ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

представника потерпілого

в режимі відеоконференції ОСОБА_9 ,

представника цивільного

відповідача ПП «Транс Логістик» -

адвоката ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги представника потерпілого ОСОБА_9 , представника ПП «Транс Логістик» ОСОБА_10 на вирок Новокодацького районного суду м.Дніпра від 12 січня 2026 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002104, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком Новокодацького районного суду м.Дніпра від 12 січня 2026 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк три роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням строком на один рік, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покладено на обвинуваченого ОСОБА_7 обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження із уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання, роботи, а також періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 задоволено частково та стягнуто з ПП «Транс Логістик» на користь ОСОБА_8 заподіяну йому внаслідок вчинення кримінального правопорушення моральну шкоду у розмірі 500 000 (п`ятсот тисяч) грн.

Скасовано арешт автомобіля MAN TGM 18.250, державний номерний знак НОМЕР_1 , накладений ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська 20 червня 2024 року у справі №932/5223/24 (провадження №1кс-932/1717/24).

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.

Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження, вчиненого за наступних обставин.

17 червня 2024 року близько 00:30 год. водій ОСОБА_7 , керуючи технічно справним транспортним засобом автомобілем «MAN TGM 18.250», номерний знак НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить ПП «Транс-Логістик», рухався в Новокодацькому районі м. Дніпра по вул. Київській з боку вул. Металургійної в напрямку просп. Івана Мазепи.

Порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змін, рухаючись проїзною частиною вулиці Київська, де поблизу перехрестя з вулицею Західною, біля буд. 1, при виникненні небезпеки для руху у вигляді пішохода ОСОБА_8 , який перебував в нерухомому положенні на проїзній частині вулиці Київської на смузі руху автомобіля «MAN TGM 18.250», водій ОСОБА_7 заходів до зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди не вжив, в результаті чого скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_8 .

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_8 спричинені тілесні ушкодження у вигляді сумісної травми тіла: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, перелому кісток носу, забійних ран м`яких тканин голови та обличчя (в лобній області справа, у внутрішнього кута правої та лівої брови, на переніссі, у зовнішнього кута лівої брови, в тім`яно-потиличній області ліворуч), закритої травми грудної клітини з переломами 1,2-го та 5,6-го ребер справа, з явищем правобічного пневматораксу, розвитком в посттравматичному періоді двостороннього гідротораксу та підшкірної емфіземи м`яких тканин грудної клітини з переходом на шию, закритої травми черева з лінійними розривами та розтрощенням правої частки печінки з явищами внутрішньочеревної кровотечі, з розвитком в посттравматичному періоді жовчного перитоніту та абсцесу печінки, саден на задній поверхні правого ліктьового суглобу, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння.

Водій ОСОБА_7 , керуючи зазначеним транспортним засобом, порушив вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху: «у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди», що знаходиться в причинному зв`язку з наслідками, що настали.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

В апеляційній скарзі представник ПП «Транс Логістик» - адвокат ОСОБА_10 просить змінити вирок Новокодацького районного суду міста Дніпра від 12 січня 2026 року та зменшити розмір моральної шкоди, стягнути з Приватного підприємства «Транс Логістик» на користь ОСОБА_8 100 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, заподіяну йому внаслідок вчинення кримінального правопорушення, без відрахування податків та інших обов`язкових платежів.

