КРОПИВНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ провадження 11-сс/4809/70/26 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Справа № 405/68/26 Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
Категорія - ст. 309 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2026 року м. Кропивницький

Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді у складі колегії суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

при участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

адвоката ОСОБА_7 ,

переглянула у відкритому судовому засіданні, за апеляційними скаргами адвокатки ОСОБА_8 , яка здійснює захист підозрюваного ОСОБА_9 , підозрюваного ОСОБА_9 ухвалу слідчого судді Подільського районного суду м. Кропивницького від 15.01.2026, якою стосовно підозрюваного

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лозова Харківської області, особи без громадянства, безробітного, не одруженого, без утриманців, із середньою технічною освітою, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:

-17.11.2015 Апеляційним судом Кіровоградської області за ч. 2 ст. 15 п. п. 6), 9) ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ст. 348, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 263 (на підставі ч. 5 ст. 74 КК України звільнений від покарання) КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років з конфіскацією майна;

-30.10.2019 вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк тривалістю один рік;

-08.07.2022 вироком Кіровоградського районного суду Кіровоградської області за ч. 4 ст. 358 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (850 гривень),

застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у межах досудового розслідування, на строк 60 днів: з 16 години 11 хвилин 13.01.2026 до 13.03.2026 включно, в межах строку досудового розслідування, без визначення розміру застави.

ВСТАНОВИЛА:

Слідчими відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Кіровоградській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000111 від 08.08.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189 КК України.

Підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, 14.01.2026 вручено ОСОБА_9 .

Органом досудового розслідування наразі встановлено такі обставини вчинення кримінального правопорушення.

ОСОБА_9 , у співучасті із ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , з метою збагачення за рахунок чужої власності, під час дії воєнного стану, шляхом заволодіння чужим майном, із висуненням власникам вимог передачі належного їм майна чи права на майно з погрозою застосування насильства над власниками та застосуванням такого насильства, визначили ряд осіб, до якої можна вчинити вимогу з погрозою застосування насильства та/або насильство з метою отримання належного йому майна (грошових коштів).

Вдень, 13.11.2025, ОСОБА_12 , за попередньою змовою із ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , спонуканий злочинним умислом і корисливим мотивом, прибув на зустріч із ОСОБА_14 , підставою злочинних вимог до якого групою осіб визначено підозру на здійснення даною особою злочинної діяльності, а саме здійснення збуту наркотичних засобів та психотропних речовин на території м. Олександрія, одразу наніс йому удар кулаком в область черевної порожнини, висловивши претензію в тому, що останній нібито є продавцем наркотичних засобів.

Отримавши негативну відповідь від ОСОБА_14 , ОСОБА_12 надав йому вказівку сідати до нього в автомобіль, після чого відвіз його у невстановлене ході досудового розслідування точне місце, у приміщення житлової квартири, де їх чекали ОСОБА_11 та ОСОБА_10 для продовження спілкування з ОСОБА_14 .

У ході спілкування ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , діючи за попередньою змовою із ОСОБА_9 , в присутності та за мовчазної підтримки ОСОБА_12 , повідомили ОСОБА_14 про те, що їм нібито відомо, що він здійснює збут наркотичних речовин на території м. Олександрії, а тому, для «подальшого спокійного життя» він має заплатити грошові кошти, розмір суми яких озвучить ОСОБА_12

ОСОБА_12 , діючи за попередньою змовою із ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , повідомив ОСОБА_14 про необхідність виплати ним грошових коштів в розмірі 3 000 (трьох тисяч) доларів США для забезпечення його подальшої безпеки. У подальшому, 14.11.2025 о 15 год. 19 хв., ОСОБА_14 зустрівся з ОСОБА_12 , який повідомив, що нібито домовився з іншими учасниками групи про зменшення суми грошових коштів, яку має їм заплатити ОСОБА_14 до 1 500 доларів США. ОСОБА_12 висловлював погрози ОСОБА_14 нанесенням тілесних ушкоджень ним особисто або ОСОБА_11 , в разі не виплати ним вказаних коштів частково чи повністю, здійснюючи таким чином на останнього психологічний тиск, внаслідок чого ОСОБА_14 здійснив переказ грошових коштів в розмірі 500 (п`ятсот) гривень на банківську картку « НОМЕР_1 », надану ОСОБА_12 , таким чином виплативши частину неіснуючого боргу перед ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 .

