Провадження № 1-кп/161/186/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 12 грудня 2025 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області під головуванням:

судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Луцьку в порядку спеціального судового провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia) обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000089, що надійшов з Волинської обласної прокуратури, відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Свердловськ російської федерації, громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 110, ч. 5 ст. 111-1 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

Так, в Декларації про державний суверенітет України від 16 липня 1990 року (далі Декларація) зазначено, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.

Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

24 серпня 1991 року Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави України. Згідно з вказаним документом, територія України є неподільною та недоторканною.

Незалежність України визнали держави всього світу, серед яких і російська федерація.

Згідно з пунктами 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 5 грудня 1994 року російська федерація, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтвердили Україні своє зобов`язання згідно з принципами Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 1 серпня 1975 року поважати незалежність і суверенітет та існуючі кордони України, зобов`язалися утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони, або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до пунктів 3, 8 Меморандуму про підтримку миру та стабільності в Співдружності Незалежних Держав від 10 лютого 1995 року, що укладений між державами СНД, серед яких є Україна та російська федерація, держави підтвердили непорушність існуючих кордонів один одного та зобов`язалися виступати проти будь-яких дій, що підривають їхню непорушність, а також вирішувати усі суперечки, що виникають з питань кордонів і територій, тільки мирними засобами. Держави також зобов`язалися не підтримувати на території інших держав-учасниць сепаратистські рухи, а також сепаратистські режими, якщо такі виникнуть; не встановлювати з ними політичних, економічних та інших зв`язків; не допускати використання ними територій і комунікацій держав-учасниць Співдружності; не надавати їм економічної, фінансової, військової та іншої допомоги.

31 травня 1997 року, відповідно до положень Статуту ІНФОРМАЦІЯ_2 і зобов`язань згідно із Заключним актом Наради з безпеки і співробітництва в Європі, Україна та російська федерація уклали Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і російською федерацією (ратифікований Законом України від 14 січня 1998 року № 13/98-ВР та Федеральним Законом російської федерації від 2 березня 1999 року № 42ФЗ). Відповідно до статей 2, 3 зазначеного Договору російська федерація зобов`язалася поважати територіальну цілісність України, підтвердила непорушність існуючих між ними кордонів та зобов`язалася будувати відносини одна з одною на основі принципів взаємної поваги, суверенної рівності, територіальної цілісності, непорушності кордонів, мирного врегулювання спорів, незастосування сили або погрози силою, у тому числі економічні та інші способи тиску, права народів вільно розпоряджатися своєю долею, невтручання у внутрішні справи, додержання прав людини та основних свобод, співробітництва між державами, сумлінного виконання взятих міжнародних зобов`язань, а також інших загальновизнаних норм міжнародного права.

Відповідно до опису і карти державного кордону, які є додатками до Договору між Україною та російською федерацією про українсько-російський державний кордон від 28 січня 2003 року (ратифікований РФ 22 квітня 2004 року), територія Автономної Республіки Крим, м. Севастополя, Донецької і Луганської областей відноситься до території України.

Положеннями статей 1 та 2 Основного Закону України Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканою.

Відповідно до ч. 1 ст. 17, ч. 1 ст. 65 Конституції України захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України є справою всього Українського народу та обов`язком громадян України, а на території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом.

Статтями 132, 133 Конституції України визначено, що територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, поєднання централізації і децентралізації у здійсненні державної влади, збалансованості і соціально-економічного розвитку регіонів, з урахуванням їх історичних, економічних, екологічних, географічних і демографічних особливостей, етнічних і культурних традицій. До системи адміністративно-територіального устрою України входить АР Крим, області, зокрема і Донецька область, а також райони, міста, райони у містах, селища і села.

Згідно з вимогами ст. 72, 73 Конституції України питання про зміну території України вирішується виключно всеукраїнським референдумом, який призначається Верховною Радою України або Президентом України відповідно до їхніх повноважень, встановлених Конституцією, та проголошується за народною ініціативою на вимогу не менш як трьох мільйонів громадян України, які мають право голосу, за умови, що підписи щодо призначення референдуму зібрано не менш як у двох третинах областей і не менш як по сто тисяч підписів у кожній області.