Обгрунтовуючи свої вимоги зазначає, що заявлена позивачем моральна шкода в розмірі 1 000 000 00 грн. є необгрунтованою, а її розмір явно завищеним, оскільки, в даному випадку є часткова вина потерпілого у нехтуванні власною безпекою, що сприяла здійсненню дорожньо-транспортної пригоди, яку суд, дослідивши всі матеріали справи, назвав «віктимною поведінкою потерпілого ОСОБА_8 ». Вказав, що в оскаржуваному вироку суду суд не надав відповідної оцінки щодо фактичного,фізичного стану потерпілого ОСОБА_8 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння. Зазначив, що недбала поведінка потерпілого ОСОБА_8 свідчить про усвідомлення ним своїх дій, спрямованих на невідворотність дії джерела підвищеної небезпеки. Вказав, що рух потерпілого у нетверезому стані, в темний час доби, без жодного освітлення проїзної частини дороги, без використання світлоповертальних елементів та нехтування правилами дорожнього руху на думку захисника може бути наслідком наїзду транспортного засобу на нього, а тому захисник вважає, що в даному випадку потрібно врахувати положення ч. 2 ст. 1193 ЦК України, яка передбачає, що якщо і груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого розмір відшкодування зменшується. Посилається на те, що визнавши грубу необережність потерпілого, суд не визначив ступінь такої необережності та не навів мотивів, чому вважає справедливим зменшення заявленої суми до 500 000 грн, не пояснивши, чому саме такий розмір відповідає принципам розумності та справедливості. Вказав, що суд неповно врахував добровільне відшкодування та поведінку сторін після ДТП, оскільки після ДТП потерпіла сторона (дружина потерпілого та його мати) отримували виплати, матеріальну допомогу: страхове відшкодування від АТ «Страхова компанія «ІНГО», згідно полісу № 220463853 від 16 червня 2024 року - 239 619,22 грн., матеріальна допомога від ПП «Транс Логістик», де генеральний директор ПП «Транс Логістик» прийняв рішення надати матеріальну допомогу потерпілому (на картку його дружини) в розмірі 10 000,00 грн., водій ПП «Транс Логістик» ОСОБА_7 (як учасник ДТП) в якості відшкодування спричиненої шкоди передав позивачу більше ніж 85 000,00 грн., що підтверджується відповідною розпискою та банківськими чеками. Вказав, що наявна розписка потерпілого про відсутність претензій до водія ПП «Транс Логістик» ОСОБА_7 щодо спричиненої шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що на думку захисника свідчить, що потерпілий ОСОБА_8 вже отримав суттєву добровільну компенсацію, а тому визначений судом додатковий розмір моральної шкоди має бути істотно меншим та співмірним наслідкам і поведінці самого потерпілого.

В апеляційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_9 просить змінити вирок суду першої інстанції та збільшити суму відшкодування моральної шкоди, стягнутої з ПП «Транс Логістик» на користь ОСОБА_8 , до 1000 000 грн.

Обгрунтовуючи свої вимоги зазначає, що у протоколі огляду від 19 вересня 2024 року вказано, що на тактичній сумці потерпілого є світло відбивний елемент, який також зафіксовано на зображенні у фототаблиці до протоколу, що на думку представника спростовує висновки суду проте, що ОСОБА_8 перетинав проїзну частину у темну пору доби на неосвітленій ділянці дороги, не використовуючи світлоповертальних елементів для своєчасного його виявлення іншими учасниками дорожнього руху. Вказав, що висновки суду першої інстанції, що ОСОБА_8 поза пішохідним переходом перетинав проїзну частину, не упевневшись у відсутності небезпеки, також спростовується дослідженими доказами, оскільки хоча ОСОБА_8 і перетинав проїзну частину у невстановленому місці поза пішохідним переходом, він діяв цілком обачно та зупинився, щоб дочекатись поки автомобіль під керуванням ОСОБА_7 проїде повз нього по своїй полосі руху та при цьому привертав до себе увагу обвинуваченого ОСОБА_7 , махаючи руками. Зауважив, що потерпілий ОСОБА_8 при перетинанні проїзної частини вул.Київської у м.Дніпрі не дотримався вимог п.п. г) п.4.14 ПДР України, але такі його дії очевидно не знаходяться у причинному зв`язку з настанням ДТП, оскільки він не порушував вимог п.п. а, б п.4.14 ПДР України, як зазначено у вироку всупереч дослідженим судом першої інстанції доказам.

Представник потерпілого ОСОБА_9 подав заперечення на апеляційну скаргу представника ПП «Транс Логістик» ОСОБА_10 , в яких просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Вказав, що потерпілий ОСОБА_8 відшкодування моральної шкоди від будь-якої особи не отримував та у вироку суд вказав, що доводи представника цивільного позивача про відшкодування потерпілому обвинуваченим та страховою компанією завданої злочином моральної шкоди у повному обсязі не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, оскільки ані заява та розписки дружини потерпілого ОСОБА_11 , ані розписка потерпілого ОСОБА_8 , ані платіжні документи та документи страхової компанії не містять відомостей про відшкодування потерпілому саме моральної шкоди. Зазначив, що апелянт на навів жодного належного та предметного обґрунтування в апеляційній скарзі щодо незаконності та необґрунтованості вироку, ухвалення вироку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням норм матеріального права, зокрема статей 23, 1167, 1187, 1193 ЦК України. Вважає, що позиція відповідача, наведена в апеляційній скарзі, зводиться до безпідставної незгоди з розміром стягнутої на користь позивача/потерпілого ОСОБА_8 , при визначенні якої суд застосував наведені у вироку норми матеріального права, в т.ч. положення ст.1193 ЦПК України з відповідним обґрунтуванням у вироку зменшення розміру стягнутої моральної шкоди.

