КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №759/9818/25 Головуючий І-ї інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/5270/2025 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою зі змінами прокурора Подільської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_9 та зі змінами заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_10 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 08 липня 2025 року щодо ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Петрівка Чернігівської області, українця, гр-н України, освіта середня, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого: АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_2 , не судимого,

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, за якою із застосуванням ст. 69 КК України призначено йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, без конфіскації майна.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_7 - тримання під вартою - залишено без змін до набрання вироком законної сили і постановлено утримувати його в Державній установі «Київський слідчий ізолятор».

Початок відбування покарання постановлено рахувати обвинуваченому ОСОБА_7 з 21 березня 2025 року з урахуванням строку його затримання та перебування під вартою у межах даної справи.

Вирішено питання щодо речових доказів та стягнення процесуальних витрат.

Згідно вироку, у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці у ОСОБА_7 з корисливих мотивів виник злочинний умисел, направлений на незаконне придбання, зберігання психотропних речовин з метою їх збуту.

Реалізуючи свій злочинний умисел та переслідуючи корисливі мотиви, ОСОБА_7 за невстановлених досудовим розслідуванням обставин у березні 2025 року, більш точний час встановити неможливо, незаконно придбав через мережу Інтернет особливо небезпечні психотропні речовини - МДМА та 4-ММС, які продовжив незаконно зберігати з метою збуту шляхом «закладок».

Продовжуючи свої злочинні дії, 20 березня 2025 року, більш точний час не встановлено, ОСОБА_7 , перебуваючи на території Святошинського району м. Києва, шляхом 4-х «закладок» збув особливо небезпечну психотропну речовину МДМА за таким маршрутом: м. Київ, пр-т Берестейський, 131-а, 135 та 138.

21 березня 2025 року, близько 14 год. 20 хв., ОСОБА_7 , знаходячись у вестибюлі станції метро «Житомирська» КП «Київський метрополітен», був зупинений працівниками поліції, яким добровільно повідомив про наявність в себе заборонених речовин, після чого у присутності понятих та захисника під час особистого обшуку ОСОБА_7 в порядку ст. 208 КПК України, серед його особистих речей були вилучені особливо небезпечні психотропні речовини - МДМА та 4-ММС у 16-ти згортках, які були замотані в клейку стрічку, а саме, у вигляді таблеток зеленого кольору з логотипом у виді крокодилу та у вигляді порошкоподібної речовини бежевого кольору.

Зокрема, вилучена у ОСОБА_7 речовина в таблетках зеленого кольору з логотипом у виді крокодилу містить в собі особливо небезпечну психотропну речовину - МДМА (3,4-метилен-діоксиметамфетамін), обіг якої заборонено згідно з Переліком, затвердженим постановою КМУ від 06.05.2000 № 770 (Таблиця 1, Список № 2), загальний розмір якої у речовині становив 3,244 г, а порошкоподібна речовина бежевого кольору містить в собі особливо небезпечну психотропну речовину - 4-ММС, обіг якої заборонено згідно з Переліком, затвердженим постановою КМУ від 06.05.2000 № 770 (Таблиця 1, Список № 2), розмір якої у речовині (1,215 г) не є великий (Таблиця 2, затверджена наказом МОЗ України № 188 від 01.08.2000р).

Крім того, 21 березня 2025 року, в період часу 18 год. з 07 по 29 хв., в ході огляду за участі ОСОБА_7 місця події за маршрутом: м. Київ, пр-т Берестейський, 131-а, (точні координати: широта 50.454525 та довгота 30.350082), проспект Берестейський, 135 (широта 50.454551 та довгота 30.345557; широта 50.454585 та довгота 30.34537), проспект Берестейський, 138 (широта 50.454299 та довгота 30.342283) виявлено та вилучено у 4-х створених обвинуваченим 20 березня 2025 року «закладках» 4 згортки, також замотані в клейку стрічку, в середині яких містилися таблетки зеленого кольору з логотипом у виді крокодилу.

Вилучена за вказаних обставин речовина в таблетках зеленого кольору з логотипом у виді крокодилу містить в собі особливо небезпечну психотропну речовину - МДМА (3,4-метилен-діоксиметамфетамін), обіг якої заборонено згідно з Переліком, затвердженим постановою КМУ від 06.05.2000 № 770 (Таблиця 1, Список № 2), загальний розмір якої у речовині (0,827 г) не є великий (Таблиця 2, затверджена наказом МОЗ України № 188 від 01.08.2000р).

