Березівський районний суд Одеської області
Справа № 494/2431/25
Провадження № 1-кп/494/10/26
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.03.2026 року м. Березівка

Березівський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Березівка Одеської області кримінальне провадження №0000567 щодо обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Петрівка Березівського району Одеської області, українець, громадянин України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

в скоєні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 382 Кримінального кодексу України зі змінами та доповненнями (далі КК України);

ВСТАНОВИВ:

Судом встановлено, що 08.04.2025 року постановою Березівського районного суду Одеської області у справі №494/657/25 ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовано щодо нього адміністративне стягнення - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Вказане судове рішення набрало законної сили 21.04.2025 року. При цьому, ОСОБА_4 достовірно знав про зазначену постанову суду та призначене йому покарання, був зобов`язаний та мав реальну можливість виконати вказане судове рішення, що набрало законної сили, однак ухилився від його виконання у частині позбавлення права керування транспортними засобами за наступних обставин. Так, у порушення вимог п.9 ч.3 ст.129, ч. 1 ст. 129-1 Конституції України, ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до яких судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, і тим самим підриваючи авторитет органів правосуддя України, ОСОБА_4 , діючи з умислом, направленим на невиконання постанови суду, що набрала законної сили, у частині позбавлення його права керування транспортними засобами, усвідомлюючи протиправний та суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи наслідки і свідомо бажаючи їх настання, 19.10.2025 року керував транспортним засобом марки «ВАЗ» моделі «21099» з реєстраційним номером « НОМЕР_1 » по вул. Бессарабська у м. Березівка Одеської області, де о 15:37 год., більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, був зупинений працівниками поліції у складі екіпажу сектору реагування патрульної поліції Березівського РВП ГУНП в Одеській області на автодорозі неподалік від будинку №22 по вул. Бессарабській через порушення пункту 9.2 б) Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 року №1306, а відтак - вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП. Таким чином, за викладених вище обставин ОСОБА_4 умисно не виконав постанову Березівського районного суду Одеської області від 08.04.2025 року у справі №494/657/25, що набрала законної сили 21.04.2025 року.

На розгляд суду досудовим слідством винесено обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України - в умисному невиконанні постанови суду, що набрала законної сили.

Судом встановлено, що з урахуванням обвинувачення, внесеного на розгляд суду, вказаними умисними діями ОСОБА_4 скоїв умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили, тобто вчинив злочин, передбачений частиною першою статті 382 КК України.

Відповідно до положень частини третьої статті 349 Кримінально-процесуального кодексу України зі змінами та доповненнями (далі КПК України), з урахуванням того, що усі сторони просили суд про однаковий порядок дослідження доказів, що полягав у дослідженні пояснень обвинуваченого та письмових характеризуючих доказів, наданих суду та за відсутності заперечень сторін, з урахуванням розуміння сторонами обставин справи, змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності їх позиції, роз`яснивши сторонам правові наслідки таких дій про те, що вони будуть позбавлені права оскаржити вирок в апеляційному порядку з підстав не встановлення обставин, доказів про які суду сторони не надали, суд задовольнив вказані клопотання і встановив порядок дослідження доказів, про який просили сторони.

Крім того, суд з`ясував, що обвинувачений правильно розуміє зміст наданих йому прав та правові наслідки відмови від таких, що виходить також і з вимог п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, ст. 349 КПК України, які передбачають, що суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Будучи допитаним під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 винуватим себе у вчинені кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті визнав повністю та надав суду пояснення про те, яким чином ним було скоєно кримінальне правопорушення, що він щиро розкаюється у вчинені злочину та просив суд призначити найменш суворе покарання.

Відповідно до статті 65 КК України при призначенні покарання ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу обвинуваченого, який раніше не судимий, є інвалідом ІІ групи, на утриманні осіб не має.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" рішення суду має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 передбачених статтею 66 КК України, суд відносить щире каяття.

На думку суду, ціллю вказаного зізнання та щирого каяття є можливість отримання більш м`якого покарання, що є природним правом кожного обвинуваченого, яким обвинувачений скористався.

Обставини, які обтяжують обвинуваченому покарання згідно статті 67 КК України відсутні.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 р. №7 у вироку суд обговорює питання призначення покарання. Так, державний обвинувач просив суд призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання за частиною першою статті 382 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік та на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік із покладанням обов`язків передбачених статтею 76 КК України. Обвинувачений погодився з прокурором та зазначив, в подальшому житті не буде вчиняти таких дій.

При цьому суд також враховує, що відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Зазначене узгоджується із положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства, якими передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обвинуваченого обставин, наданих суду відомостей щодо особи обвинуваченого, тяжкості вчиненого ним злочину, позицію державного обвинувача та самого обвинуваченого, суд доходить висновку, що виправлення обвинуваченого можливо без ізоляції його від суспільства, а тому ОСОБА_4 необхідно призначити покарання за ч.1 ст.382 КК України у виді позбавлення волі в межах санкції статті обвинувачення із застосуванням ст.ст.75,76 КК України, з випробуванням з встановленням іспитового строку та покладенням відповідно обов`язків, що на переконання суду відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

Цивільний позов по справі не заявлений.

Запобіжний захід не обирався.

Витрати на залучення експертів відсутні.

Речові докази по кримінальному провадженню №0000567, а саме: DVD-R диск, 4.7 GB з надписом «MyMedia» - залишити в матеріалах кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369, 374 КПК України, ст.382 КК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 382 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк терміном на 1 (один) рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Згідно частини 4 статті 76 КК України нагляд за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням, здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання, роботи або навчання засудженого.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, а в разі подачі апеляції - з моменту винесення рішення апеляційним судом.

Копію вироку негайно вручити учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1