Незважаючи на вищевикладене, у березні-квітні 2014 року у м. Луганськ та інших населених пунктах Луганської області розпочалася збройна агресія РФ шляхом неоголошених та прихованих вторгнень підрозділів збройних сил та інших силових відомств РФ, організації та підтримки терористичної діяльності та діяльності, направленої на окупацію Луганської області та порушення територіальної цілісності України, у зв`язку з чим з 07.04.2014 та по даний час територія м. Голубівка та Алчевського району окупована представниками РФ.

У окремих містах та районах Луганської області всупереч законодавству України 11.05.2014 проведено незаконний референдум з питання «Про підтримку акту про державну самостійність Луганської народної республіки», за результатами якого 12.05.2014 проголошено створення незаконного псевдодержавного утворення «Луганська народна республіка» (далі «ЛНР»).

З метою забезпечення діяльності самопроголошеної «ЛНР» представниками РФ з числа своїх громадян та місцевого населення Луганської області сформовані підрозділи політичного (так звані «органи державної влади «ЛНР») та силового блоків (до складу яких увійшли представники так званих правоохоронних органів та незаконних збройних формувань), які мали стабільний склад лідерів, підтримували між собою тісні стосунки, забезпечували централізоване підпорядкування учасників політичного та силового блоку лідерам організації, а також розробили план злочинної діяльності та чіткий розподіл функцій учасників щодо його досягнення.

У результаті вищезазначених подій значна кількість території та населених пунктів Луганської області протягом квітня-вересня 2014 року опинилась під контролем регулярних з`єднань і підрозділів збройних сил та інших військових формувань РФ та відповідно до Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» № 2268-VIII від 18.01.2018, Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» № 254-VIII від 17.03.2015 та Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» № 1680-VII від 16.09.2014 визнані тимчасово окупованими територіями, а органи державної та місцевої влади України та бюджетні установи, згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 595 від 07.11.2014, припинили свою діяльність на вказаних територіях та переміщені на підконтрольну органам державної влади України територію.

Надалі, 24 лютого 2022 року російською федерацію здійснено повномасштабне військове вторгнення на територію України, у зв`язку із чим розпочато ведення агресивної війни проти України та відкрите захоплення її території.

Після цього збройними силами російської федерації, які діяли за наказом військово-політичного керівництва рф, здійснено пуск крилатих та балістичних ракет по аеродромах, військовим штабам і складам Збройних Сил України, а також підрозділами збройних сил та інших військових формувань рф 24.02.2022 здійснено вторгнення на територію суверенної держави Україна через державний кордон України, який проходить територіями Автономної республіки Крим, Донецької, Луганської, Харківської, Херсонської, Миколаївської, Сумської, Чернігівської та інших областей, і здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, окупували частину вказаної території, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час і призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

У свою чергу, указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено воєнний стан на всій території України, дія якого неодноразово продовжувалася та який триває по даний час.

У результаті вищезазначених подій, значна частина території Луганської області опинилась під контролем регулярних з`єднань і підрозділів збройних сил та інших військових формувань російської федерації, підпорядкованих і скеровуваних ними російських радників та інструкторів, окупаційних адміністрацій російської федерації на території Луганської області.

Одночасно, з метою зміни меж території та державного кордону України в порушення порядку, встановленого Конституцією України, на тимчасово окупованій частині Луганської області, з числа представників незаконного збройного формування так званого «ЛНР», створено органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованими територіями України, які узурпували виконання владних функцій, та, згідно з Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» № 2268-VIII від 18.01.2018, є органами окупаційної адміністрації російської федерації.

20 вересня 2022 року так званою «Луганською народною республікою» прийнято «Закон о референдуме Луганской Народной Республики по вопросу о вхождении в состав Российской Федерации на правах субъекта Российской Федерации», з метою організації незаконного референдуму на тимчасово окупованій території Луганської області утворено територіальні комісії, в тому числі територіальна комісія в м. Голубівка Луганської області.

Також, 20 вересня 2022 року так званим « ІНФОРМАЦІЯ_3 » прийнято «Постановление № 893-НС о назначении референдума Луганской Народной Республики по вопросу о вхождении в состав Российской Федерации на правах субъекта Российской Федерации», яким призначено проведення «референдуму», визначено питання та дні голосування 23.09.2022-27.09.2022.

