Справа № 450/306/26 Провадження № 1-кп/450/352/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пустомити клопотання прокурора про закриття кримінального провадження № 0000051 від 14.01.2020 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 15 ч. 1 ст. 190 КК України на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України,-

в с т а н о в и в:

До Пустомитівського районного суду Львівської області надійшло клопотання прокурора Пустомитівської окружної прокуратури у Львівській області ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження у зв`язку із не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні за № 0000051 від 14.01.2020 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 15 ч. 1 ст. 190 КК України на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вказаним правопорушенням.

Із поданого клопотання встановлено, що 13.01.2020 в Пустомитівський ВП ГУНП у Львівській області надійшла ухвала Пустомитівського районного суду Львівської області про зобов`язання внесення відомостей у ЄРДР, за заявою ОСОБА_4 , щодо вчинення відносно неї невідомими особами шахрайських дій, пов`язаних з замахом на заволодіння її будинком та земельною ділянкою, що за адресою АДРЕСА_1 .

Будучи допитаною в якості потерпілої ОСОБА_4 повідомила, що у 2014-2017 роках вона була засновником і директором ТзОВ «Київ ЕлітРіел Істейт» (ТзОВ «КЕРІ»). Офіс товариства з кінця 2015 року знаходився за адресою м. Львів, вул. Туган-Барановського, 24. Здійснюючи свою господарську діяльність, ОСОБА_4 як засновник та директор товариства було вирішено придбати офісне приміщення, оскільки на той момент приміщення знаходилось у обласній комунальній власності і Львівська обласна рада надала дозвіл на його викуп орендарю, тобто ТзОВ «КЕРІ». Відповідно ОСОБА_4 були необхідні кошти для цього. Остання мала на меті, щоб приміщення придбало товариство за власні кошти, тобто в результаті отриманого прибутку за результатами господарської діяльності. Паралельно, фактично підстраховуючись, вона вела переговори із різними людьми на предмет того, чи можна в разі чого позичити на якийсь невеликий термін кошти для купівлі приміщення. Як наслідок, товариство отримало прибуток, за що приміщення і було куплене. Однак, в процесі цього, ОСОБА_4 домовилась із юристом ОСОБА_5 , який пообіцяв, що в разі потреби він необхідні для покупки приміщення кошти позичить, однак позичальником буде не він, а його працівниця. ОСОБА_6 вона знала до того як юриста, оскільки періодично зверталась до нього за юридичними консультаціями і він видався їй порядною людиною, яка не спроможна вчинити шахрайські дії. Тому, 18.01.2016 між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 (працівниця ОСОБА_5 ) було укладено договір позики на загальну суму 1 620 000 грн. Тоді ж було укладено договір іпотеки на її будинок та земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 . Як запевнив її ОСОБА_8 ці документи підписуються про всяк випадок і в разі не отримання нею коштів ці договори він просто анулює. ОСОБА_4 не маючи юридичної освіти повністю довірилась ОСОБА_5 як юристу та людині. По суті ОСОБА_7 таких коштів звичайно не мала, очевидно, що в разі їх потреби їх мав дати ОСОБА_5 , а вона виступала фіктивним позичальником таких грошей. У грудні 2019 року їй стало відомо, що 30.06.2017 ОСОБА_7 уклала договір про відступлення права вимоги за вказаним вище договором позики та іпотеки із ОСОБА_9 , яка у свою чергу ініціювала позовні заяви до суду про стягнення з ОСОБА_4 коштів та звернення на предмет іпотеки, про що їй також стало відомо у грудні 2019 року. Це відбулось тому, що ОСОБА_10 запевнив її про анулювання цих договорів, а вона не перевіряла його, бо довіряла йому. ОСОБА_7 відступила право вимоги за зазначеним договором позики в сумі 5 189 998, 83 грн. (мнима сума боргу та відсотки) за 5 000 грн., що вказує на шахрайські дії, метою яких є заволодіння належним ОСОБА_4 будинком та земельною ділянкою у с. Раковець та стягнення з неї неіснуючої заборгованості, оскільки в чому зиск ОСОБА_7 , яка ніби-то позичаючи 1 620 000 грн., а продає право вимоги лише за 5 000 грн., що є меншим у понад 300 разів. Такі дії явно вказують на умисел перелічених осіб на заволодіння її майном шахрайським способом. Зі слів ОСОБА_4 ОСОБА_9 теж є працівницею ОСОБА_5 , а тому остання реально хвилюється, що сторонні особи заволодіють її майном. Так, встановлено, що згідно пункту 1.2 договору іпотеки від 18.01.2016 року укладеного між іпотекодержателем ОСОБА_7 та іпотекодавцем ОСОБА_4 згідно договору позики іпотеко держатель надав іпотекодавцю суму позики в розмірі 1620000,00 із строком повернення до 18.05.2016 року. Згідно пункту №1.3. іпотекодавець передає іпотеко держателю житловий будинок АДРЕСА_2 , який належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно; виданого радою Пустомитівського району Львівської області 17 вересня 2012 року на підставі рішення Раківецької сільської ради Пустомитівського району Львівської області №21 від 27.06.2012 року, правої власності зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 17.09.2012 року, реєстраційний номер: 37628841, про що свідчить витяг про державну реєстрацію прав, виданий Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» 17.09 2012 року, номер витягу: 3551 1803.

