Справа № 350/2161/21
Провадження № 11-кп/4808/45/26
Категорія ч. 2 ст. 286 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2026 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000303 за апеляційними скаргами з доповненням прокурора Рожнятівського відділу Калуської окружної прокуратури ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_8 , що діє в інтересах потерпілого ОСОБА_9 на вирок Долинського районного суду Івано-Франківської області від 27 червня 2025 року, згідно з яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сваричів Івано-Франківської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, пенсіонера, одруженого, з середньою спеціальною освітою, несудимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_10 звільнено від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням та встановити йому іспитовий строк 3 (три) роки.

Покладено на ОСОБА_10 передбачені ст. 76 Кримінального кодексу України обов`язки, а саме:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_10 , Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням злочину, задоволено частково.

Стягнуто зі ОСОБА_10 на користь ОСОБА_9 115000,00 (сто п`ятнадцять тисяч) гривень моральної шкоди, 2500,00 (дві тисячі п`ятсот) гривень витрат на залучення спеціаліста (оцінювача), та 28000,00 (двадцять вісім тисяч) гривень витрат на правову допомогу.

Стягнуто зі Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_9 26678 (двадцять шість тисяч шістсот сімдесят вісім) гривень 72 копійки страхового відшкодування за шкоду, заподіяну здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з яких: 25408, 31 гривень - шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого, та 1270,42 гривень - моральної шкоди,

за участю прокурора ОСОБА_11 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

захисника ОСОБА_12 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_10 , керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Кримінальне правопорушення вчинене при таких обставинах.

20 вересня 2019 року близько 13:00 годин водій ОСОБА_10 , керуючи власним автомобілем марки "КІА SORENTO", д.н.з. НОМЕР_1 , будучи, відповідно до пункту 1.10 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, учасником дорожнього руху, у світлу пору доби та суху погоду, рухаючись ділянкою автодороги в селищі Рожнятів по вул. Січових Стрільців із асфальтобетонним покриттям, без вибоїн, де відсутня дорожня розмітка, та, проїжджаючи по проїзній частині у напрямку центру селища, не врахував її ширини, габаритів транспортних засобів і безпечних інтервалів між ними, не обрав безпечної швидкості, не врахував дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб постійно контролювати його рух і безпечно керувати ним, перед початком маневру повороту ліворуч не переконався в тому, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, проявив неуважність, розмовляючи по телефону під час керування автомобілем, не дав дорогу зустрічному транспортному засобу, який він був зобов`язаний пропустити, здійснюючи маневр повороту ліворуч на другорядну дорогу - вул. Набережна, виїхав на смугу зустрічного для себе руху, де допустив зіткнення з мотоциклом марки "GEON SCRAMBLER 250", д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_9 , який рухався своєю смугою руху у напрямку до с. Креховичі.

При цьому водій ОСОБА_10 порушив вимоги Правил дорожнього руху України, а саме:

п. 1.2, в якому вказується, що в Україні встановлено правосторонній рух транспортних засобів;

п.п. "б" п. 2.3, де вказано, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну;

п.п. "д" 2.9, де водієві забороняється під час руху транспортного засобу користуватися засобами зв`язку, тримаючи їх у руці (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання);

п. 10.1, у відповідності до якого перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

п. 10.4, згідно з яким перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку.

Водій, що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям з відповідного крайнього положення на проїзній частині даного напрямку, повинен дати дорогу зустрічним транспортним засобам, а при виконанні цих маневрів не з крайнього лівого положення на проїзній частині - і попутним транспортним засобам;

п. 11.3, відповідно до якого на дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу, -

виконання яких було необхідною і достатньою умовою для запобігання вказаної дорожньо-транспортної пригоди.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди та порушення ОСОБА_10 Правил дорожнього руху водій мотоцикла "GEON SCRAMBLER 250" ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої хребетно-спинномозкової травми з вибуховим переломом тіла першого поперекового хребця та поперечного відростка першого поперекового хребця справа, забоєм поперекового відділу спинного мозку, поперекового хребця справа, забоєм поперекового відділу спинного мозку, поперековою міальгією (радикулопатією сідничного нерва зліва), парезом лівої нижньої кінцівки тип FrankelD (парез лівої ступні), з вираженими трофічними змінами лівої гомілки, порушенням рухової функції лівої ступні, які, відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи п. 2.1.1 "а" "г" "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень", відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя і викликали розлад здоров`я, поєднаний зі стійкою втратою працездатності не менш ніж на 1/3, а також закритого уламкового перелому заднього краю лівої ацетабулярної западини з вивихом головки лівої стегнової кістки, які, згідно із п. 2.2.1 "а" "в" "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень" відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як таких, що викликали тривалий розлад здоров`я і не є небезпечними для життя в момент спричинення.