В той же час, громадянка України ОСОБА_5 , усвідомлюючи факт збройного конфлікту, викликаного російською військовою агресією, а відтак усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, водночас підтримуючи ідеї проросійської спрямованості, у тому числі щодо подальшого розвитку України, виходячи з геополітичних інтересів російської федерації, які передбачають перебування України у сфері її впливу, а також з корисливих мотивів та хибного почуття кар`єризму, вирішила використати факт встановлення окупаційної влади на території Алчевського району Луганської області у своїх особистих інтересах з метою одержання винагороди від окупаційної влади та пропозицій подальшого працевлаштування в таких органах (установах), та приблизно в середині вересня 2022 року, більш точний час з об`єктивних причин встановити не виявилось можливим, добровільно погодилася взяти участь в організації та проведенні незаконного референдуму на тимчасово окупованій території м. Голубівка Луганської області, мовою оригіналу «референдум Луганской Народной Республики по вопросу о вхождении в состав Российской Федерации на правах субъекта Российской Федерации» (далі за текстом «незаконний референдум») як член «участковой избирательной комиссии избирательного участка № 1006».

Після цього, з метою представлення окупаційній владі своєї особистої прихильності, формування в населення Алчевського району Луганської області думки невідворотності встановлення та утвердження російської окупації як єдиної законної влади на цій території, просуваючи ідеї проросійської спрямованості, перебуваючи на окупованій території м. Голубівка Луганської області, не пізніше 24.09.2022, більш точний час та місце досудовим розслідуванням не встановлені, публічно закликала до проведення вказаного незаконного референдуму на зазначеній тимчасово окупованій території України з метою дискредитації дій української влади, а також для подальшого встановлення у м. Голубівка Луганської області окупаційної влади, штучного створення у його мешканців хибних уявлень про благі наміри окупаційних військ та незворотного і стабільного існування на теренах вказаної області влади рф та ідей «російського світу».

Являючись членом «участковой избирательной комиссии избирательного участка № 1006 ЛНР», ОСОБА_5 здійснювала обхід приватних домогосподарств міста Голубівка Луганської області з метою роздачі та збору бюлетенів щодо проведення вказаного незаконного референдуму, приймала активну участь у його проведені на дільницях для голосування, а також здійснювала підрахунок голосів.

Таким чином, обвинувачена ОСОБА_5 своїми умисними діями, які виразились у добровільній участі громадянином України в організації та проведенні незаконного референдуму на тимчасово окупованій території, а також публічних закликах до проведення такого незаконного референдуму на тимчасово окупованій території, вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 111-1 КК України.

У свою чергу, громадянка України ОСОБА_5 , усвідомлюючи факт збройного конфлікту, викликаного російською військовою агресією, перебуваючи на тимчасово окупованій території України, а саме в м. Голубівка Луганській області, діючи умисно, вступивши у злочинну змову з іншими невстановленими особами для вчинення спільних протиправних дій, спрямованих на зміну меж території та державного кордону України в порушення порядку, встановленого Конституцією України, а відтак усвідомлюючи протиправний характер вчинюваних дій, а також негативні наслідки, що можуть настати внаслідок їх реалізації, приблизно в середині вересня 2022 року, більш точний час з об`єктивних причин встановити не виявилось можливим, діючи зі своїх особистих мотивів добровільно погодилася взяти участь в організації та проведенні незаконного референдуму на тимчасово окупованій території України, та в період з 23 по 27 вересня 2022 року як «член ІНФОРМАЦІЯ_4 » забезпечувала та організовувала його роботу з метою проведення в м. Голубівка Луганської області так званого «референдума Луганской Народной Республики по вопросу о вхождении в состав Российской Федерации на правах субъекта Российской Федерации».

Зокрема, у період часу з 23 по 27 вересня 2022 року ОСОБА_5 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, перебуваючи на виборчій дільниці у м. Голубівка Луганської області, виконуючи відведену її роль «член участковой избирательной комиссии избирательного ІНФОРМАЦІЯ_5 », спільно з іншими невстановленими особами, шляхом складання списків виборців, ідентифікації осіб, що прийшли на виборчу дільницю, видачі бюлетенів для голосування в яких було запитання російською мовою: «Вы за вхождение Луганской Народной Республики в состав Российской Федерации?», здійснення по-дворового обходу мешканців м. Голубівка, в ході якого активно пропонувала мешканцям проголосувати, а також здійснення підрахунку голосів та узагальнення результатів виборів, взяла участь в організації та проведенні незаконного референдуму з питання «входження луганської народної республіки до складу російської федерації на правах суб`єкта російської федерації», тобто вказаними діями ОСОБА_5 посягнула на територіальну цілісність і недоторканність України, оскільки її дії спрямовані на зміну меж території та державного кордону України в порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Таким чином, обвинувачена ОСОБА_5 своїми умисними діями, вчиненими з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, за попередньою змовою групою осіб, вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 110 КК України.