У подальшому, 28.11.2025, ОСОБА_14 зустрівся з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які повідомили, що ОСОБА_14 має можливість прямо зараз виплатити їм грошові кошти в розмірі 1 000 (одна тисяча) доларів США для вирішення питання власної безпеки, а дізнавшись, що такими грошима ОСОБА_14 не володіє, вони запропонували йому придбати побутову техніку для них в кредит в магазині «Комфі», на що останній вимушено погодився та вирушив додому по паспорт громадянина України, який був необхідний для оформлення кредиту.

Повернувшись до попереднього місця, де знаходились ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , які продовжили наполягати на наявності у них інформації про те, що ОСОБА_14 здійснює збут наркотичних речовин, за що має борг перед ними, здійснюючи на останнього психологічний тиск, що супроводжувався фізичним тиском, який здійснював ОСОБА_11 , отримали завдяки своїм неправомірним діям вимушену згоду ОСОБА_14 на придбання побутової техніки в кредит з їх подальшою передачею ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , дані особи на автомобілі Daewoo Lanos д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_11 вирушили до магазину «COMFY».

Спроби придбати побутову техніку в кредит не вдались у зв`язку з відмовою банківських установ у наданні кредиту ОСОБА_14 , а отже ОСОБА_11 повідомив ОСОБА_14 що тепер свій «борг» він віддаватиме, працюючи різноробочим у визначеному ним банному комплексі.

Крім того, 08.11.2025, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , діючи за попередньою змовою із ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , зустрілись із ОСОБА_15 , підставою вимог до якого члени групи визначили підозру на здійснення даною особою злочинної діяльності, а саме здійснення збуту наркотичних засобів та психотропних речовин на території м. Олександрія. ОСОБА_11 , в присутності ОСОБА_12 та за його підтримки, з метою здійснення фізичного тиску на ОСОБА_15 , наніс декілька ударів кулаком в область обличчя останнього, висловивши йому претензію в тому, що він нібито є продавцем наркотичних засобів. Отримавши негативну відповідь від ОСОБА_15 на це твердження, ОСОБА_11 продовжив фізичний тиск на нього шляхом нанесення ще декількох ударів. Через деякий час, того ж дня, 08.11.2025, на місце події приїхав автомобіль Skoda Octavia д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_10 , в якому знаходився ОСОБА_9 , після чого ОСОБА_16 надали вказівку сідати в автомобіль, якій він підкорився. У ході спілкування ОСОБА_9 , висловив останньому претензію в тому, що він нібито є продавцем наркотичних засобів, а тому для уникнення отримання тілесних ушкоджень в якості покарання має виплатити їм грошову суму в розмірі 10 000 доларів США.

Крім цього, ОСОБА_11 погрожував ОСОБА_17 нанесенням тілесних ушкоджень останньому та його дружині, а також пошкодженням будинку, де вони проживають шляхом підриву за допомогою гранати, здійснюючи таким чином психологічний тиск на нього, а також на підтвердження своїх намірів, з метою посилення фізичного тиску, наносив удари кулаками в область голови та тулубу ОСОБА_15 .

Розцінюючи слова ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_10 як реальні, побоюючись за життя та здоров`я свої та своєї дружини, а також цілісність майна, ОСОБА_15 , внаслідок психологічного та фізичного тиску з боку вказаних осіб, вимушено погодився з «боргом», однак повідомив що такої суми не має, після чого його розмір було знижено вищевказаними особами до 6 000 доларів США за умови виплати частини «боргу» того ж дня.

