У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000216, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_5 ОСОБА_6 на вирок Снігурівського районного суду Миколаївської області від 09 жовтня 2024 року відносно

ОСОБА_5 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Снігурівка Баштанського району Миколаївської області, зареєстрована в АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 111-1 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,

захисник ОСОБА_6 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Снігурівського районного суду Миколаївської області від 09 жовтня 2024 року ОСОБА_5 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 111-1 КК України, та їй призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування чи органах, що надають публічні послуги, у сфері освіти, на строк 10 років.

Ухвалено, початок строку відбування покарання у виді позбавлення волі рахувати з дня затримання ОСОБА_5 на виконання даного вироку після набрання ним законної сили.

Обраний відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою вважати продовженим до набрання даним вироком законної сили.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник ОСОБА_6 просить скасувати вирок суду першої інстанції та закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 .

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 наголошує на тому, що оскаржуваний вирок не містить посилань на будь які стандарти освіти держави-агресора, замах на впровадження яких вчинила ОСОБА_5 .

Натомість, в оскаржуваному вироку, визнаючи доводи захисника щодо відсутності в діях ОСОБА_5 , складу кримінального правопорушення, суд першої інстанції послався на Закон України «Про освіту», однак таку позицію суду сторона захисту вважає помилковою, оскільки диспозицією ч. 3 ст. 111-1 КК України, передбачено саме впровадження (отже активні дії) стандартів освіти держави-агресора.

З огляду на викладене, захисник вважає, що вина ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 111-1 КК України не доведена поза розумним сумнівом.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

ОСОБА_5 , будучи громадянкою України, у період тимчасової окупації м. Снігурівка Миколаївської області збройними формуваннями РФ, діючи всупереч інтересам України та на користь держави-агресора РФ, вчинила колабораційну діяльність за наступних обставин.

Так, 24.02.2022 р. військовослужбовці збройних сил РФ, шляхом збройної агресії незаконно вторглись на територію України. В результаті вчинення вказаних дій держави-агресора РФ, з 19.03.2022 р. до 11.11.2022 р. окуповане м. Снігурівка Снігурівської міської територіальної громади Баштанського району Миколаївської області.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 р. введений воєнний стан на всій території України, строк дії якого в подальшому продовжений та діє по даний час.

У невстановлений час, але не пізніше 25.07.2022 р., невстановленими представниками збройних формувань РФ на тимчасово окупованій території м. Снігурівка Снігурівської міської територіальної громади Баштанського району Миколаївської області, створено окупаційну адміністрацію «Военно-гражданскую администрацию Снигиревского района Херсонской области», яка підпорядковувалась, керувалась та фінансувалась «Военно-гражданской администрацией Херсонской области», котра в свою чергу підпорядковувалась РФ.

У подальшому, невстановлені представники окупаційної адміністрації держави-агресора РФ, у невстановлений час, на окупованій території м. Снігурівка Миколаївської області фактично створили заклад освіти з назвою «Государственное бюджетное образовательное учреждение «Снигиревская школа Снигиревского муниципального округа» на основі приміщення державного навчального закладу загальної системи освіти «Снігурівської загальноосвітньої школи № 4».

Діючи в інтересах та на користь РФ, громадянка України ОСОБА_5 , усвідомлюючи протиправність своїх дій, у період з вересня 2022 року, але не пізніше 01.09.2022 р., добровільно зайняла посаду «заступника директора по учбовій та виховній роботі» так званого «Государственного бюджетного образовательного учреждения «Снигиревская школа Снигиревского муниципального округа».

У подальшому, обвинувачена ОСОБА_5 , діючи з прямим умислом, спрямованим на руйнування загальної системи державної освіти, за сприянням невстановлених представників держави-агресора РФ, не маючи законних підстав, у зазначеному навчальному закладі, здійснювала організацію його функціонування, виконуючи наступні адміністративні функції: виконувала розпорядження так званого директора навчального закладу; здійснювала підбір та працевлаштування осіб для створення належних умов навчального процесу; надавала вказівки робітникам щодо проведення інвентаризації наявного майна із складанням відповідного переліку.

Злочинна діяльність ОСОБА_5 по впровадженню стандартів освіти держави-агресора РФ у закладі освіти, останньою не була доведена до кінця з причин, що не залежали від її волі, а саме деокупацію 10.11.2022 р. Снігурівської міської територіальної громади.

Отже, громадянка України ОСОБА_5 , вчинила всі дії, які вважала необхідними для впровадження стандартів освіти держави-агресора у закладі освіти, однак не закінчила їх з причин, що не залежали від її волі, оскільки заклад освіти не розпочав навчальний процес через деокупацію захопленої РФ території м. Снігурівка, тобто вчинила закінчений замах на колабораційну діяльність.

Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 111-1 КК України, як колабораційна діяльність, а саме закінчений замах на здійснення громадянином України дій, спрямованих на впровадження стандартів освіти держави-агресора у закладах освіти.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд доходить наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Разом з цим, оцінка доказів полягає у тому, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження оцінює кожний доказ окремо та в сукупності. Крім того, оцінка доказів передбачає аналіз його змісту або відомостей, які містяться у ньому шляхом зіставлення зі змістом інших доказів на предмет, чи узгоджуються вони між собою чи ні.