Прокурор Подільської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_11 подала апеляційну скаргу зі змінами, в якій просить вирок Святошинського районного суду міста Києва від 08.07.2025 щодо ОСОБА_7 за ч.2 ст.307 КК України скасувати в частині кримінальної кваліфікації діяння обвинуваченого та призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання, тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість. Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, а саме, незаконного придбання, зберігання особливо небезпечних психотропних речовин з метою збуту, та у збуті особливо небезпечних психотропних речовин вчиненого повторно. Призначити ОСОБА_7 за ч.2 ст. 307 КК України покарання у вигляді 6 років 2 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. У решті вирок суду залишити без змін. Вважає за необхідне дослідити матеріали кримінального провадження в частині фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення.

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги зазначає про те, що суд першої інстанції помилково виключив з обвинувачення ознаку вчинення злочину повторно. Так, ОСОБА_7 20.03.2025 міг і не продовжувати злочинну діяльність, так як виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, однак у обвинуваченого 21.03.2025 виник повторний умисел на збут наркотичних засобів. Отже, епізоди злочинної діяльності у висунутому обвинуваченні ОСОБА_7 охоплюються кваліфікацією його дій як вчинення злочину повторно.

Зауважує, що посилання суду першої інстанції на постанову Верховного Суду від 08.11.2018 у справі №175/230/17-к щодо відсутності кваліфікуючої ознаки повторності є помилковим, оскільки у вищезазначеному рішенні обвинувачений не збув наркотичний засіб, а мав лише умисел на його збут.

Прокурор зазначає про те, що призначаючи покарання ОСОБА_7 із застосуванням положень ст.69 КК України, нижче від найнижчої межі, встановленої санкції ч.2 ст. 307 КК України, суд першої інстанції не надав належної оцінки вчиненому кримінальному правопорушенню, його підвищеному рівню суспільної небезпеки і особі обвинуваченого.

Водночас, визначаючи обставиною, що пом`якшує покарання - активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а також співпрацю з органами досудового слідства, суд першої інстанції взяв до уваги такі об`єктивні факти як те, що обвинувачений добровільно повідомив працівникам поліції про наявність у нього заборонених речовин, тому фактично видав їх та добровільно надав доступ до свого телефону. Однак, при затриманні ОСОБА_7 21.03.2025 в порядку ст.208 КПК України, працівниками поліції виявлено та вилучено мобільний телефон та наркотичні засоби, які обвинувачений, за його словами, мав при собі для власного вживання.

Зазначає, що під час проведення працівниками поліції огляду місця події 21.03.2025, в ході якого виявлено та вилучено 4 згортки «закладок», ОСОБА_7 заперечував обставини, що він 20.03.2025 розклав вилучені наркотичні засоби.

Під час досудового розслідування ОСОБА_7 відмовився надавати показання та не співпрацював з органами досудового слідства, визнав свою вину тільки під час допиту в суді, з метою зменшення міри покарання.

Крім того, з обвинувального акту вбачається, що органи досудового розслідування не визнали обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, що свідчить про те, що ОСОБА_7 під час досудового розслідування не надав показання відносно себе та не надав органам досудового розслідування будь-якої допомоги у встановленні невідомих їм обставин справи, а саме, звідки отримував наркотичні засоби для подальшого збуту.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про застосування положень ст.69 КК України, належним чином не надав правової оцінки тяжкості скоєного кримінального правопорушення, обставинам справи, даним про особу обвинуваченого, який офіційно не працює, характеру та ступеню суспільної небезпечності вчинених кримінальних правопорушень.

Звертає увагу, що ОСОБА_7 вчинив повторний злочин, пов`язаний з незаконним обігом наркотичних засобів, який є тяжким та суспільна небезпека цього злочину полягає в підриві здоров`я невизначеного кола осіб і суспільної моральності, захищеності життєво важливих інтересів особистості, суспільства, держави.

Заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_10 подав зміни до апеляційної скарги прокурора, в яких просить вирок Святошинського районного суду міста Києва від 08.07.2025 щодо ОСОБА_7 за ч.2 ст.307 КК України - скасувати в частині призначеного покарання. Ухвалити новий вирок, яким кваліфікувати дії ОСОБА_7 за ч.2 ст.307 КК України як незаконне придбання, зберігання особливо небезпечної психотропної речовини з метою збуту. Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.307 КК України у виді 6 років 2 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. Виключити з мотивувальної частини вироку Святошинського районного суду міста Києва від 08.07.2025 щодо ОСОБА_7 визнання «щирого каяття», «активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення» як обставин, що пом`якшують покарання.