Прокурор у кримінальному провадженні прокурор відділу Волинської обласної прокуратури ОСОБА_3 в судовому засіданні обставини, визначенні в обвинувальному акті підтримав у повному обсязі, в обґрунтування винуватості обвинуваченої зазначив, що показання свідка ОСОБА_6 та подані письмові докази підтверджують протиправність злочинних дій ОСОБА_5 , а кваліфікація кримінальних правопорушень є вірною для того, щоб довести винуватість останньої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 110, ч. 5 ст. 111-1 КК України, поза розумним сумнівом.

Відтак, прокурор у кримінальному провадженні прокурор відділу Волинської обласної прокуратури ОСОБА_3 просив суд визнати ОСОБА_5 винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 110, ч. 5 ст. 111-1 КК України, та призначити їй покарання за ч. 2 ст. 110 КК України у виді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років з конфіскацією майна та за ч. 5 ст. 111-1 КК України у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років з конфіскацією майна з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування, органах державного управління та контролю, підприємствах та організаціях державної чи комунальної власності на строк 15 (п`ятнадцять) років. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, остаточно призначити ОСОБА_5 покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років з конфіскацією майна з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування, органах державного управління та контролю, підприємствах та організаціях державної чи комунальної власності на строк 15 (п`ятнадцять) років.

Судовий розгляд у межах даного кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченої ОСОБА_5 (in absentia), яка показань суду не надавала, будь-яких клопотань від останньої на адресу суду також не надходило.

Відповідно до ухвали ІНФОРМАЦІЯ_6 від 26.09.2024 постановлено здійснювати спеціальне судове провадження за обвинувальним актом відносно ОСОБА_5 , яка обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 110, ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Повістки про виклик обвинуваченої ОСОБА_5 у судові засідання, а також інформація про процесуальні документи надсилались та публікувались відповідно до вимог ст. 323 КПК України.

Судом вживалися заходи для виклику обвинуваченої ОСОБА_5 для забезпечення доступу до правосуддя, у зв`язку із чим остання викликалася в судові засідання в порядку ст. 323 КПК України. Повістки про виклик опубліковувалися у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, а саме у газеті «Урядовий кур`єр», на офіційному веб-сайті ІНФОРМАЦІЯ_6 , а також на офіційному веб-сайті ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Таким чином, суд вважає, що наявні у справі документи свідчать про відмову ОСОБА_5 , яка в свою чергу повинна була знати про розпочате кримінальне провадження, від здійснення свого права предстати перед українським судом за діяння вчинені на території суверенної України, юрисдикцію якої обвинувачена над собою не визнає, та захищати себе безпосередньо в такому суді, а так само свідчать про її наміри на ухилення від кримінальної відповідальності.

У той же час, ухилення обвинуваченої ОСОБА_5 від правосуддя, суд оцінює як реалізацію останньою її невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п. «g» п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.

Водночас, дане кримінальне провадження здійснювалось за обов`язковою участю захисника, який був забезпечений державою з ІНФОРМАЦІЯ_8 з надання безоплатної правничої допомоги.

Захисник обвинуваченої ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні зазначив, що здійснюючи судовий розгляд у відсутності ОСОБА_5 неможливо встановити чи вчинені інкриміновані їй дії нею добровільно чи під впливом фізичного або психічного примусу, застосованого відносно неї або членів її сім`ї, а докази сторони обвинувачення ґрунтуються виключно на припущеннях, тому, виходячи з принципів презумпції невинуватості, просив виправдати обвинувачену у пред`явлених обвинуваченнях у зв`язку з відсутністю в її діях складу кримінальних правопорушень.

Враховуючи наведене, суд вважає, що стороною обвинувачення та судом вживалися достатні заходи щодо дотримання прав обвинуваченої ОСОБА_5 на захист та доступ до правосуддя, з урахуванням здійснення спеціального досудового розслідування та спеціального судового провадження.