На переконання апеляційного суду, вирок суду першої інстанції в достатній мірі відповідає вказаним вимогам, судом належним чином встановлено час, місце, форму вини інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, як того вимагають ст. ст. 91, 374 КПК України.

Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченої ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 111-1 КК України, судом зроблено на підставі показань свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , показання яких підтверджують, що в період тимчасової окупації м. Снігурівка, ОСОБА_5 фактично виконувала функції «завуча/заступника директора» у незаконно створеному окупаційною адміністрацією навчальному закладі на базі ЗОШ № 4, приймала участь в організації його діяльності та підготовці до запуску освітнього процесу за правилами й підходами окупаційної влади, була представлена колективу як завуч, мала службовий кабінет, надавала вказівки персоналу (зокрема щодо прибирання території, інвентаризації майна та посуду), брала участь у проведенні інвентаризацій зі складанням документів російською мовою, виступала на нарадах щодо розподілу обов`язків і організаційних питань, а батьків з приводу зарахування дітей до закладу спрямовували саме до неї, при цьому в школі здійснювалися підготовчі заходи та оформлення документів, які за змістом і контекстом свідчили про орієнтацію на «російську школу» та впровадження стандартів держави-агресора, хоча фактичний навчальний процес не розпочався з причин, що не залежали від волі обвинуваченої (бойові дії та подальша деокупація), окремо свідки вказували на епізоди примусу й погроз з боку ОСОБА_5 та її близьких, спрямовані на отримання документів та схиляння інших осіб до співпраці, що додатково характеризує її активну роль у функціонуванні окупаційних структур у сфері освіти.

Крім наведеного, фактичні дані, що містяться у матеріалах провадження підтверджують встановлені судом обставини вчинення обвинуваченою інкримінованого їй кримінального правопорушення, зокрема дані:

- протоколу огляду відкритого інтернет-ресурсу від 08.12.2023 р. підтверджують створення та функціонування окупаційної адміністрації, її підпорядкування, а також декларовані повноваження щодо управління закладами освіти на окупованій території;

- заяви ОСОБА_16 про добровільну видачу документів підтверджують діяльність та вплив окупаційної влади на заклад освіти Снігурівської загально-освітньої школи № 4 Снігурівської міської ради;

- проєкту «наказу Департаменту освіти і науки Херсонської області» про систему оплати праці підтверджує функціонування окупаційних органів у сфері освіти та їхні управлінські наміри щодо кадрового/фінансового регулювання;

- проєктів тижневих навчальних планів (111 класи) на 20222023 навчальні роки підтверджують підготовку до організації навчального процесу за іншими (окупаційно нав`язаними) підходами, зокрема через закладення обов`язкового вивчення російської мови;

- табелю обліку робочого часу за вересень 2022 року (із зазначенням ОСОБА_5 як «зам. дир.») підтверджує фактичне включення ОСОБА_5 до штату управління закладу та виконання функцій у межах організації роботи «школи»;

- листа за вих. № 09 від 30.09.2022 р. (підпис директора ОСОБА_17 , «виконавець» ОСОБА_5 ) підтверджує участь ОСОБА_5 в організаційних діях, спрямованих на підготовку закладу до відкриття та функціонування;

- списків працівників «Снігурівської школи Снігурівського муніципального округу» із зазначенням посади ОСОБА_5 підтверджують її роль у кадровій структурі окупаційно створеного закладу, як посадової особи адміністрації;

- заяв та клопотань працівників про відпустки, забезпечення, встановлення графіка роботи тощо підтверджують реальне функціонування персоналу та адміністративно-управлінські процеси в межах цього закладу;

- лист № 32 від 31.08.2022 р. ВЦА Снигиревкого района Херсонской области підтверджує підготовчі заходи окупаційної влади до запуску освітньої системи, зокрема збір даних про дітей, планування функціонування закладів;

- протоколу огляду публічних виступів представників окупаційних адміністрацій ( ОСОБА_18 , ОСОБА_19 ) підтверджують публічно задекларовану мету інтеграції закладів освіти в систему РФ, забезпечення підручниками та роботу «за новими програмами», тобто загальний контекст і спрямованість створення «шкіл» на окупованій території.

Отже, вказані документи та матеріали свідчать про функціонування у м. Снігурівка по вул. Суворова, 17, у період окупації, квазі школи, створеної окупаційною владою держави-агресора РФ з метою впровадження розроблених нею стандартів освіти у закладах освіти окупованих територій Херсонської та Миколаївської області. Вилучення проектів навчальних планів, розроблених окупаційною владою, з приміщення державного навчального закладу освіти, на базі якого створено зазначену квазі школу, свідчить про мету її створення руйнування загальної системи державної освіти.