18.02.2022 допитано у якості свідка ОСОБА_9 , яка повідомила, що вона познайомились ОСОБА_7 через те, що вони обидві займаються адвокатською діяльністю. Познайомились вони близько 2015 року та на даний час вони перебувають у дружніх відносинах. Договір відступлення права вимоги №30/06/2017 з ОСОБА_7 де на дату його укладення сума заборгованості сягала 5 189 998, 83 грн де ціна договору складала 5 000 грн дійсно нею укладався. Оригінал договору позики між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 від 18.01.2016 та договір іпотеки до даного договору вона отримала від ОСОБА_7 коли укладала з нею договір переуступлення права вимоги. В подальшому дані документи передавались нею в суди де відбувалось їх дослідження, на даний момент даних документів у неї на руках немає. ОСОБА_8 був клієнтом у адвокатському об`єднанні «Адбанк», коли він став клієнтом вона не пригадує, тому що не готувалась до даного питання, а з пам`яті вона пригадати не може. По вищевикладеній інформації існують судові рішення у деяких з яких рішення уже набрали законної сили та підтвердили правомірність укладення договору позику та договору іпотеки і відступлення прав за договором позики і іпотеки.

18.02.2022 допитана у якості свідка ОСОБА_7 , яка повідомила, що з ОСОБА_4 вона познайомилась у 2014-2015 роках у робочих питаннях. Договір позики від 18.01.2016 між нею та ОСОБА_4 дійсно укладався у приміщенні нотаріуса ОСОБА_11 у м.Львові , його оригінали були передані ОСОБА_9 у 2017 році коли було укладено договір переуступлення права вимоги. Грошові кошти згідно даного договору передавались готівкою біля приміщення нотаріуса, про що ОСОБА_4 розписалась на останній сторінці даного договору. ОСОБА_8 їй відомий з 2013 року, коли вони разом працювали у ПрАТ «Сортнасіннєовоч Львів».

15.12.2025 додатково допитана ОСОБА_4 , яка повідомила, що 18.01.2016 між нею та ОСОБА_7 було укладено договір позики на загальну суму 1 620 000 грн. Тоді ж було укладено договір іпотеки на її будинок та земельну ділянку, що за адресою: АДРЕСА_1 . Цього ж дня вона готівкою отримала від ОСОБА_7 грошові кошти у сумі 1 620 000 грн, які в подальшому зобов`язувалась їй повернути у строк який передбачено у договорі позики. В подальшому через деякий час їй стало відомо про те, що 30.06.2017 ОСОБА_7 уклала договір про відступлення права вимоги за вказаним вище договором позики та іпотеки ОСОБА_9 яка й ініціювала подання відносно неї позовних заяв до суду. Згідно з договору укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 її заборгованість збільшилась до 5 189 998, 83 грн. В цей час вона запідозрила у їх діях ймовірно шахрайські дії та вирішила звернутись до поліції для написання письмової заяви, для перевірки на правомірність їх дій. Протягом кількох останніх років між нею, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 тривав судовий розгляд у судах. В ході даного судового розгляду 26.08.2025 суддею Господарського суду Львівської області було винесено ухвалу згідно якої її було звільнено від подальшого виконання грошових вимог кредиторів, зокрема ОСОБА_9 . Таким чином судом було вирішено її взаємовідносини з ОСОБА_7 та ОСОБА_9 які мали виключно цивільно-правовий характер. Також вона зазначає, що ні ОСОБА_7 та ОСОБА_9 відносно неї не було вчинено жодних шахрайських дій та не було заподіяно жодної матеріальної шкоди. Водночас ОСОБА_4 було долучено копії ухвали Господарського суду Львівської області від26.08.2025 (справа №913/791/23) та ухвала Господарського суду Львівської області від 13.12.2025 (справа №914/791/23).