У подальшому, 08.11.2025, дружина ОСОБА_15 , ОСОБА_18 отримала у банкоматі грошові кошти в розмірі 20 000 гривень, які ОСОБА_15 передав ОСОБА_12 в якості оплати частини неіснуючого боргу перед ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Наступного дня, ОСОБА_12 зустрівся із ОСОБА_15 , який передав йому ще 60 000 гривень, які було попередньо отримано ОСОБА_18 в якості кредитних, як оплату частини неіснуючого боргу перед ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Після передачі ОСОБА_12 грошових коштів, ОСОБА_15 повідомив йому, що більше грошей він не має, відсутні і можливості для їх отримання, у відповідь на що ОСОБА_12 почав погрожувати ОСОБА_15 прибуттям на місце події ОСОБА_11 , який дотримає свої обіцянки та нанесе тілесні ушкодження ОСОБА_15 та ушкодження його будинку, якщо останній не виплатить решту «боргу».

Розцінюючи погрози ОСОБА_12 як реальні, побоюючись за своє життя та здоров`я, а також цілісність майна, ОСОБА_15 , на вимогу ОСОБА_12 , який діяв за попередньою змовою із ОСОБА_19 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , склав письмову розписку відповідно до якої він продає ОСОБА_12 належний йому автомобіль марки BMW 319і д.н.з. НОМЕР_4 за грошові кошти в сумі 120 000 тисяч гривень.

Крім того, 23.11.2025 ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 зустрілись із ОСОБА_20 , підставою злочинних вимог групи до якого визначено підозру на здійснення даною особою злочинної діяльності, а саме здійснення збуту наркотичних засобів та психотропних речовин на території м. Олександрія.

У ході спілкування групою осіб висловлено ОСОБА_20 претензію в тому, що він нібито є продавцем наркотичних засобів, а тому в якості покарання має виплатити їм грошову суму в розмірі 10 000 доларів США. ОСОБА_9 повідомив ОСОБА_20 , що у разі відмови від виплати вказаної суми, він отримає тяжкі тілесні ушкодження, а також пошкодження автомобіля, яким він користується, та будинку, де він проживає. Розцінюючи слова ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 як реальні, побоюючись за своє життя, здоров`я та цілісність майна, ОСОБА_20 вимушено погодився з «боргом», однак повідомив що такої суми не має, після чого його розмір було знижено вищевказаними особами до 5 000 доларів США за умови виплати частини «боргу» того ж дня.

У подальшому ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 застосували до ОСОБА_20 психологічний тиск шляхом демонстрації фізичної та кількісної переваги, що супроводжувалась вказаними погрозами, підштовхнули ОСОБА_20 до продажу через цифровий сервіс «Дія» належного йому автомобіля марки Audi A5 д.н.з. НОМЕР_5 VIN: НОМЕР_6 нібито третій особі ОСОБА_13 , який насправді діяв за попередньою змовою із ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , за грошові кошти в розмірі 5000 (п`ять тисяч) із можливістю його зворотного викупу за ту ж суму.

Однак оформлення даного правочину через цифровий сервіс «Дія» не вдалось у зв`язку з наявними у ОСОБА_20 обтяженнями, що виникли через його заборгованості мікрофінансовим установам, тому за вказівкою ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , за попередньою змовою із ОСОБА_13 , ОСОБА_20 склав письмову розписку відповідно до якої він бере у ОСОБА_13 в борг грошові кошти в розмірі 3 000 доларів США, під заставу яких залишає власний автомобіль марки Audi A5 д.н.з. НОМЕР_5 .

У подальшому, 23.11.2025, ОСОБА_20 , передавши ОСОБА_13 свій автомобіль, передав ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 отримані від ОСОБА_13 грошові кошти в розмірі 3 000 доларів США., в якості оплати частини неіснуючого боргу перед ними.