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги зауважує, що суд першої інстанції обґрунтовано виключив кваліфікуючу ознаку «повторність» при кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч.2 ст.307 КК України. В той же час, згідно вироку, судом встановлено, що 20.03.2025 ОСОБА_7 в Святошинському районі м. Києва здійснив 4 «закладки» особливо небезпечної психотропної речовини МДМА, масою 0,827. Дані дії ОСОБА_7 судом кваліфіковано як збут особливо небезпечної психотропної речовини.

Однак, незаконний збут полягає у будь-якій оплатній чи безоплатній формі реалізації наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів всупереч вимогам законодавства. Незаконний збут передбачає відчуження цих засобів або речовин іншій особі, яка може розпоряджатися ними (або їх частиною), як своїм майном.

Натомість, жодний доказ у кримінальному провадженні, в тому числі показання самого обвинуваченого, не підтвердили факт збуту психотропної речовини іншій особі та що такий збут був закінчений. Судом першої інстанції достовірно та беззаперечно встановлено, що обвинувачений придбав та зберігав, в тому числі в місцях здійснення так званих «закладок», психотропний засіб з метою збуту.

Таким чином, з огляду на встановлені фактичні обставини вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, на думку прокурора, в даному випадку встановлення судом кваліфікуючої ознаки «збут особливо небезпечної психотропної речовини» є помилковим та вказує на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

За таких обставин, прокурор вважає за необхідне кваліфікувати дії ОСОБА_7 за ч.2 ст.307 КК України як незаконне придбання, зберігання особливо небезпечної психотропної речовини з метою збуту.

Захисник ОСОБА_8 подав заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в яких просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Святошинського районного суду м. Києва від 08 липня 2025 року щодо ОСОБА_7 - залишити без змін. Зазначає про те, що доводи прокурора про наявність у діях ОСОБА_7 ознаки повторності є юридично неспроможними, суперечать матеріалам кримінального провадження, положенням ст.32 КК України та усталеній практиці Верховного Суду.

Зауважує, що суд першої інстанції законно застосував ст.69 КК України та обґрунтовано призначив покарання нижче від найнижчої межі.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення обвинуваченого та його захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, за обставин, встановлених судом, є вірними, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені представленими в справі доказами в їх сукупності, які не досліджувалися судом за згодою учасників судового провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.

Фактичні обставини кримінального провадження, а також доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення учасниками процесу не оспорюються, а тому, у відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК, апеляційним судом не переглядається.

Доводи апеляційної скарги прокурора про невірну кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст.307 КК України, колегія суддів вважає слушними.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, суд першої інстанції визнав правову кваліфікацію дій ОСОБА_7 за ч.2 ст.307 КК України як незаконне придбання, зберігання особливо небезпечних психотропних речовин з метою збуту та їх збут.

В той же час, як вірно зазначив прокурор у змінах до апеляційної скарги, встановлення судом кваліфікуючої ознаки «збут особливо небезпечної психотропної речовини» є помилковим.

Так, незаконний збут полягає у будь-якій оплатній чи безоплатній формі реалізації наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів всупереч вимогам законодавства (продаж, дарування, обмін, сплата боргу, позика, за певних умов - введення володільцем цих засобів або речовин шляхом ін`єкцій іншій особі за її згодою тощо). Незаконний збут передбачає відчуження цих засобів або речовин іншій особі, яка може розпоряджатися ними (або їх частиною), як своїм майном.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції безпосередньо дослідив показання обвинуваченого ОСОБА_7 , який зазначив, що він дійсно, раніше малознайомими особами був втягнутий у кур`єрську діяльність з розповсюдження наркотиків, тому у березні 2025 року для подальшого збуту шляхом «закладок» він придбав через мережу Інтернет шляхом переписки в закритій групі «Телеграм» особливо небезпечні психотропні речовини - МДМА та 4-ММС, які продовжив незаконно зберігати. У подальшому, 20 березня 2025 року він, перебуваючи на території Святошинського району м. Києва, розклав 4-х «закладки» особливо небезпечної психотропної речовини МДМА. 21 березня 2025 року, він, знаходячись у вестибюлі станції метро «Житомирська» КП «Київський метрополітен», був зупинений працівниками поліції, яким добровільно повідомив про наявність в себе заборонених речовин та продемонстрував наявних при собі 16 згортків, після чого слідчим під час особистого обшуку було оформлено вилучення з його сумки цих згортків з психотропною речовиною - МДМА, загальну масу якої у 3,244 г не оспорював, та психотропною речовиною 4-ММС, загальну масу якої у 1,215 г також не оспорював. Після цього, він сприяв працівникам поліції у виявлені залишених ним напередодні 4-х «закладок», які були виявлені в різних локаціях за адресами: м. Київ, пр-т Берестейський, 131-а, 135 та 138 в клейких стрічках.