Відповідно до ухвали Господарського суду Львівської області від 26.08.2025 (справа №913/791/23) ОСОБА_4 було звільнено від подальшого виконання грошових вимог кредиторів, зокрема ОСОБА_9 згідно договору іпотеки від 18.01.2016 на суму 2 889 746 грн 25 коп, звільнити ОСОБА_4 від боргів кредиторів та завершити процедуру погашення боргів. Водночас згідно описової частини даної ухвали заборгованість ОСОБА_4 перед ОСОБА_9 згідно договору іпотеки становить 4 018 830 грн 66 коп.

Поряд цим, встановити особу, що вчинила вказане кримінальне правопорушення, органу досудового розслідування не вдалось.

Потерпілою вказаного кримінального правопорушення є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

26.01.2026 надійшла заява від потерпілої ОСОБА_4 згідно якої вона не заперечує проти закриття даного кримінального провадження у відповідності до п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Також просить судовий розгляд проводити без її участі.

Підстави для зміни правової кваліфікації у вказаному кримінальному провадженні відсутні, повідомлення про підозру у кримінальному провадженні не здійснювалося, строки досудового розслідування не зупинялися, не переривалися та не відновлювалися.

За правилами ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 15 ч. 1 ст. 190 КК України, є кримінальним проступком.

Згідно зі ст. 12 КК України кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

З огляду на викладене, кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 190 КК України, відноситься до кримінального проступку та не є особливо тяжким злочином проти життя чи здоров`я особи, або злочином, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

В ході досудового розслідування встановлено, що часом вчинення кримінального правопорушення є 13.01.2020 р.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримала та просила таке задовольнити із підстав наведених у клопотанні.

Заслухавши думку прокурора, проаналізувавши і дослідивши клопотання та матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

Як встановлено з матеріалів клопотання, в ході 13.01.2020 в Пустомитівський ВП ГУНП у Львівській області надійшла ухвала Пустомитівського районного суду Львівської області про зобов`язання внесення відомостей у ЄРДР, за заявою ОСОБА_4 , щодо вчинення відносно неї невідомими особами шахрайських дій, пов`язаних з замахом на заволодіння її будинком та земельною ділянкою, що за адресою АДРЕСА_1 .

Будучи допитаною в якості потерпілої ОСОБА_4 повідомила, що у 2014-2017 роках вона була засновником і директором ТзОВ «Київ ЕлітРіел Істейт» (ТзОВ «КЕРІ»). Офіс товариства з кінця 2015 року знаходився за адресою м. Львів, вул. Туган-Барановського, 24. Здійснюючи свою господарську діяльність, ОСОБА_4 як засновник та директор товариства було вирішено придбати офісне приміщення, оскільки на той момент приміщення знаходилось у обласній комунальній власності і Львівська обласна рада надала дозвіл на його викуп орендарю, тобто ТзОВ «КЕРІ». Відповідно ОСОБА_4 були необхідні кошти для цього. Остання мала на меті, щоб приміщення придбало товариство за власні кошти, тобто в результаті отриманого прибутку за результатами господарської діяльності. Паралельно, фактично підстраховуючись, вона вела переговори із різними людьми на предмет того, чи можна в разі чого позичити на якийсь невеликий термін кошти для купівлі приміщення. Як наслідок, товариство отримало прибуток, за що приміщення і було куплене. Однак, в процесі цього, ОСОБА_4 домовилась із юристом ОСОБА_5 , який пообіцяв, що в разі потреби він необхідні для покупки приміщення кошти позичить, однак позичальником буде не він, а його працівниця. ОСОБА_6 вона знала до того як юриста, оскільки періодично зверталась до нього за юридичними консультаціями і він видався їй порядною людиною, яка не спроможна вчинити шахрайські дії. Тому, 18.01.2016 між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 (працівниця ОСОБА_5 ) було укладено договір позики на загальну суму 1 620 000 грн. Тоді ж було укладено договір іпотеки на її будинок та земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 . Як запевнив її ОСОБА_8 ці документи підписуються про всяк випадок і в разі не отримання нею коштів ці договори він просто анулює. ОСОБА_4 не маючи юридичної освіти повністю довірилась ОСОБА_5 як юристу та людині. По суті ОСОБА_7 таких коштів звичайно не мала, очевидно, що в разі їх потреби їх мав дати ОСОБА_5 , а вона виступала фіктивним позичальником таких грошей. У грудні 2019 року їй стало відомо, що 30.06.2017 ОСОБА_7 уклала договір про відступлення права вимоги за вказаним вище договором позики та іпотеки із ОСОБА_9 , яка у свою чергу ініціювала позовні заяви до суду про стягнення з ОСОБА_4 коштів та звернення на предмет іпотеки, про що їй також стало відомо у грудні 2019 року. Це відбулось тому, що ОСОБА_10 запевнив її про анулювання цих договорів, а вона не перевіряла його, бо довіряла йому. ОСОБА_7 відступила право вимоги за зазначеним договором позики в сумі 5 189 998, 83 грн. (мнима сума боргу та відсотки) за 5 000 грн., що вказує на шахрайські дії, метою яких є заволодіння належним ОСОБА_4 будинком та земельною ділянкою у с. Раковець та стягнення з неї неіснуючої заборгованості, оскільки в чому зиск ОСОБА_7 , яка ніби-то позичаючи 1 620 000 грн., а продає право вимоги лише за 5 000 грн., що є меншим у понад 300 разів. Такі дії явно вказують на умисел перелічених осіб на заволодіння її майном шахрайським способом. Зі слів ОСОБА_4 ОСОБА_9 теж є працівницею ОСОБА_5 , а тому остання реально хвилюється, що сторонні особи заволодіють її майном. Так, встановлено, що згідно пункту 1.2 договору іпотеки від 18.01.2016 року укладеного між іпотекодержателем ОСОБА_7 та іпотекодавцем ОСОБА_4 згідно договору позики іпотеко держатель надав іпотекодавцю суму позики в розмірі 1620000,00 із строком повернення до 18.05.2016 року. Згідно пункту №1.3. іпотекодавець передає іпотеко держателю житловий будинок АДРЕСА_2 , який належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно; виданого радою Пустомитівського району Львівської області 17 вересня 2012 року на підставі рішення Раківецької сільської ради Пустомитівського району Львівської області №21 від 27.06.2012 року, правої власності зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 17.09.2012 року, реєстраційний номер: 37628841, про що свідчить витяг про державну реєстрацію прав, виданий Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» 17.09 2012 року, номер витягу: 3551 1803.