Позиції учасників судового провадження.

Представник потерпілого ОСОБА_9 та потерпілий ОСОБА_8 підтримали вимоги апеляційної скарги та наполягали на їх задоволенні, заперечували щодо задоволення апеляційної скарги представника ПП «Транс Логістик» ОСОБА_10 .

Представник ПП «Транс Логістик» ОСОБА_10 та обвинувачений ОСОБА_7 підтримали вимоги апеляційної скарги представника ПП «Транс Логістик» ОСОБА_10 та наполягали на їх задоволенні, заперечували щодо задоволення апеляційної скарги представника потерпілого ОСОБА_9 .

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційних скарг представника потерпілого ОСОБА_9 та представника ПП «Транс Логістик» ОСОБА_10 , просив залишити вирок суду першої інстанції без змін.

Захисник ОСОБА_12 у судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату та час розгляду провадження, будь-яких клопотань про відкладення розгляду справи не надсилав. Обвинувачений ОСОБА_7 не заперечував щодо розгляду справи за відсутності його захисника.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіряючи доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що доводи представника потерпілого ОСОБА_9 не підлягають задоволенню, при цьому доводи представника ПП «Транс Логістик» ОСОБА_10 є слушними та підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обгрунтованим і вмотивованим, ухваленим згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, правильність кваліфікації його дій відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, проти яких не заперечували учасники провадження, і вказані обставини не оскаржуються в апеляційних скаргах, тому перегляду не підлягають.

Положеннями ч.2 ст.127 КПК України встановлено, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 128 КПК України особі, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 129 КПК України суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.

Так, представником потерпілого ОСОБА_9 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , в межах кримінального провадження №0002104 відносно ОСОБА_7 було подано цивільний позов, згідно змісту якого захисник ОСОБА_9 просив стягнути з ПП «Транс Логістик» на користь ОСОБА_8 в якості відшкодування моральної шкоди 1 000 000 грн.

Вироком Новокодацького районного суду м.Дніпра від 12 січня 2026 року цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 задоволено частково та стягнуто з ПП «Транс Логістик» на користь ОСОБА_8 заподіяну йому внаслідок вчинення кримінального правопорушення моральну шкоду у розмірі 500 000 (п`ятсот тисяч) грн.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її заподіяла, за наявності її вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Тобто, відповідальність юридичної або фізичної особи настає, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода заподіяна нею у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків.

Положеннями ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Така шкода, виходячи з п. 1 і п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України може проявлятися у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральну шкоду, зважаючи на її суть, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Постановою Великої палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі №752/17832/14-ц зазначено: 90. Визнаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Постановою Пленуму Верховного Суду України №4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди в редакції від 27 лютого 2009 року судам роз`ясненно, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Водночас, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш ніж достатнім для розумного задоволення потерпілої особи і не має призводити до її збагачення.

Розглядаючи вимоги цивільного позову щодо стягнення з ПП «Транс Логістик» на користь потерпілого ОСОБА_8 моральної шкоди, суд першої інстанції урахував, що в результаті дій обвинуваченого ОСОБА_7 , який перебуває у трудових відносинах з ПП «Транс Логістик» на підставі наказу №54-к від 20 березня 2018 року, потерпілий поніс тривалі душевні та фізичні страждання у зв`язку з ушкодженням здоров`я, вимушеними змінами у його житті внаслідок невідновлювального погіршення стану його здоров`я.

Суд першої інстанції частково задовольнив заявлені потерпілим вимоги щодо стягнення з ПП «Транс Логістик» суми моральної шкоди і відповідно стягнув з ПП «Транс Логістик» на користь потерпілого у рахунок названого відшкодування 500 000 грн.

