Справа № 138/1343/25
Провадження №11-кп/801/898/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2025 року м. Вінниця

Колегія суддів Вінницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

із секретарем судового засідання ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника - адвоката ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Могилів-Подільської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_9 на вирок Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 18 червня 2025 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Немія Могилів-Подільського району Вінницької області, зареєстрованого та проживаючого АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше несудимого,-

визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.272 КК України та засуджено до покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права займати певні посади і займатися певною діяльністю, пов`язаною з проведенням робіт з підвищеною небезпекою.

На підставі ст.75, п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 (один) рік.

На ОСОБА_8 покладено обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта для проведення експертизи в сумі 11813 (одинадцять тисяч вісімсот тринадцять) гривень 60 копійок стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави.

ВСТАНОВИЛА:

Згідно наказу директора КП «Водоканал» (по особовому складу) від 01.12.2016 №152-к ОСОБА_8 призначено на посаду начальника насосних станцій каналізацій та каналізаційних мереж. Згідно посадової інструкції ОСОБА_8 (розділ 1 пункт 1.4 та розділ 2 пункт 2.7), затвердженої 01.12.2016 директором КП «Водоканал», останній серед іншого повинен знати правила і норми охорони праці при експлуатації комунального водопровідного каналізаційного господарства та здійснює контроль за виконанням правил технічної експлуатації, охорони праці та вимог пожежо і вибухобезпеки.

Відповідно до наказу директора МКП «Водоканал» від 21.02.2024 №60-г «Про початок проведення відновлювальних робіт по покладанню самопливного та напірного колекторів по вул.Грушевського», які згідно НПАОП 0.00-4.12-2005 відносяться до робіт з підвищеною небезпекою, начальник насосних станцій каналізацій та каналізаційних мереж ОСОБА_8 , отримавши наряд допуску №194 від 23.04.2024, будучи відповідальним за підготовчі роботи та відповідальним за проведення газонебезпечних робіт, під час виконання робіт допустив порушення вимог ст.14 Закону України «Про охорону праці», пунктів 10.1.1, 10.2.4, 10.2.20 ДБН А.3.2-2-2009, пункту 1 праграфу 9 розділу ХІV Мінімальних вимог з охорони праці на тимчасових або мобільних будівельних майданчиках, пункту 7.1 ДСТУ 7239:2011, пункту 1 додатку 3 Мінімальних вимог безпеки і охорони здоров`я при використані працівниками засобів індивідуального захисту на робочому місці, що призвело до смертельного травмування слюсара аварійно відновлювальних робіт МКП «Водоканал» ОСОБА_10 , за наступних обставин.

23.04.2024, о 08 год 00 хв, працівники Могилів-Подільського міського комунального підприємства «Водоканал», серед яких слюсар ОСОБА_10 , прийшли на територію головної насосної станції каналізацій та каналізаційних мереж для початку роботи. Після проведення цільового інструктажу який проводив начальник насосних станцій каналізацій та каналізаційних мереж ОСОБА_8 , бригада у складі слюсарів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_10 під керуванням ОСОБА_8 виїхали на місце виконання робіт, а саме до колектора по вул. Грушевського у м. Могилеві-Подільському Вінницької області.

Під час виконання робіт з підвищеною небезпекою, біля 14 год 45 хв, ОСОБА_8 порушуючи вказані вище норми та ігноруючи встановлені правила охорони праці, через службову недбалість у виді протиправної самовпевненості, передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, керуючи роботами з прокладання самопливного та напірного колекторів неподалік домоволодіння №78 по вул. Грушевського у м. Могилеві-Подільському Вінницької області, допустив виконання земельних робіт у траншеї глибиною 3 м без встановлення кріплень вертикальних стінок траншей та під час ведення земельних робіт не контролював за використанням працівниками засобів індивідуального захисту (захисної каски), внаслідок чого, під час проведення земельних робіт ліва сторона траншеї, довжиною біля 10 м., обвалилась та призвела до смертельного травмування слюсара аварійно-відновлювальних робіт МКП «Водоканал» ОСОБА_10 , смерть якого настала від набряку речовини головного мозку, який розвинувся внаслідок відкритої черепно-мозкової травми у вигляді лінійного перелому кісток основи черепу (який проходить через кам`янисті тіла лівої та правої скроневої кістки, турецьке сідло та крило правої клиновидної кістки з пошкодженням твердої мозкової оболонки по усіх лініях переломів), що підтверджується даними експертизи трупа. Дані тілесні ушкодження носять ознаку тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні до життя на час їх утворення, між ними та смертю ОСОБА_10 є причинний зв`язок.

З технічної точки зору вказані вище порушення з боку ОСОБА_8 знаходились в прямому (безпосередньому) причино-наслідковому зв`язку з настанням події нещасного випадку-смертельним травмуванням ОСОБА_10 .

Дії ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.2 ст.272 КК України порушення правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою на підприємстві особою, яка зобов`язана їх дотримуватися, що спричинило загибель людей.

Не погоджуючись з призначеним покаранням, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 18 червня 2025 року відносно ОСОБА_8 через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

Ухвалити свій вирок, яким засудити ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 272 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки з позбавленням права займати керівні посади на підприємствах, установах та організаціях та посади, які пов`язані із забезпеченням дотримання норм охорони праці, правил технічної експлуатації, пожежної безпеки та цивільного захисту на 3 роки.

На підставі ст.75, п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, встановивши з іспитовий строк 1 (один) рік.

Апеляційну скаргу прокурор обґрунтовує тим, що призначення покарання ОСОБА_8 із застосуванням норм ст. 69 КК України є безпідставним. Висновок про те, що ОСОБА_8 як кваліфікований спеціаліст під час подій, які мали місце 23.04.2024, особисто вжив всіх заходів для того, щоб відвернути більш тяжкі наслідки, судом зроблено з показів ОСОБА_8 , оскільки згідно ч. 3 ст. 349 КПК України допит потерпілого, свідків та дослідження документів кримінального провадження не проводилися. Необґрунтованим також є висновок суду, що єдиним джерелом доходу ОСОБА_8 є вказана праця і він не володіє іншими знаннями та навиками. Останній має достатній досвід та достатні професійні навички для виконання робіт на тому ж підприємстві, не пов`язаних із забезпеченням дотримання норм охорони праці, правил технічної експлуатації, пожежної безпеки та цивільного захисту.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу; думку захисника - адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які заперечували проти апеляційної скарги прокурора; перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, яке ухвалене згідно з нормами матеріального права з дотримання вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні зазначеного у вироку протиправного діяння, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та перевіреними в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 349 КПК України судом першої інстанції за згодою учасників судового провадження було визнано недоцільним дослідження доказів, поданих на підтвердження події кримінального правопорушення, вини обвинуваченої у його вчиненні, стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, за обставин, встановлених місцевим судом і викладених у вироку, обґрунтований наявними в матеріалах провадження доказами, які ретельно досліджені і перевірені в судовому засіданні та об`єктивно оцінені у вироку, ніким із учасників судового провадження не оспорюються, тому в цій частині вирок не перевіряється.

Обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю.

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 , які виразились у порушенні правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою на підприємстві особою, яка зобов`язана їх дотримуватися, що спричинило загибель людей, судом першої інстанції вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 272 КК України.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, його наслідки, фактичні обставини провадження та ставлення обвинуваченого до вчиненого, особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася, позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні неповнолітню дитину, відсутність обставин, що обтяжують його покарання та наявність обставин, що його пом`якшують (щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину), та дійшов висновку про можливість призначення обвинуваченому із застосуванням ст. 69 КК України покарання в межах санкції частини статті у виді позбавлення волі строком 2 роки без призначення додаткового покарання, та враховуючи повне визнання вини, щире каяття, дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання з призначенням іспитового строку на підставі ст. 75 КК України

Вирішуючи питання про правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність та відповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі обвинуваченого ОСОБА_8 , колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Згідно ч. 2 ст. 69 КК України на підставах, передбачених у частині першій цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на ці положення закону суд, при вирішенні питання про призначення покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті на підставі ст. 69 КК України, повинен враховувати санкції статті Особливої частини КК України, норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, та обґрунтовувати своє рішення щодо застосування положень ст. 69 КК України до основного чи додаткового покарання, якщо таке передбачене санкцією частини статті.

Як убачається з вироку суду першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_8 , із застосуванням положень ст. 69 КК України, за злочин, передбачений ч.2 ст. 272 КК України, обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину. Окрім того, судом враховано, що обвинувачений ОСОБА_8 з 2011 року працює на Могилів-Подільському міському підприємстві «Водоканал», характеризується позитивно, доган та стягнень немає, під час подій, які мали місце 23.04.2024, особисто вжив всіх заходів, щоб відвернути більш тяжкі наслідки ніж ті, що настали, вказана праця є його єдиним джерелом доходу, іншими спеціальними знаннями та навиками не володіє.

Суд, при встановленні і визнанні декількох пом`якшуючих особі покарання обставин, повинен спів ставити їх кількісну та якісну характеристики, як таких, що досить істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, виходячи з індивідуальних особливостей конкретного провадження, та перебувають в такому співвідношенні одна з одною, щоб можна було впевнено стверджувати про доцільність переходу до більш м`якого виду основного покарання чи не призначення додаткового покарання, якщо таке передбачає санкція.

Враховуючи дані про особу обвинуваченого, які взяті до уваги і судом першої інстанції, колегія суддів визнає слушними доводи апеляційної скарги прокурора, що в сукупності з даними про суспільну небезпечність та тяжкість скоєного злочину, призначення основного покарання без додаткового, передбаченого санкцією у виді позбавлення права займати посади чи займатися певною діяльністю, не відповідатиме загальним засадам призначення покарання та особі обвинуваченого, оскільки не дає підстав вважати, що особа, яка надалі займає посаду, пов`язану із забезпеченням дотримання норм охорони праці, правил технічної експлуатації, пожежної безпеки та цивільного захисту, не продовжить вчиняти кримінальні правопорушення.

Отже, апеляційний суд приходить до висновку про необґрунтоване застосування до призначеного ОСОБА_8 покарання положень ч.2 ст.69 КК України, відповідно до якої суд ухвалив рішення не призначити додаткове покарання у виді заборони обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, що свідчить про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до призначення покарання, яке не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості

Приймаючи таке рішення, судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_8 , виконуючи функції начальника насосних станцій каналізацій та каналізаційних мереж, вчинив тяжкий злочин, який спрямований проти безпеки виробництва , що потягло загибель людини.

Відповідно до ст.420 КПК України у разі необхідності застосування більш суворого покарання, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що вирок Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 18 червня 2025 року відносно ОСОБА_8 , в частині призначеного покарання, слід скасувати та постановити новий вирок, яким призначити йому покарання за ч.2 ст.272 КК України у виді позбавлення волі з позбавленням права обіймати керівні посади на підприємствах, установах та організаціях та посади, які пов`язані із забезпеченням дотримання норм охорони праці, правил технічної експлуатації, пожежної безпеки та цивільного захисту.

Керуючись ст.ст.407, 409, 420, 421 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Могилів-Подільської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_9 ,- задовольнити .

Вирок Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 18 червня 2025 року відносно ОСОБА_8 , - скасувати.

Постановити новий вирок.

ОСОБА_8 призначити покарання за ч. 2 ст. 272 КК України у виді 2 роки з позбавленням права займати керівні посади на підприємствах, установах та організаціях та посади, які пов`язані із забезпеченням дотримання норм охорони праці, правил технічної експлуатації, пожежної безпеки та цивільного захисту на 3 роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування основного покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку тривалістю 1 (один) рік.

Відповідно до ст.76 КК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_8 такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Додаткове покарання у виді позбавлення права займати керівні посади на підприємствах, установах та організаціях та посади, які пов`язані із забезпеченням дотримання норм охорони праці, правил технічної експлуатації, пожежної безпеки та цивільного захисту на 3 роки виконувати реально.

В решті вирок залишити без зміни.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 3-х (трьох) місяців з дня його проголошення.

Копію вироку вручити учасникам судового засідання, засудженому в установлений законом строк.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3