ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/965/26 Справа № 192/1512/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000305 від 06 червня 2025 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 20 листопада 2025 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Жданово, Солонянського району, Дніпропетровської області, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 20 листопада 2025 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 369 КК України до покарання у виді 2 років обмеження волі.

Згідно з обставинами, встановленими судом, 05 червня 2025 року приблизно о 18 год. 10 хв. ОСОБА_7 рухаючись на автомобілі «ВАЗ 2106» номерний знак НОМЕР_1 , будучи зупиненим інспекторами сектору реагування патрульної поліції у складі інспектора відділення поліції № 1 ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_9 та поліцейського відділення поліції № 1 ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області старшого сержанта поліції ОСОБА_10 за адресою: с. Сурсько-Михайлівка, Дніпровського (колишнього Солонянського) району, Дніпропетровської області, достовірно усвідомлюючи, що ОСОБА_11 є службовою особою, маючи умисел на пропозицію надання неправомірної вигоди службовій особі з метою не притягнення його до адміністративної відповідальності, з метою реалізації умислу, 05 червня 2025 року приблизно о 19 год. 58 хв. перебуваючи у приміщенні відділення поліції № 1 ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області за адресою: с-ще Солоне, Дніпровського (колишнього Солонянського) району, Дніпропетровської області, вул. Строменко, буд. 1, запропонував надати поліцейському сектору реагування патрульної поліції № 1 ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_10 неправомірну вигоду в сумі 15000 грн. 00 коп., з метою невчинення ним дій щодо притягнення його до адміністративної відповідальності та повернення вилученого автомобіля.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок скасувати та ухвалити рішення, яким призначити йому покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України, із встановлення максимального іспитового строку.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, обвинувачений посилається на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі, внаслідок суворості. Обвинувачений зазначає, що вчинив нетяжке кримінальне правопорушення, яке не становить небезпеку для суспільства. Поряд із цим, він щиро розкаявся та сприяв розкриттю злочину, його батько є військовлужбовцем ЗСУ, а провадження за його притягнення до відповідальності, передбаченої ст. 130 КУпАП закрито за відсутністю події і складу правопорушення. На переконання обвинуваченого, наведені обставини у сукупності свідчать про можливість його виправлення без ізоляції від суспільства.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який просив вирок залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, за встановлених судом обставин та кваліфікація його дій в апеляційному порядку не оскаржуються, а тому апеляційним судом не переглядаються.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин кримінального провадження, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не встановлено.

Вирішуючи питання про правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність та відповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів зазначає наступне.

Так, згідно з вимогами ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України, призначаючи покарання, суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

На думку колегії суддів, вказаних вимог закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції враховано не було.

Як вбачається з вироку, призначаючи ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії нетяжких, а також особу обвинуваченого, який не працевлаштований, раніше не судимий, в реєстрі наркологічних та психіатричних хворих не перебуває, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не має, за місцем проживання характеризується посередньо, раніше притягувався до адміністративної відповідальності.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, судом встановлено не було.

Перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів не вбачає підстав для сумнівів у достовірності встановлених судом відомостей.

Водночас, оцінюючи їх у своїй сукупності, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині необхідності призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, пов`язаного з ізоляцією від суспільства.

Відповідно до ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Так, на думку колегії суддів, судом правильно встановлено обставини, які впливають на покарання, однак не надано їм належну оцінку.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності притягується вперше, вчинив нетяжке кримінальне правопорушення та свою вину повністю визнав.

На переконання колегії суддів, наведені обставини у сукупності з даними про вік обвинуваченого дають достатні підстави для призначення обвинуваченому більш м`якого покарання.

До того ж, під час апеляційного розгляду судом встановлено, що ОСОБА_7 працевлаштувався, а провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП, судом закрито за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

З урахуванням наведеного, визнати покарання таким, що відповідає ступеню тяжкості та особі обвинуваченого ОСОБА_7 колегія суддів не може, а тому приходить до висновку, що воно є занадто суворим та підлягає пом`якшенню.

На думку колегії суддів, покарання у виді штрафу у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 1 ст. 369 КК України відповідатиме тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення та його особі і буде справедливим по відношенню до нього.

Відповідно до ч. 1 ст. 408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Виходячи з того, що колегією суддів визнано призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання таким, що не відповідає тяжкості вчиненого ним злочину та його особі, колегія суддів вважає, що вирок суду слід змінити, задовольнивши апеляцію обвинуваченого.

Отже, колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги обвинуваченого та приходить до висновку про необхідність її задоволення та зміни вироку в частині призначення ОСОБА_7 покарання.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 413, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 20 листопада 2025 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, змінити в частині призначення покарання.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 1 ст. 369 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4