Апеляційний суд вважає, що ретельно дослідивши й зіставивши зібрані у кримінальному провадженні фактичні дані, давши їм оцінку з точки зору належності, допустимості і достовірності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вони у своїй сукупності та взаємозв`язку є достатніми для ухвалення обвинувального вироку відносно ОСОБА_5 та кваліфікації її дій за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 111-1 КК України, як колабораційна діяльність, а саме закінчений замах на здійснення громадянином України дій, спрямованих на впровадження стандартів освіти держави-агресора у закладах освіти.

Надаючи оцінку доводам захисника ОСОБА_6 про відсутність в діях ОСОБА_5 інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 111-1 КК України, апеляційний суд виходить з наступного.

Склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 111-1 КК України, охоплює вчинення громадянином України дій, спрямованих на впровадження стандартів освіти держави-агресора у закладах освіти, тобто йдеться про фактичну спрямованість поведінки на заміну (витіснення) вітчизняної моделі організації освітнього процесу моделлю держави-агресора та підготовку до її застосування.

Водночас, за змістом ч. 2 ст. 15 КК України, замах має місце тоді, коли особа вчинила дії, безпосередньо спрямовані на вчинення кримінального правопорушення, однак не довела його до кінця з причин, що не залежали від її волі.

Отже, для констатації закінченого замаху на діяння, передбачене ч. 3 ст. 111-1 КК України, не вимагається фактичного запуску навчального процесу за такими стандартами чи «повного» їх впровадження. Достатнім є встановлення, що особа зайняла відповідну посаду в незаконно створеному окупаційному закладі та виконувала організаційно-адміністративні функції, спрямовані на забезпечення функціонування такого закладу як елемента освітньої системи держави-агресора, однак завершенню цього процесу об`єктивно перешкодили незалежні від її волі обставини (деокупація).

Доводи захисника про відсутність у вироку стандартів освіти держави-агресора, апеляційний суд вважає безпідставними, з огляду на те, що суд першої інстанції обґрунтовано використав норми Закону України «Про освіту» не як підміну диспозиції ч. 3 ст. 111-1 КК України, а як нормативний орієнтир для розкриття змісту поняття стандарту освіти та визначення тих обов`язкових засад, від яких відбувається протиправний відхід під час впровадження окупаційною владою іншої освітньої моделі. Саме тому посилання суду на положення цього Закону логічно кореспондується з правовою природою інкримінованого діяння і не свідчить про помилковість кваліфікації дій обвинуваченої.

При цьому, досліджені судом першої інстанції матеріали провадження, містять сукупність фактичних даних, які у взаємозв`язку підтверджують цілеспрямованість діяльності окупаційної адміністрації на інтеграцію закладів освіти до освітньої системи РФ та участь у цьому ОСОБА_5 , як «заступника директора по учбовій та виховній роботі» так званого закладу. Зокрема, у провадженні наявні документи та відомості, які відображають організацію роботи квазі-школи, збирання (оформлення) списків працівників із зазначенням посади ОСОБА_5 , підготовку навчальних матеріалів/планів, орієнтованих на програми та підходи держави-агресора, а також інші адміністративні заходи, спрямовані на запуск освітнього процесу. Показання свідків узгоджуються між собою та з письмовими матеріалами в частині того, що ОСОБА_5 представлена колективу як завуч (заступник директора), брала участь в організації роботи закладу, давала вказівки працівникам, координувала питання, пов`язані з функціонуванням школи, та виконувала доручення керівництва так званого закладу.

За встановленими судом першої інстанції фактичними обставинами, ОСОБА_5 добровільно зайняла адміністративну посаду в незаконно створеному окупаційною владою закладі освіти та виконувала організаційні функції, які об`єктивно спрямовані на забезпечення функціонування такого закладу в системі освіти держави-агресора. Разом з тим, навчальний процес фактично не розпочався з причин, що не залежали від її волі, у зв`язку з деокупацією м. Снігурівка.

За таких обставин висновок суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_5 закінченого замаху на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 111-1 КК України, є логічним, узгодженим з наведеними доказами та відповідає кримінально-правовій оцінці встановлених обставин.

Суд першої інстанції, дослідивши та зіставивши докази, дав їм належну оцінку з точки зору належності, допустимості та достовірності й дійшов обґрунтованого висновку про їх достатність у сукупності. Підстав вважати, що суд допустив істотні порушення вимог КПК України під час дослідження доказів або зробив висновки, які не випливають з встановлених обставин, апеляційний суд не встановив.

Стосовно інших доводів апеляційної скарги апеляційний суд ураховує підхід, сформований у практиці Європейського суду з прав людини, відповідно до якого судове рішення має містити належні підстави, на яких воно ґрунтується, однак це не означає обов`язку надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторони, достатнім є наведення мотивів, що дають змогу зрозуміти, чому ключові доводи прийнято або відхилено. З огляду на зазначене, інші доводи апеляційної скарги, які є похідними від уже проаналізованих, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції та не свідчать про незаконність вироку.

Отже, підстав для скасування вироку та закриття кримінального провадження за доводами апеляційної скарги захисника апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

вирок Снігурівського районного суду Миколаївської області від 9 жовтня 2024 року відносно ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3