При цьому, порушення водієм ОСОБА_10 п. 2.9 д, 10.1 та 10.4 Правил дорожнього руху України перебували у причинному зв`язку з настанням наслідків у вигляді тяжких тілесних ушкоджень потерпілого.

Прокурор в апеляційній скарзі просить вирок суду щодо ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 286 КК України скасувати в частині призначеного покарання, та ухвалити новий вирок в цій частині, яким ОСОБА_13 за ч. 2 ст. 286 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 2 місяці з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Не оспорюючи правильність кваліфікації дій та доведеність вини обвинуваченого, вважає вирок суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Зазначає, що судом не враховано, суспільну небезпеку злочину вчиненого ОСОБА_13 та думку потерпілого, який має претензії матеріального та морального характеру, та наполягав на призначенні обвинуваченому суворого покарання у межах визначених санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, а отже покарання обвинуваченому відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, має бути призначене необхідне й достатнє для його виправлення.

В доповненні до апеляційної скарги прокурор стверджує, що призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_10 із застосуванням ст. 75 КК України суд належним чином не обґрунтував, які саме обставини справи або дані про осіб він визнає такими, що дають підстави для звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням, тим самим допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Адвокат ОСОБА_8 , що діє в інтересах потерпілого ОСОБА_9 в апеляційній скарзі просить скасувати вирок суду, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_10 визнати винуватим за ч. 2 ст. 286 КК України, призначити йому покарання виді позбавлення волі на строк чотири роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки, задовольнити позов ОСОБА_9 до ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» і ОСОБА_10 та стягнути: зі ОСОБА_10 моральну шкоду в розмірі 298 389 гривень 81 коп.; з ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» матеріальну шкоду пов`язану з пошкодженням внаслідок ДТП 46 645 гривень 36 коп.

Потерпілий вважає, що призначене судом першої інстанції покарання є незаконним, необґрунтованим, занадто м`яким, оскільки постановлено без урахування тяжкості злочину, характеру правопорушення та інших обставин справи.

Крім цього, присудження потерпілому відшкодування моральної шкоди в розмірі 115000 гривень не відповідає ступеню вини обвинуваченого, характеру правопорушення, глибині фізичних та душевних страждань потерпілого і є явно заниженою. А відмова у стягненні шкоди пов`язаної із пошкодженням належного потерпілому транспортного засобу є необґрунтованою.

Зазначає, що судом не враховано повною мірою тяжкості злочину, особу обвинуваченого та його ставлення до вчиненого.

Потерпілий вважає, що призначення ОСОБА_10 покарання із застосуванням іспитового строку є надто м?яким і не буде сприяти його виправленню.

Застосовуючи положення ст. 75 КК України при призначенні покарання, суд неправильно застосував закон про кримінальну відповідальність.

Потерпілий наголошує на тому, що обвинувачений ОСОБА_10 як на стадії досудового розслідування кримінального провадження так і протягом судового розгляду справи аж до закінчення судового слідства не визнавав своєї вини, не зв`язався з потерпілим по телефону чи іншим способом, не попросив пробачення за скоєне.

Так, за змістом покарань ОСОБА_10 та його процесуальної поведінки є очевидним, що він не висловив жодного каяття, не намагався відшкодувати частково завдану шкоду протягом шести років, що минули з часу ДТП.

Щодо цивільного позову потерпілий вважає за необхідне зазначити, що його позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними під час судового розгляду справи.

Так, згідно із договором обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №AO/3669139, укладеним 12.06.2019, який діяв станом на 20.09.2019, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки KIA SORENTO, реєстраційний № НОМЕР_1 , була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Українська пожежно-страхова компанія».

Відповідно до договору №AO/3669139 ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю, становить 200000 грн., за шкоду, спричинену майну, - 100000 грн.

Протягом лікування потерпілого ОСОБА_14 від травм, отриманих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в період часу з 20.09.2019 до 21.12.2020, ним понесено витрати на придбання лікарських засобів та лікування на суму 32203 гривні 84 коп., що підтверджується фіскальними, товарними чеками і квитанціями.

Потерпілий погоджується з тим, що ряд фіскальних чеків є нечитабельними, а тому шкода, пов?язана з лікуванням потерпілого, в розмірі 25408,31 гривень, є підтвердженою.

Також потерпілий погоджується із рішенням суду про стягнення з обвинуваченого на його користь процесуальних витрат на правову допомогу в розмірі 28000 гривень та витрат на залучення спеціаліста (оцінювача) в розмірі 2500 гривень. Ці витрати повністю доведено належними і допустимими доказами.

Водночас потерпілий ОСОБА_9 вважає, що суд безпідставно відмовив у стягненні з відповідача Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» шкоди, пов?язаної з пошкодженням мотоцикла.

Мотоциклу марки GEON SCRAMBLER 250 реєстраційний № НОМЕР_2 , що належить потерпілому, внаслідок ДТП було завдано значних механічних пошкоджень. Цей мотоцикл вже не підлягає відновленню та подальшій експлуатації.