Після цього, 03.12.2025, ОСОБА_20 зустрівся з ОСОБА_13 , передав йому грошові кошти в розмірі 3 000 доларів США та отримав від нього належний йому автомобіль, що зберігався ОСОБА_13 у гаражі гаражного кооперативу.

ОСОБА_13 , діючи за попередньою змовою із ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , шляхом здійснення телефонного дзвінка ОСОБА_10 повідомив про факт отримання автомобіля ОСОБА_20 , запропонував йому під`їхати до ОСОБА_20 для отримання додаткових грошових коштів від нього та, отримавши згоду, переслідував останнього на власному транспортному засобі аж до моменту прибуття на місце події ОСОБА_11 . Останній, діючи за попередньою змовою із ОСОБА_10 , ОСОБА_13 та ОСОБА_9 , прибув на автомобілі Daewoo Lanos д.н.з. НОМЕР_2 на територію автомийки «LuxWash», м. Олександрія, побіг до ОСОБА_21 , який, побачивши ОСОБА_11 почав тікати.

У цей час на місце події прибули ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які, разом із ОСОБА_11 почали розмову із ОСОБА_21 , у ході якої здійснювали на нього психологічний тиск, направлений на отримання від нього решти «боргу», а саме, грошової суми в розмірі 2 000 (дві тисячі) доларів США, що супроводжувалось погрозами та демонстрацією фізичної та кількісної переваги.

Внаслідок даного тиску, сприймаючи погрози реальними та побоюючись за своє життя, здоров`я та цілісність майна, того ж дня, 03.12.2025, ОСОБА_22 , перебуваючи у приватного нотаріуса, оформив генеральну довіреність на належний йому автомобіль марки Audi A5 д.н.з. НОМЕР_5 VIN: НОМЕР_6 на ім`я третьої особи, фактично продавши його таким чином за грошові кошти в розмірі 9 000 доларів США. / Отримавши грошові кошти за продаж автомобіля, ОСОБА_21 повністю виконав вимоги ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 передавши їм 2 000 доларів США в якості оплати частини неіснуючого боргу перед ними.

У межах даного кримінального провадження старшим слідчим відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_23 подане клопотання про застосування до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Дане клопотання слідчим суддею розглянуте, постановлено задовольнити його, застосувавши щодо підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави.

Своє рішення слідчим суддею умотивовано наявністю обґрунтованої підозри ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Враховано й тяжкість інкримінованих кримінальних правопорушень, що є особливо тяжкими.

Із судовим рішенням не погоджується сторона захисту.

Адвокатка ОСОБА_8 , яка здійснює захист підозрюваного ОСОБА_9 , в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу слідчого судді, задовольнити клопотання слідчого частково, застосувати щодо ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілодобово.

Свої вимоги обґрунтовує такими доводами.

Ризики, передбачені ст. 177 КПК України, заявлені обвинуваченням, не доведені доказами; незаконний вплив на потерпілих або свідків не знайшов свого підтвердження, відповідні заяви цих осіб відсутні; не доведені наміри підозрюваного переховуватися від досудового розслідування/суду, вчинити нове кримінальне правопорушення.

Обґрунтованість підозри за ч. 4 ст. 189КК України, слідчим суддею також не перевірена.

На утриманні ОСОБА_9 має малолітню дитину.

Не встановлено обставин, що свідчили про недостатність й неефективність інших більш м`яких запобіжних заходів для підозрюваного.

Обвинувачений ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу слідчого судді, застосувати щодо нього мінімальну заставу, вказуючи, що утримує малолітню доньку, а також не має намірів перешкоджати слідству, чинити незаконний вплив на потерпілих.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, думку у дебатах адвоката ОСОБА_7 на підтримку апеляційних скарг сторони захисту, думку прокурора ОСОБА_6 на заперечення апеляційних скарг, вивчивши матеріали клопотання, зваживши доводи апеляційних скаргих, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 5 ч. 1, ч. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Частиною 3 ст. 5 вказаної Конвенції передбачено, що кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «с» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Відповідно до ч. 1, п. 5) ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу; запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Колегія суддів зважає на висновки Європейського суду з прав людини, зокрема, по справах «Смирнова проти Російської Федерації», «Летельєр проти Франції», «Вемгофф проти Німеччини», відповідно до яких тримання особи під вартою можливе лише у виняткових чотирьох випадках: при ризику неявки обвинуваченого на судовий розгляд; при ризику перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя; при ризику вчинення ним подальших правопорушень; при ризику спричинення ним порушень громадського порядку. Усі чотири ризики мають бути реальними і обґрунтованими, аргументи на цей предмет не повинні бути загальними і абстрактними.

Колегія суддів ураховує, що термін «обґрунтована підозра», згідно практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.

При цьому, колегія суддів не може не зазначити, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру. Так, у справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984 року ЄСПЛ вказав, що комісія наголошує, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна це питання, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою.

Встановлено, що ОСОБА_9 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, тобто у вчиненні вимоги передачі чужого майна,з погрозою насильства над потерпілим, його родичем, з погрозою пошкодження майна потерпілого, у тому числі повторно, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, з погрозою заподіяння вбивства чи тяжких тілесних ушкоджень, вчиненого з поєднанням насильства, в умовах воєнного стану.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_9 (факти або інформація, які можуть переконати у тому, що підозрюваний міг вчинити правопорушення) підтверджується такими документами як от: протокол допиту потерпілого ОСОБА_14 від 17.11.2025, протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17.11.2025, протокол про результати проведення НСрД аудіо-, відеоконтроль особи від 29.12.2025 відносно ОСОБА_12 , протокол за результатами проведення заходу оперативного документування від 30.12.2025, протокол про результати проведення НСрД аудіо-, відеоконтроль особи від 28.11.2025 відносно ОСОБА_14 , протокол про результати проведення НСрД аудіо-, відеоконтроль особи від 28.11.2025 відносно ОСОБА_11 , протокол допиту потерпілого ОСОБА_24 від 09.01.2026, протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 09.01.2026, протокол проведення НСрД від 02.01.2026 у формі зняття інформації з електронних комунікаційних мереж відносно ОСОБА_13 , протокол допиту потерпілого ОСОБА_15 від 05.01.2026, протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 08.01.2026, протокол про результати проведення НСрД зняття інформації з електронних комунікаційних мереж відносно ОСОБА_10 від 30.12.2025, протокол допиту потерпілого ОСОБА_25 від 12.12.2025 протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 12.12.2025, протокол про результати проведення НСрД аудіо-, відеоконтроль особи від 07.01.2026 відносно ОСОБА_9 , протокол про результати проведення НСрД аудіо-, відеоконтроль особи від 08.01.2026 відносно ОСОБА_10 , в своїй сукупності свідчать про обґрунтованість підозри про яку повідомлено ОСОБА_9 за ч.4 ст. 189 КК України.

Ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи, позицію ЄСПЛ, яка висвітлена в рішенні від 20 травня 2010 року у справі «Москаленко проти України», - суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Рішенням ЄСПЛ «Клоот проти Бельгії» визначено: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

Наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин (справи «Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Кримінальне правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_9 , є особливо тяжким, умисним, корисливим, карається позбавленням волі на строк від семи до дванадцяти років із конфіскацією майна. Злочинне діяння, інкриміноване вчиненням ОСОБА_9 , є багатоепізодним, вчинене групою осіб, із застосуванням насильства.

Також, відповідно до ст. 178 КПК України, враховуються й наступні обставини.

ОСОБА_9 є особою без громадянства, не одружений, без утриманців (даних про те, що він перебуває у шлюбі та утримує дитину захистом не надано, матеріали клопотання їх не містять), безробітний, не має джерела доходу для існування, суспільно-корисною працею не займається, без достатньо міцних соціальних зв`язків.

Характеристики особи надані суду апеляційної інстанції стороною захисту; по місцю проживання підозрюваний характеризований позитивно.

ОСОБА_9 неодноразово судимий, зокрема за вчинення особливо тяжких і тяжких злочинів, умисних, в тому числі із насильницьким складом.

Враховуючи зазначене вище у сукупності, можливо стверджувати про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Зокрема, підозрюваний ОСОБА_9 , зважаючи на тяжкість інкримінованих йому кримінальних правопорушень, суворість покарання, що може йому загрожувати (покарання у разі доведеності вини призначатиметься до реального відбування без можливості застосування пільгового інституту призначення покарання), будучи особою без громадянства, без достатньо міцних соціальних зв`язків, об`єктивно може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникнення кримінальної відповідальності (в тому числі на тимчасово окупованих та непідконтрольних територіях держави, або вчинити спробу залишити територію країни).

Враховуючи кримінальну історію минулого підозрюваного ОСОБА_9 , безробіття й відсутність сталого джерела доходу, є підстави вважати існування реального ризику вчинення підозрюваним нових, в тому числі аналогічного, кримінальних правопорушень проти власності.

Також, беручи до уваги наведене, а також насильницький склад злочину, можливо стверджувати, що підозрюваний ОСОБА_9 , у разі застосовування щодо нього запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, зможе незаконно впливати на свідків та потерпілих, які ще не допитані безпосередньо судом (шляхом залякування, погроз, фізичного впливу, психологічного тиску тощо).

З огляду на наведені вище обставини у їх сукупності, колегія суддів прийшла до висновку, що слідчий суддя місцевого суду правильно оцінив наявні ризики та обґрунтовано задовольнив клопотання органу досудового розслідування, застосувавши стосовно ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою обумовлено процесуальною необхідністю та є доцільним у межах даного кримінального провадження.

Наразі більш м`які запобіжні заходи, зазначені у ст. 176 КПК України, не зможуть забезпечити належне дотримання підозрюваним ОСОБА_9 процесуальних обов`язків, запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, що перешкоджатиме кримінальному провадженню.

Застосування щодо підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у конкретному випадку, за наведених обставин, та з урахуванням встановлених ризиків, не є надмірним та таким, що принижує гідність підозрюваного у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Доводи апеляційної скарги сторони захисту з приводу відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, необґрунтованості повідомленої підозри спростовуються зазначеним вище.

Доводи щодо можливого визначення судом застави підозрюваному ОСОБА_9 оцінюються критично.

Визначення застави регулюється положеннями ч. 4 ст. 183 КПК України.

Вказаними положеннями суд, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, наділений правом не визначити розмір застави у кримінальному провадженні зокрема щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Тобто, згідно із вказаними положеннями кримінального процесуального закону, суд наділений дискреційними повноваженнями в аспекті визначення застави, а відтак має можливість самостійно визначати доцільність застосування положень ч. 4 ст. 183 КПК України у кожному конкретному випадку.

Таким чином, оскільки ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні злочину із застосуванням насильства, у даному випадку можливо не визначати заставу підозрюваному, що не є порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Відтак, беручи до уваги зазначене, виходячи з положень ст. 177-178 КПК України, ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та матеріалів справи, колегія суддів приходить до висновку про законність постановленого слідчим суддею судового рішення, тому залишає оскаржувану ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги адвокатки ОСОБА_8 , яка здійснює захист підозрюваного ОСОБА_9 , підозрюваного ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Подільського районного суду м. Кропивницького від 15.01.2026 про застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у межах досудового розслідування, 60 днів: з 16 години 11 хвилин 13.01.2026 до 13.03.2026 включно, в межах строку досудового розслідування, без визначення розміру застави. залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4