Оцінивши в сукупності показання ОСОБА_7 та наявні в матеріалах кримінального провадження докази, досліджені судом першої інстанції, апеляційний суд не вбачає у діях обвинуваченого такої об*єктивної сторони, як «збут особливо небезпечних психотропних речовин».

Слід вказати, що умисел на збут наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів може свідчити як відповідна домовленість із особою, що придбала ці засоби чи речовини, так і інші обставини, зокрема: великий або особливо великий їх розмір; спосіб упакування та розфасування; поведінка суб`єкта злочину; те, що особа сама наркотичні засоби або психотропні речовини не вживає, але виготовляє та зберігає їх тощо.

На думку колегії суддів, представлені стороною обвинувачення докази не містять жодних даних, які б в своїй сукупності та взаємозв`язку поза розумним сумнівом доводили, що ОСОБА_7 вчинив збут особливо небезпечних психотропних речовин, оскільки ті обставини, за яких 20.03.2025 ОСОБА_7 в Святошинському районі м. Києва здійснив 4 «закладки» особливо небезпечної психотропної речовини МДМА, масою 0,827, не свідчать про їх збут. Також, жодним доказом у кримінальному провадженні не підтверджено факт збуту психотропних речовин іншій особі.

Таким чином, з огляду на встановлені фактичні обставини вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, колегія суддів вважає, що в даному випадку, встановлення судом кваліфікації правопорушення «збут особливо небезпечної психотропної речовини» є помилковим та вказує на невідповідність висновків фактичним обставинам кримінального провадження.

Крім того, у поданих змінах до апеляційної скарги прокурор зауважив, що при кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч.2 ст.307 КК України, суд першої інстанції обґрунтовано виключив кваліфікуючу ознаку «повторність», у зв`язку з чим підстав для перегляду вироку в цій частині колегія суддів не вбачає.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне кваліфікувати дії ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 307 КК України, як незаконне придбання та зберігання особливо небезпечної психотропної речовини з метою збуту.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме положень ст. 69 КК України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

У відповідності до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Всупереч доводам апеляційної скарги прокурора, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 повністю дотримався вимог вищезазначених норм кримінального закону.

Так, призначаючи покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно із ст. 12 КК України є тяжким, дані про особу винного, який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, відтак відсутні сумніви в його осудності. Також, суд врахував вік обвинуваченого. Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , суд визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, що обтяжують покарання, не встановлено.

Твердження апеляційної скарги прокурора про те, що суд необгрунтовано визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому, є безпідставними.

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене.

Разом з тим, суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що обвинувачений добровільно повідомив працівникам поліції про наявність у нього заборонених речовин. Також, ОСОБА_12 добровільно надав доступ до свого мобільного телефону, що надало можливість під час огляду місця події виявити раніше створені ним закладки. Крім того, обвинувачений добровільно сприяв проведенню обшуку за місцем свого фактичного проживання, яке не було відоме правоохоронним органам.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_12 .

Призначаючи покарання, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що вищезазначені обставини пом`якшують покарання обвинуваченого та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, обґрунтовано призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у відповідності до положень ст. 69 КК України, а саме нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.2 ст.307 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі, без призначення додаткового покарання у виді конфіскації майна.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки саме таке покарання відповідатиме принципу індивідуалізації покарання, з огляду на вимоги ст. 50 КК України узгоджується із загальними засадами закону України про кримінальну відповідальність.

Виключення з кваліфікації дій ОСОБА_7 вказівки на вчинення обвинуваченим незаконного збуту психотропної речовини фактично зменшує обсяг кваліфікації, та свідчить про те, що призначене обвинуваченому покарання за ч.2 ст.307 КК України із застосуванням положень ст.69 КК України, є необхідним для виправлення ОСОБА_7 , перевиховання та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора зі змінами підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції - зміні в частині правової кваліфікації дій ОСОБА_7 .

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу зі змінами прокурора Подільської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_9 та зі змінами заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_10 - задовольнити частково.

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 08 липня 2025 року щодо ОСОБА_7 - змінити в частині кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст.307 КК України.

Кваліфікувати дії ОСОБА_7 за ч.2 ст.307 КК України як незаконне придбання та зберігання особливо небезпечної психотропної речовини з метою збуту.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, в той самий строк з моменту отримання копії ухвали.

Судді: _______________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4