу засуджено до покарання у виді позбавлення волі і не відбутий строк становить не менше чотирьох місяців. Запит компетентного органу іноземної держави про видачу особи може розглядатися лише у разі дотримання вимог, передбачених частиною першою цієї статті.

Згідно з ч. 4 ст. 573 КПК України центральний орган України має право відмовити в направленні запиту до іноземної держави, якщо існують передбачені цим Кодексом або міжнародним договором України обставини, які можуть перешкоджати видачі.

За змістом положень ст. 587 КПК України прийняттю рішення про видачу (екстрадицію) особи іноземній державі передує екстрадиційна перевірка обставин, що можуть перешкоджати видачі особи, яка проводиться центральним органом України або за його дорученням чи зверненням відповідною регіональною прокуратурою.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 541 КК України екстрадиційна перевірка це діяльність визначених законом органів щодо встановлення та дослідження передбачених міжнародним договором України, іншими актами законодавства України обставин, що можуть перешкоджати видачі особи (екстрадиції), яка вчинила злочин.

Як визначено у ч. 1 ст. 554 КПК України, отримавши запит про міжнародну правову допомогу від запитуючої сторони, уповноважений (центральний) орган України розглядає його на предмет обґрунтованості і відповідності вимогам законів або міжнародних договорів України.

Положеннями ч. 1 ст. 590 КПК України передбачено, що після вивчення матеріалів екстрадиційної перевірки центральний орган України приймає рішення про видачу особи (екстрадицію) або відмову у видачі (екстрадиції) іноземній державі. Рішення виноситься керівником центрального органу України або уповноваженою ним особою.

Як вбачається з матеріалів провадження, Міністерством юстиції України відповідно до Європейської конвенції про видачу правопорушників 1957 року та з урахуванням матеріалів проведеної Дніпропетровською обласною прокуратурою екстрадиційної перевірки задоволено запит Міністерства Юстиції Республіки Молдова і прийнято рішення про видачу громадянина цієї держави ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для виконання вироку суду міста Белць від 13.04.2016 року з урахуванням ухвал Апеляційної палати міста Белць від 03.08.2016 року та 16.02.2023 року, яким вказану особу визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК Республіки Молдова, та засуджено до 15 років позбавлення волі.

Розглянувши матеріали за запитом Міністерства юстиції Республіки Молдова, в результаті екстрадиційної перевірки Міністерством юстиції України було прийнято оскаржуваний Наказ від 10.02.2025 року за № 339/5 про видачу (екстрадицію) ОСОБА_7 до Республіки Молдова для виконання вироку суду. Згідно даних, наведених у оскаржуваному Наказі запит Міністерства юстиції республіки Молдова оформлений належним чином, ОСОБА_7 не являється громадянином України. Кримінальна відповідальність за вчинені ОСОБА_7 діяння передбачена за ч. 5 ст. 190 КК України, санкція якої передбачає покарання у виді позбавлення волі строком від 5 до 12 років. Злочин, передбачений ч.5 ст. 190 КК України, не належить до військових злочинів та не носить політичного характеру. Строки давності виконання обвинувального вироку не спливли.

08 грудня 2025 року захисник ОСОБА_9 , який діє в інтересах ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді Чечелівського районного суду м.Дніпра зі скаргою на вищевказане рішення про видачу особи (екстрадицію).

Ухвалою слідчого судді Чечелівського районного суду м.Дніпра від 24 грудня 2025 року відмовлено у задоволенні скарги захисника.

В обґрунтування прийнятого рішення слідчий суддя зазначив про те, що ухвалами Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду від 29.10.2024 року та від 19.11.2024 року касаційні скарги ОСОБА_7 на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 25.09.2024 року повернуті особі, що їх подала. Ухвали Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду від 29.10.2024 року та від 19.11.2024 року набирають законної сили з моменту їх підписання і не можуть бути оскаржені. А втретє ОСОБА_7 звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду вже після винесення оскаржуваного Наказу від 10.02.2025 року за № 339/5 про видачу (екстрадицію) ОСОБА_7 до Республіки Молдова для виконання вироку суду. Тому суд першої інстанції дійшов висновку, що наказ Міністерства юстиції України «Про видачу (екстрадицію) ОСОБА_7 до Республіки Молдова для виконання вироку» від 10.02.2025 року № 339/5 прийнято законно та обґрунтовано, не порушуючи вимоги ч.4 ст.590 КПК України.

З таким рішенням слідчого судді колегія суддів не погоджується та вважає, що воно підлягає скасуванню з наступних підстав.

Перелік підстав, з яких іноземній державі може бути відмовлено у видачі особи, передбачений ст. 589 КПК України.

Відповідно до частини першої вказаної статті, у видачі особи іноземній державі відмовляється у разі, якщо: особа, стосовно якої надійшов запит про видачу, відповідно до законів України на час прийняття рішення про видачу (екстрадицію) є громадянином України; злочин, за який запитано видачу, не передбачає покарання у виді позбавлення волі за законом України; закінчилися передбачені законом України строки давності притягнення особи до кримінальної відповідальності або виконання вироку за злочин, за який запитано видачу; компетентний орган іноземної держави не надав на вимогу центрального органу України додаткових матеріалів або даних, без яких неможливе прийняття рішення за запитом про видачу (екстрадицію); видача особи (екстрадиція) суперечить зобов`язанням України за міжнародними договорами України; є обґрунтовані підстави вважати, що видача особи (екстрадиція) суперечить інтересам національної безпеки України; наявні інші підстави, передбачені міжнародним договором України.