Частково задовольняючи позов щодо відшкодування моральної шкоди на користь потерпілого, суд врахував глибину його фізичних та душевних страждань, погіршення стану здоров`я потерпілого.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про доведеність факту завдання потерпілому моральної шкоди, проте, на думку апеляційного суду, розмір відшкодування, який визначений судом першої інстанції, не відповідає ступеню моральних страждань потерпілого та незручностей, викликаних вимушеними змінами його укладу та способу життя, а також принципу розумності та співмірності.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанцій, визначаючи розмір морального відшкодування, належним чином не врахували положень ч. 2 ст. 1193 ЦК, якою регламентовано, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

У цьому кримінальному провадженні встановлено, що потерпілий ОСОБА_8 , перебуваючи під час дорожньо-транспортної пригоди в стані алкогольного сп`яніння, у темну пору доби на неосвітленій дільниці дороги, не використовуючи світлоповертальних елементів для своєчасного його виявлення іншими учасниками дорожнього руху, поза пішохідним переходом перетинав проїзну частину, не упевнившись у відсутності небезпеки. Така необережна поведінка пішохода стала умовою, що сприяла створенню небезпечної дорожньої ситуації.

На думку апеляційного суду судом першої інстанції при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди на користь потерпілого ОСОБА_8 не дано належної оцінки про порушення потерпілим ОСОБА_8 Правил дорожнього руху України, що дає підстави стверджувати про грубу необережність з боку потерпілого та ступінь його вини.

Крім того, згідно матеріалів провадження в них міститься платіжна інструкція №20505 від 21 червня 2024 року, згідно якої ПП «Транс Логістик» надало матеріальну допомогу ОСОБА_11 у сумі 10 000 грн. за її заявою про надання матеріальної допомоги у зв`язку з отриманням тяжких травм та довгою реабілітацією чоловіка ОСОБА_8 .

Згідно розписки від 21 червня 2024 року мати ОСОБА_8 - ОСОБА_11 отримала від ОСОБА_7 на лікування сина 10000 грн.

Також, відповідно до квитанції АТ КБ «Приватбанк» 05 липня 2024 року платником ОСОБА_7 перераховано на рахунок отримувача ОСОБА_11 8043,38 грн.

Квитанціями АТ КБ «Приватбанк» підтверджено перерахування платником ОСОБА_7 на рахунок отримувача ОСОБА_11 25 червня 2024 року 10 000 грн., 17 липня 2024 року 5000 грн., 03 серпня 2024 року 5000 грн., 05 липня 2024 року 8043,38 грн., 08 липня 2024 року 5000 грн.

Також, потерпілим ОСОБА_8 надано заяву від 28 серпня 2025 року про те, що він отримав грошові кошти у сумі 42 000 грн. від ОСОБА_7 та про відсутність у нього претензій до ОСОБА_7 у зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди 17 червня 2024 року.

Разом із цим суд першої інстанції при вирішенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_8 щодо стягнення з ПП «Транс Логістик» моральної шкоди не врахував зазначені вище обставини.

Зважаючи на наведене, апеляційний суд вважає, що розмір суми моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ПП «Транс Логістик» на користь потерпілого ОСОБА_8 , необхідно зменшити до 200 000 грн. Саме такий розмір моральної шкоди, на думку апеляційного суду, відповідатиме засадам розумності, виваженості та справедливості і конкретним обставинам справи.

Підстав для збільшення визначеної до відшкодування на користь потерпілого ОСОБА_8 моральної шкоди, яка належить стягненню з ПП «Транс Логістик», під час апеляційного розгляду не встановлено, з огляду на те, що віктимна поведінка ОСОБА_8 сприяла скоєнню злочину.

Апеляційний суд, враховуючи роз`яснення Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», вважає, що сума у розмірі 200 000 грн., яка підлягає відшкодуванню потерпілому ОСОБА_8 в рахунок моральної шкоди, є такою, що відповідає принципам добросовісності, розумності і справедливості, співмірною з глибиною душевних страждань і переживань потерпілого, вимушеними змінами у його житті, пов`язаними з неправомірними діями обвинуваченого, їх наслідками, та зусиль, направлених на його відновлення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу представника ПП «Транс Логістик» ОСОБА_10 необхідно задовольнити частково, апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок суду змінити в частині вирішення цивільного позову, зменшивши розмір відшкодування моральної шкоди на користь потерпілого.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника ПП «Транс Логістик» ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Новокодацького районного суду м.Дніпра від 12 січня 2026 року щодо ОСОБА_7 в частині вирішення цивільного позову змінити.

Зменшити розмір стягнутого з ПП «Транс Логістик» (код 34307753, адреса: 52005, Дніпропетровська обл., Дніпровський р-н, селище міського типу Слобожанське, вул.Теплична, будинок 27-С) на користь ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , відшкодування моральної шкоди з 500 000 грн. до 200 000 грн.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4