18.02.2022 допитано у якості свідка ОСОБА_9 , яка повідомила, що вона познайомились ОСОБА_7 через те, що вони обидві займаються адвокатською діяльністю. Познайомились вони близько 2015 року та на даний час вони перебувають у дружніх відносинах. Договір відступлення права вимоги №30/06/2017 з ОСОБА_7 де на дату його укладення сума заборгованості сягала 5 189 998, 83 грн де ціна договору складала 5 000 грн дійсно нею укладався. Оригінал договору позики між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 від 18.01.2016 та договір іпотеки до даного договору вона отримала від ОСОБА_7 коли укладала з нею договір переуступлення права вимоги. В подальшому дані документи передавались нею в суди де відбувалось їх дослідження, на даний момент даних документів у неї на руках немає. ОСОБА_8 був клієнтом у адвокатському об`єднанні «Адбанк», коли він став клієнтом вона не пригадує, тому що не готувалась до даного питання, а з пам`яті вона пригадати не може. По вищевикладеній інформації існують судові рішення у деяких з яких рішення уже набрали законної сили та підтвердили правомірність укладення договору позику та договору іпотеки і відступлення прав за договором позики і іпотеки.

18.02.2022 допитана у якості свідка ОСОБА_7 , яка повідомила, що з ОСОБА_4 вона познайомилась у 2014-2015 роках у робочих питаннях. Договір позики від 18.01.2016 між нею та ОСОБА_4 дійсно укладався у приміщенні нотаріуса ОСОБА_11 у м.Львові , його оригінали були передані ОСОБА_9 у 2017 році коли було укладено договір переуступлення права вимоги. Грошові кошти згідно даного договору передавались готівкою біля приміщення нотаріуса, про що ОСОБА_4 розписалась на останній сторінці даного договору. ОСОБА_8 їй відомий з 2013 року, коли вони разом працювали у ПрАТ «Сортнасіннєовоч Львів».

15.12.2025 додатково допитана ОСОБА_4 , яка повідомила, що 18.01.2016 між нею та ОСОБА_7 було укладено договір позики на загальну суму 1 620 000 грн. Тоді ж було укладено договір іпотеки на її будинок та земельну ділянку, що за адресою: АДРЕСА_1 . Цього ж дня вона готівкою отримала від ОСОБА_7 грошові кошти у сумі 1 620 000 грн, які в подальшому зобов`язувалась їй повернути у строк який передбачено у договорі позики. В подальшому через деякий час їй стало відомо про те, що 30.06.2017 ОСОБА_7 уклала договір про відступлення права вимоги за вказаним вище договором позики та іпотеки ОСОБА_9 яка й ініціювала подання відносно неї позовних заяв до суду. Згідно з договору укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 її заборгованість збільшилась до 5 189 998, 83 грн. В цей час вона запідозрила у їх діях ймовірно шахрайські дії та вирішила звернутись до поліції для написання письмової заяви, для перевірки на правомірність їх дій. Протягом кількох останніх років між нею, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 тривав судовий розгляд у судах. В ході даного судового розгляду 26.08.2025 суддею Господарського суду Львівської області було винесено ухвалу згідно якої її було звільнено від подальшого виконання грошових вимог кредиторів, зокрема ОСОБА_9 . Таким чином судом було вирішено її взаємовідносини з ОСОБА_7 та ОСОБА_9 які мали виключно цивільно-правовий характер. Також вона зазначає, що ні ОСОБА_7 та ОСОБА_9 відносно неї не було вчинено жодних шахрайських дій та не було заподіяно жодної матеріальної шкоди. Водночас ОСОБА_4 було долучено копії ухвали Господарського суду Львівської області від26.08.2025 (справа №913/791/23) та ухвала Господарського суду Львівської області від 13.12.2025 (справа №914/791/23).

Відповідно до ухвали Господарського суду Львівської області від 26.08.2025 (справа №913/791/23) ОСОБА_4 було звільнено від подальшого виконання грошових вимог кредиторів, зокрема ОСОБА_9 згідно договору іпотеки від 18.01.2016 на суму 2 889 746 грн 25 коп, звільнити ОСОБА_4 від боргів кредиторів та завершити процедуру погашення боргів. Водночас згідно описової частини даної ухвали заборгованість ОСОБА_4 перед ОСОБА_9 згідно договору іпотеки становить 4 018 830 грн 66 коп.

Відомості про кримінальне правопорушення за даним фактом зареєстровано в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000051 від 14.01.2020 за ч. 1 ст. 15 ч. 1 ст. 190 КК України.

Разом з тим, 26.01.2026 від потерпілої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надійшла заява, згідно якої не заперечує проти закриття даного кримінального провадження у відповідності до п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, просить судовий розгляд проводити без її участі.

За правилами, визначеними ч. 2 ст. 12 КК України, кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минув строк 3 (три) роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Відповідно до санкції ч. 1 ст. 190 КК України, заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство) карається штрафом від двох тисяч до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від двохсот до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до двох років, або пробаційним наглядом на строк до трьох років, або обмеженням волі на той самий строк.

Так, в ході проведення досудового розслідування проведено комплекс слідчих та процесуальних дій, спрямованих на повне та об`єктивне дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення, однак, підстав для повідомлення підозри конкретній особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 15 ч. 1 ст. 190 КК України не представилось можливим.

Згідно з ч. 4 ст. 284 КПК України, закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 3-1 частини першої цієї статті, здійснюється судом за клопотанням прокурора.

Відповідно до вимог п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

Таким чином, вказані норми кримінального процесуального закону пов`язують можливість закриття кримінального провадження виключно із наявністю одночасно двох підстав: не встановлення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, та закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

У судовому засіданні не встановлено обставин, які б зупиняли чи переривали перебіг строку давності.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що є усі підстави для закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000051 від 14.01.2020 р., у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, у якому не встановлено особу, яка вчинила дане кримінальне правопорушення.

А відтак, кримінальне провадження підлягає закриттю на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Крім того, ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 23.09.2022 року накладено арешт наземельну ділянку площею 0,1200 га з кадастровим номером :01:002:0144 та житловий будинок загальною площею 217,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , власником яких є ОСОБА_4 шляхом накладення заборони на відчуження та розпорядження зазначеною земельною ділянкою та будинком, який підлягає скасуванню.

З огляду на вищенаведене, клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 284, 372, 376 КПК України, ст.ст. 12, 44, 49 КК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

клопотання прокурора про закриття кримінального провадження № 0000051 від 14.01.2020 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 15 ч. 1 ст. 190 КК України на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, задоволити.

Кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000051 від 14.01.2020 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 15 ч. 1 ст. 190 КК України на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності - закрити.

Арешт, накладений ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 23.09.2022 року на земельну ділянку площею 0,1200 га з кадастровим номером :01:002:0144 та житловий будинок загальною площею 217,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , власником яких є ОСОБА_4 шляхом накладення заборони на відчуження та розпорядження зазначеною земельною ділянкою та будинком, скасувати.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження. В разі подачі апеляційної скарги, ухвала набирає законної сили одразу після прийняття апеляційним судом рішення по суті апеляційної скарги.

На ухвалу може бути подана апеляція до Львівського апеляційного суду через Пустомитівський районний суд Львівської області протягом 7 днів з дня його проголошення.

СуддяОСОБА_1