Згідно зі звітом (дослідженням) про оцінку вартості матеріального збитку від 30.03.2020 №30/20, складеного оцінювачем ОСОБА_15 , вартість матеріального збитку з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу, заподіяного власнику КТЗ GEON SCRAMBLER 250 реєстраційний № НОМЕР_2 внаслідок ДТП згідно із методикою дорівнює ринковій вартості й становить 46645 гривень 36 коп.

Крім цього, розмір моральної шкоди, присудженої судом, - 115 000 гривень є значно заниженим. Адже скоєним кримінальним правопорушенням потерпілому спричинено тяжкі тілесні ушкодження.

Потерпілому ОСОБА_16 проведено ряд операцій, що, безумовно, було складно перенести для його організму.

Представник ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» ОСОБА_17 подала заперечення на апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 , що діє в інтересах потерпілого ОСОБА_9 , просить апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок суду в частині цивільного позову до ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» без змін.

Зазначає, що позивачем не прийнято уваги, що у разі визнання транспортного засобу фізично-знищеним, страховиком відшкодовується не вартість матеріального збитку (як заявлено Позивачем), а різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди. При цьому, звертає увагу суду, що в матеріалах справи відсутні розрахунки вартості т/з після ДТП, а тому провести розрахунок страхового відшкодування являється неможливим.

Так, в матеріалах справи відсутній документ, що містить інформацію про вартість транспортного засобу після ДТП (вартість залишків). Оскільки, ОСОБА_9 із повідомленням та заявою про виплату страхового відшкодування до ПрАТ «УПСК» не звертався, то у страховика відсутня була можливість оглянути пошкоджений т/з та замовити у експерта/оцінювача розрахунок вартості мотоцикла у пошкодженому стані. Отже, матеріали справи не містять документів на підставі яких можна визначити розмір страхового відшкодування за пошкодження майна позивача.

Стверджує, що неподання потерпілим ОСОБА_9 до ПрАТ «УПСК» заяви про страхове відшкодування впродовж одного року з моменту скоєння ДТП є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування за шкоду, заподіяну майну.

Потерпілий ОСОБА_9 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про час та місце апеляційного розгляду повідомлений належним чином.

Під час апеляційного розгляду представник потерпілого-адвокат ОСОБА_8 просив про розгляд апеляційних скарг без участі ОСОБА_9 .

Відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає за можливе прийняти судове рішення за відсутності потерпілого ОСОБА_9 .

Під час апеляційного розгляду:

-прокурор підтримав апеляційну скаргу прокурора, заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту;

-обвинувачений ОСОБА_10 та його захисник ОСОБА_18 просили відмовити у задоволенні апеляційних скарг прокурора та представника потерпілого адвоката ОСОБА_8 ;

-представник потерпілого адвокат ОСОБА_8 підтримав апеляційні скарги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції вважає, що їх необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За результатами апеляційного розгляду доводи сторін не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку суду апеляційної інстанції, при ухваленні вироку суд першої інстанції в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.

Під час розгляду провадження судом першої інстанції забезпечено дотримання принципу змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, передбаченого ст. 22 КПК України.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції в повній мірі дослідив обставини, з`ясування яких має істотне значення для цього кримінального провадження, а висновки суду першої інстанції, викладені у судовому рішенні, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

За приписами ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Частинами 1 та 2 ст. 65 КК України визначено, що суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши доводи апеляційних скарг прокурора та представника потерпілого, враховуючи застосування ст. 75 КК України при визначенні покарання ОСОБА_10 , дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції в цій частині відповідає вказаним вище вимогам закону.

Суд першої інстанції, як і зазначено у вироку, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_10 , враховував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до ст. 3 Конституції України «Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю».

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції, при визначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_10 , належним чином врахував ті фактичні обставини кримінального правопорушення, на які посилаються апелянти.

Також, на думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції, при визначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_10 , належним чином врахував відомості, які характеризують його особу, в тому числі поведінку під час досудового розслідування та судового розгляду.

Так, ОСОБА_10 за місцем проживання характеризується позитивно, скарг з боку сусідів на нього не поступало (т. 2 а.п. 251), на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває (т. 2 а.п. 246, 248), до кримінальної відповідальності притягується вперше (т. 2 а.п. 244), на час вчинення ДТП не перебував в стані сп`яніння (а.п. 94), має досвід водіння з 1990 року (а.с. 95).

Відповідно до даних, які містяться в досудовій доповіді органу пробації про обвинуваченого у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , останній проживає у власному будинку із сином та дружиною. Матеріальне становище задовільне. За місцем проживання скарг на його поведінку не поступало. Ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюється як низький. Орган пробації дійшов висновку про те, що виправлення ОСОБА_10 можливе без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк та не становить високої небезпеки для суспільства (т. 1 а.п. 144-145).

Згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 12.08.2024, ОСОБА_19 (син обвинуваченого), ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 помер (т. 3 а.п. 237).

Суд апеляційної інстанції вважає, що враховуючи ступінь тяжкості, обставини цього злочину, його наслідки у виді тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 , суд першої інстанції дійшов правильного висновку про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_10 із застосуванням ст. 75 КК України - звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням.

При цьому, суд першої інстанції мотивував таке рішення та зазначив, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства та навів для цього підстави.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що виходячи із конкретних обставин та тяжкості кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого ОСОБА_10 , відсутності обставин, що пом`якшують покарання, та обставин, які обтяжують покарання, враховуючи думку учасників судового провадження, інших обставин по кримінальному провадженню, звільнення його від відбування основного покарання з випробуванням строком на три роки з покладенням відповідних обов`язків передбачених ст. 76 КК України та призначення додаткового покарання у виді позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки, відповідає цілям та загальним засадам призначення покарання згідно з ст. ст. 50, 65 КК України.

Суд апеляційної інстанції вважає, що призначене судом першої інстанції покарання обвинуваченому ОСОБА_10 є законним та справедливим, відповідає принципам індивідуалізації покарання та гуманізму, є балансом між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Призначення більш суворого основного покарання, як просить прокурор та представник потерпілого не відповідатиме ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині цивільного позову, то колегія суддів доходить наступного висновку.

Відповідно до ст. ст. 56, 62 Конституції України фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

За приписами ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 9 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за № 4 від 31 березня 1995 року з подальшими змінами та доповненнями, згідно з якими розмір відшкодування моральної шкоди визначається в межах заявлених позовних вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних та фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеню вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуючи характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілих, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у їх життєвих стосунках, при визначенні розміру моральної шкоди.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральної шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю.

Суд першої інстанції стягнув з обвинуваченого ОСОБА_10 на користь ОСОБА_9 відшкодування в сумі 115000,00 (сто п`ятнадцять тисяч) гривень моральної шкоди, 2500,00 (дві тисячі п`ятсот) гривень витрат на залучення спеціаліста (оцінювача), та 28000,00 (двадцять вісім тисяч) гривень витрат на правову допомогу.

Також суд першої інстанції стягнув зі Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_9 26678 (двадцять шість тисяч шістсот сімдесят вісім) гривень 72 копійки страхового відшкодування за шкоду, заподіяну здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з яких: 25408,31 гривень - шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого, 1270,42 гривень - моральна шкода.

Суд апеляційної інстанції вважає, що обставини, на які посилається представник потерпілого з достатньою повнотою враховано судом першої інстанції при визначенні розмірів відшкодування шкоди.

Так, у матеріалах кримінального провадження відсутні первинні документи, які підтверджують заявлену апелянтом вартість матеріального збитку мотоцикла після ДТП (залишкова вартість); відсутній висновок огляду транспортного засобу страховиком; відсутні розрахунки страхової компанії, на підставі яких можна визначити суму страхового відшкодування.

Потерпілий ОСОБА_9 протягом одного року після ДТП не звернувся до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» із заявою про виплату страхового відшкодування, що згідно з договором є підставою для відмови у здійсненні виплати.

За таких обставин суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні вимог потерпілого до страхової компанії.

Щодо вартості мотоцикла GEON SCRAMBLER 250, то апелянтом надано лише звіти про орієнтовну оцінку, що оцінюють мотоцикл за методикою КТЗ постфактум, без підтвердження огляду транспортного засобу у належному технічному стані після ДТП та без прив`язки до реальної ринкової вартості на дату події.

Колегія суддів вважає ці документи є недостатніми й неналежними доказами для визначення суми шкоди.

Оцінюючи доводи апелянта в частині відшкодування заподіяної моральної шкоди потерпілому ОСОБА_9 , суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що розмір стягнутих сум відповідає характеру, глибині та ступеню моральних страждань потерпілого.

При цьому, на думку суду апеляційної інстанції, розмір відшкодування моральної шкоди визначено з врахуванням відомостей, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_10 , зокрема про його майновий стан та стан здоров`я, які є в матеріалах провадження.

Суд апеляційної інстанції вважає, що виходячи з вимог розумності, виваженості і справедливості, враховуючи характер правопорушення, конкретні обставини кримінального провадження, глибину фізичних та душевних страждань потерпілого, ступінь вини обвинуваченого ОСОБА_10 , даних про його особу, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, розміри відшкодування шкоди судом першої інстанції визначено правильно.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги з доповненням прокурора Рожнятівського відділу Калуської окружної прокуратури ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_8 , що діє в інтересах потерпілого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Долинського районного суду Івано-Франківської області від 27 червня 2025 року щодо ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 286 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до касаційного суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5