Також згідно з ч. 2 ст. 589 КПК України особа, якій надано статус біженця, статус особи, яка потребує додаткового захисту, або їй надано тимчасовий захист в Україні, не може бути видана державі, біженцем з якої вона визнана, а також іноземній державі, де її здоров`ю, життю або свободі загрожує небезпека за ознаками раси, віросповідання (релігії), національності, громадянства (підданства), приналежності до певної соціальної групи або політичних переконань, крім випадків, передбачених міжнародним договором України.

Відповідно до ч. 4 ст. 590 КПК України рішення про видачу особи (екстрадицію) не може бути прийнято, якщо така особа подала заяву про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи скористалася відповідно до законодавства правом на оскарження рішення щодо зазначених статусів, до остаточного розгляду заяви, у порядку, встановленому законодавством України.

Тобто із часу звернення із заявою про визнання біженцем, або визнання особою, яка потребує додаткового захисту, чи визнання особою, яка потребує тимчасового захисту - особа вже перебуває під захистом України, протягом розгляду цієї заяви і навіть під час оскарження відмови в наданні такого статусу.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що 16.10.2023 року Державною міграційною службою України прийнято рішення №179-23 про відмову ОСОБА_7 у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.06.2024 року у справі №160/29742/23 задоволено позовну заяву ОСОБА_7 до ДМС України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії. Визнано протиправним та скасовано рішення ДМС України №179-23 від 16.10.2023 року про відмову ОСОБА_7 у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, зобов`язано ДМС України прийняти рішення про визнання ОСОБА_7 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 25.09.2024 року задоволено апеляційні скарги Державної міграційної служби України та ГУ ДМС у Дніпропетровській області, скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 . Постанова Третього апеляційного адміністративного суду від 25.09.2024 року набирає законної сили з дати її прийняття 25.09.2024 року та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням представник ОСОБА_7 звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду, надіславши її 23 жовтня 2024 року через підсистему Електронний суд.

Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду від 29.10.2024 року касаційну скаргу повернуто особі, що її подала, як таку, що не містить підстав, визначених ч.4 ст.328 КАС України, для касаційного оскарження рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 червня 2024 року і постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2024 року у справі №160/29742/23.

05 листопада 2024 року представник ОСОБА_7 повторно звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду.

Проте, ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду від 19.11.2024 року касаційну скаргу повернуто особі, що її подала.

Варто зауважити, що в мотивувальній частині ухвали від 19 листопада 2024 року про повернення касаційної скарги ОСОБА_7 зазначено, що повернення Верховним Судом касаційної скарги та надання заявнику права в межах розумних строків та при дотриманні всіх інших вимог процесуального закону на повторне звернення до Верховного Суду з такою скаргою, не є обмеженням доступу до суду та забезпечує практичну можливість реалізації права особи на суд у формі касаційного оскарження судового рішення учасником справи.

До того ж, в резолютивній частині ухвали скаржнику роз`яснено, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.

Тобто, на час прийняття наказу Міністерства юстиції України про видачу громадянина Молдови ОСОБА_7 з України до Республіки Молдова для притягнення до кримінальної відповідальності від 10 лютого 2025 року питання про визнання ОСОБА_7 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, не було вирішено остаточно, оскільки ОСОБА_7 ще мав право на його оскарження в касаційному порядку, що відповідно до вимог чинного законодавства забороняє приймати рішення про видачу особи іноземній державі.

При цьому, колегія суддів враховує і те, що ОСОБА_7 скористався своїм правом на оскарження постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 25.09.2024 року, якою відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 про визнання протиправним та скасування рішення ДМС України №179-23 від 16.10.2023 року про відмову ОСОБА_7 у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та зобов`язання ДМС України прийняти рішення про визнання ОСОБА_7 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та 12 лютого 2025 року втретє звернувся до Верховного Суду, за наслідками чого 04 березня 2025 року було відкрито касаційне провадження та 04 листопада 2025 року ухвалено постанову за результатами розгляду касаційної скарги ОСОБА_7 .

Посилання слідчого судді на те, що постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 04.11.2025 року касаційну скаргу ОСОБА_7 залишено без задоволення, а постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 25.09.2024 року залишено без змін є безпідставним, оскільки таке рішення постановлено після прийняття наказу про видачу (екстрадицію) особи.

Таким чином, висновки, викладені в ухвалі слідчого судді про те, що на час прийняття Міністерством юстиції України наказу про видачу громадянина Молдови ОСОБА_7 з України до Республіки Молдова для притягнення до кримінальної відповідальності були відсутні обставини, які в силу ст. 589 КПК України перешкоджали видачі особи іноземній державі, є передчасними, а також є передчасним і сам наказ про видачу (екстрадицію) ОСОБА_7 від 10 лютого 2025 року, у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню, ухвала слідчого судді як незаконна - скасуванню з постановленням судом апеляційної інстанції нової ухвали про скасування наказу про видачу (екстрадицію) особи.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 422, 589, 590 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , діючого в інтересах особи, щодо якої прийнято рішення про видачу (екстрадицію), ОСОБА_7 - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Чечелівського районного суду м. Дніпра від 24 грудня 2025 року про відмову у задоволенні скарги захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах ОСОБА_7 про скасування наказу Міністерства юстиції України від 10.02.2025 року №339/5 про видачу (екстрадицію) громадянина Республіки Молдова ОСОБА_7 до Республіки Молдова для виконання вироку скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою задовольнити скаргу захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах особи, щодо якої вирішується питання про видачу (екстрадицію) ОСОБА_7 та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 10.02.2025 року №339/5 про видачу (екстрадицію) громадянина Республіки Молдова ОСОБА_7 до Республіки Молдова для виконання вироку.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ _________________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4