Провадження №: 1-кс/755/1153/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" березня 2026 р. слідчий суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання адвоката ОСОБА_3 що діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 28.08.2025 на транспортний засіб марки «Hyundai Sante FE» 2011р.в., державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0003284 від 19.09.2024 року,

в с т а н о в и в:

Адвокат ОСОБА_3 , діючи в інтересах ОСОБА_4 , звернувся до слідчого судді із клопотанням в порядку ст. 174 КПК України, в якому просить скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді міста Києва від 28.08.2025 року у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0003284 від 19.09.2024 року.

Клопотання мотивоване тим, що накладення арешту на вищезазначене майно ті істотно порушує права заявника, як добросовісного набувача на мирне володіння розпорядження так використання свого майна, оскільки власником транспортного засобу «Hyundai Sante FE» 2011р., державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 ОСОБА_4 є пенсіонеркою, стоїть на обліку в медзакладі, має ряд захворювань та для пересування ій необхідний траснпортний засіб.

На даний час всі необхідні слідчі дії з транспортним засобом проведені та потреба у такому заході забезпечення як арешт майна відпала.

Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання

Заслухавши думку сторін, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Статтею 214 КПК України визначено, що досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а така процесуальна заборона як арешт майна застосовується до вичерпного кола суб`єктів указаного у ст. 170 КПК України.

Пунктом 13 листа ВССУ від 05.04.2013р. № 223-559/0/4-13 «Про деякі питання здійснення слідчим суддею суду першої інстанції судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження» роз`яснено, що розгляд питання щодо скасування заходів забезпечення кримінального провадження здійснюється у порядку, передбаченому статтями 147,158,174 КПК. Слідчий суддя скасовує ці заходи забезпечення лише у випадках: визнання доводів особи, яка не була присутня при прийнятті рішення про накладення грошового стягнення, щодо безпідставності застосування такого заходу обґрунтованими. Рішення за результатами розгляду клопотання про скасування ухвали про накладення грошового стягнення оскарженню не підлягає; надходження від підозрюваного/обвинуваченого, його захисника, законного представника, іншого власника чи володільця майна клопотання про скасування повністю або частково арешту майна, якщо зазначені особи: 1) не були присутні при розгляді питання про арешт майна; 2) доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу минула потреба; 3) доведуть, що арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно із ст.1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Слідчим суддею встановлено, що ухвалою від 28.08.2025 року було накладено арешт на тимчасово вилучене майно, а саме на транспортний засіб марки «Hyundai Sante FE» 2011р., державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , технічний паспорт на даний автомобіль на транспортний засіб марки «Hyundai Sante FE» та ключі від автомобіля у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003284 від 19.09.2024року - із забороною користування та відчуження вказаним транспортним засобом.

Також, слідчий суддя звертає увагу на те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи, в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Разом з тим, слідчий суддя приймає до уваги та враховує ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, тоді як прокурор, слідчий не представили слідчому судді належних доказів для безспірного висновку щодо необхідності продовження дії даного заходу забезпечення кримінального провадження, та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що віднесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

При вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між суспільним інтересом та правомірною метою, а також з вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина, якої у даному випадку немає.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що клопотання підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, арешт накладений з правових підстав, передбачених ч.1, 3 ст. 170 КПК України, на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування не виправдовують таке втручання у права та інтереси власника, а тому слідчий суддя дійшов висновку про відсутність перешкод для передання арештованого майна, а саме: автомобіля, на відповідальне зберігання власнику.

На підставі викладеного та керуючись ст. 170, 171, 173, 174, 376, 532 КПК України, слідчий суддя,

ухвалив:

Клопотання задовольнити частково.

Арешт накладений ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 28.08.2025 року у кримінальному провадженні № 0003284 від 19.09.2024 в частині заборони користування автомобілем марки «Hyundai Sante FE» 2011р., державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , який знаходиться на спеціальному майданчику тимчасово затриманих транспортних засобів, що за адресою: м. Київ,вул. Г. Хоткевича, 20-Б; технічний паспорт на даний автомобіль та ключі від автомобіля - скасувати в частині володіння та користування.

Повернути власнику ОСОБА_4 на відповідальне зберігання транспортний засіб «Hyundai Sante FE» 2011р., державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 та ключі від автомобіля з правом володіння та користування, без права відчуження та права вчинення будь-яких реєстраційних дій.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Дніпровської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_5 .

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя