Справа № 183/9316/25
№ 1-кс/183/2001/25

У Х В А Л А
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Мишурин Ріг, Верхньодніпровського району, Дніпропетровської області, громадянки України, яка має середню освіту, заміжньої, офіційно не працевлаштованої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.2 ч.2 ст.115 КК України, -
Досудовим розслідуванням встановлено, що 09 вересня 2025 року, приблизно о 05 годині 30 хвилин ОСОБА_5 знаходилась в приміщенні будинку за адресою: АДРЕСА_1 разом із малолітнім сином ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В цей час ОСОБА_5 почали маритися різні невідомі голоси та у неї виник прямий умисел, направлений на умисне протиправне заподіяння смерті малолітньому сину ОСОБА_8 .
Реалізуючи вказаний умисел, 09 вересня 2025 року, приблизно о 05 годині 35 хвилин, ОСОБА_5 , знаходячись в приміщенні будинку за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно, розуміючи та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, взяла до рук свого малолітнього сина ОСОБА_8 та пішла до ванної кімнати, де налила до пластикової миски воду та помістила туди малолітнього ОСОБА_8 , залишивши його у вказаній мисці, внаслідок чого малолітній ОСОБА_8 помер від асфіксії через утоплення у воді.
Дії ОСОБА_5 кваліфіковано за п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті малолітньої дитини.
ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України, слідчим суддею Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області, відповідною ухвалою до підозрюваної застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, триває досудове розслідування.
Однак, під час проведення досудового розслідування на адресу СВ Самарівського РВП ГУНП в Дніпропетровській області надійшов висновок судово-психіатричного експерта №456-к від 31.10.2025, відповідно до якого ОСОБА_5 в період часу, що відноситься до інкримінованого їй діяння, виявляла і в теперішній час виявляє психічний розлад у формі шизофренії параноїдної. Зазначений психічний розлад позбавляв іспитовану можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними в період часу, що відноситься до інкримінованого їй діяння. За своїм психічним станом іспитована у даний час також не може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та керувати ними. За своїм психічним станом, відповідно до ст. 92 КК України, потребує застосування примусового заходу медичного характеру у вигляді госпіталізації до спеціального закладу з надання психіатричної допомоги.
Тобто на теперішній час урахуванням усіх обставин, зафіксованих у матеріалах кримінального провадження, у тому числі висновку психіатричної експертизи, є достатні підстави вважати, що підозрювана ОСОБА_5 вчинила суспільно небезпечне діяння, визначене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності.
Таким чином, слідчим під час досудового розслідування встановлені підстави для здійснення кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру,
При цьому слідчий посилається на наявність ризиків, які враховувалися слідчим суддею при застосуванні до підозрюваної запобіжного заходу, які на даний час не зменшилися, тому беручи до уваги небезпечність ОСОБА_5 внаслідок її психічного стану для інших осіб, а також можливість спричинення іншої істотної шкоди такою особою, вважає що запобігти вказаним ризикам можливо лише при поміщенні підозрюваної до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають її небезпечну поведінку, на період строку досудового розслідування.
Прокурор в судовому засіданні підтримала клопотання та просила його задовольнити з підстав, зазначених у клопотанні.
Захисник не заперечував проти задоволення клопотання.
Підозрювана та її законний представник не заперечували проти зміни запобіжного заходу
Дослідивши клопотання та надані письмові докази, вислухавши обґрунтування прокурора, захисника, слідчий суддя прийшла до таких висновків.
За нормами ч.1 ст.508 КПК України, до особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішується питання про їх застосування, можуть бути застосовані судом запобіжні заходи: передання на піклування опікунам, близьким родичам чи членам сім`ї з обов`язковим лікарським наглядом (1), поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають її небезпечну поведінку (2).
Вирішуючи питання про застосування (продовження) запобіжного заходу у вигляді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають небезпечну поведінку особи, суд також бере до уваги вимоги пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, за якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого (підозрюваного) від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Слідчому судді доведено, що ОСОБА_5 , знаходячись на волі може переховуватись від суду, вчинити інше суспільно-небезпечне діяння.
Отже, ризики, передбачені п. п. 1, 5 ст.177 КПК України, які враховувалися слідчим суддею при застосуванні запобіжного заходу вигляді тримання під вартою, - не зменшились.
Європейський суд з прав людини встановив низку процедурних гарантій щодо застосування п."е" ч.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема: 1) позбавлення будь-кого свободи може відбуватися тільки в межах передбаченої законом процедури й не може бути свавільним; 2) особа не може бути позбавлена волі, якщо не буде достовірно встановлено, що вона є психічно хворою; 3) розлад психіки має бути встановлений об`єктивною медичною експертизою; 4) розлад психіки повинен мати такий характер або такий ступінь, який би виправдовував обов`язкове позбавлення свободи, а правомірність подальшого утримання особи в психіатричному закладі залежить від того, чи зберігається стан психічного розладу (рішення у справі "Вінтерверп проти Нідерландів" від 24 жовтня 1979 року).
Відповідно до висновку судово-психіатричного судово-психіатричного експерта №456-к від 31.10.2025 року, ОСОБА_5 в період часу, що відноситься до інкримінованого їй діяння, виявляла і в теперішній час виявляє психічний розлад у формі шизофренії параноїдної. Зазначений психічний розлад позбавляв іспитовану можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними в період часу, що відноситься до інкримінованого їй діяння. За своїм психічним станом іспитована у даний час також не може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та керувати ними. За своїм психічним станом, відповідно до ст. 92 КК України, потребує застосування примусового заходу медичного характеру у вигляді госпіталізації до спеціального закладу з надання психіатричної допомоги.
Суд вважає, що вказаний висновок є об`єктивним, повним та зрозумілим. Доказів того, що захисник оскаржував висновок судово-психіатричної експертизи у встановленому законом порядку не надано.
Тобто на теперішній час з урахуванням усіх обставин, зафіксованих в матеріалах кримінального провадження, у тому числі висновку психіатричної експертизи, є достатні підстави вважати, що ОСОБА_5 вчинила суспільно небезпечне діяння, визначене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності.
За нормами ст. ст. 95, 19 КК України, роз`ясненням постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 03.06.2016 "Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування", метою застосування таких заходів є: вилікування чи поліпшення стану здоров`я осіб, названих у статтях 19, 20, 76, 93, 96 КК України (1), запобігання вчиненню зазначеними особами нових суспільно небезпечних діянь (злочинів), що передбачає кримінально карану відповідальність за нормами КК України (2), та зміна примусового заходу медичного характеру може полягати лише в його пом`якшені у зв`язку з поліпшенням психічного стану особи у скороченні строки перебування у психіатричному закладі.
Запобіжний захід у виді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають небезпечну поведінку ОСОБА_5 відповідає характеру і тяжкості вчиненого діяння, позбавляє можливості перешкоджати інтересам правосуддя. Водночас обрання більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить належної процесуальної поведінки особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру, та з урахуванням даних про відсутність адекватного системного протирецидивного психіатричного супроводу за місцем проживання, передання підозрюваної на піклування опікунам, близьким родичам чи членам сім`ї з обов`язковим лікарським наглядом, виключається.
В свою чергу, прокурором доведено про наявність ризиків перешкоди розгляду кримінального провадження, можливості особи стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру переховуватися від суду, вчинити інше суспільно-небезпечне діяння, що свідчить про неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів відносно ОСОБА_5
Враховуючи особу підозрюваної, характер протиправних дій, та те, що на сьогоднішній день відсутні дані, які б стверджували про поліпшення психічного стану останньої, задля можливості перешкодити інтересам правосуддя, клопотання слідчого підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 200, 508 КПК України, слідча суддя, -
п о с т а н о в и л а:
Змінити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на поміщення до до Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України».
Запобіжний захід у виді поміщення до Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» застосувати до 07 грудня 2025 року.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя ОСОБА_1