Винуватість обвинуваченої ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 110, ч. 5 ст. 111-1 КК України, тобто у вчиненні умисних дій, які виразились у вчиненні умисних дій з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, за попередньою змовою групою осіб, а також у добровільній участі громадянином України в організації та проведенні незаконного референдуму на тимчасово окупованій території, публічних закликах до проведення такого незаконного референдуму на тимчасово окупованій території, повністю підтверджується зібраними в ході досудового розслідування та дослідженими під час судового розгляду доказами в кримінальному провадженні.

Допитана в судовому засіданні в режимі відеоконференції свідок ОСОБА_6 суду підтвердила перебування ОСОБА_5 на тимчасово окупованій території в м. Голубіка, зайняття посади директора палацу культури на тимчасово окупованій території, організацію та проведення виборів на посаді члена дільничної виборчої комісії виборчої дільниці № НОМЕР_1 . Також показала, що до 2014 року вона проживала в місті Голубівка (колишня назва Кіровськ), після захоплення виїхала до Сєвєродонецька, потім до Лисичанська. ОСОБА_5 знає, вона працювала в ІНФОРМАЦІЯ_9 як прибиральниця чи техпрацівниця, після окупації указаного населеного пункту з 2015 року працює директором закладу. ОСОБА_5 брала участь у «референдумах» 2014 і 2022 років як член виборчої комісії і, можливо, очолювала комісію у 2022 році. Вказала, що бачила фото і відео в соцмережах і на сайті міста Кіровська «ЛНР», де ОСОБА_5 з урною збирає голоси в людей, які не могли самостійно прийти на дільниці. Дії ОСОБА_5 були добровільними, вона підтримувала прихід росії, і жодного примусу не було. Інформацію про її участь вона дізналася з мережі Інтернет та від знайомих на тимчасово окупованій території.

Окрім показань свідка ОСОБА_6 , винність ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 110, ч. 5 ст. 111-1 КК України, об`єктивно підтверджується також і іншими доказами дослідженими безпосередньо у кримінальному провадженні.

Так, з даних, що містяться в протоколі огляду від 20.02.2023 з доданим диском, вбачається, що старший оперуповноважений 10 відділу ГВ ЗНД 3 управління ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях ОСОБА_7 , з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, провів огляд і фіксацію інформації, розміщеної у вільному доступі в мережі Інтернет, які підтверджують здійснення ОСОБА_5 діяльності, спрямованої на підготовку та проведення псевдореферендуму на тимчасово окупованій території Луганської області щодо приєднання частини окупованих територій України до складу країни агресора, а саме публікації (відеоматеріалу) розміщеної у телеграм-каналі « ІНФОРМАЦІЯ_10 », розміщеної ІНФОРМАЦІЯ_11 за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_12 під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_13 » (мовою оригіналу), з якого вбачається, що ОСОБА_5 брала участь у проведені референдуму щодо приєднання Луганської області до складу рф в якості «члена участковой избирательной комисии избирательного участка № 1006 в городе Кировск» (мовою оригіналу).

З даних, що містяться в протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 21.02.2023 з доданою фототаблицею, вбачається, що свідок ОСОБА_8 , на запитання, чи впізнає він когось з осіб зображених на фотознімках, заявив, що, за формою та рисами обличчя, зачіскою, вирізом очей та іншими загальними рисами зовнішності, впізнає т.зв. «члена участковой избирательной комиссии избирательного участка № НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_13 » ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зображена на 2 фотознімку зліва.

Протоколом огляду від 21.02.2023 за участі свідка ОСОБА_8 встановлено, що останній під час огляду відеозапису під назвою «Для Людмилы Бавиной из Кировска участие в Референдуме дело чести» впізнав ОСОБА_5 , яка показана у кадрах відеозапису у часових проміжках 00 хв. 00 сек. 00 хв. 41 сек.

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 21.02.2023 з доданою фототаблицею, вбачається, що свідок ОСОБА_9 , на запитання, чи впізнає він когось з осіб зображених на фотознімках, заявив, що, за формою та рисами обличчя, зачіскою, вирізом очей та іншими загальними рисами зовнішності, впізнає т.зв. «члена участковой избирательной комиссии избирательного участка № НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_13 » ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зображена на 3 фотознімку зліва.

Протоколом огляду від 21.02.2023 за участі свідка ОСОБА_9 встановлено, що останній під час огляду відеозапису під назвою «Для Людмилы Бавиной из Кировска участие в Референдуме дело чести» впізнав ОСОБА_5 , яка показана у кадрах відеозапису у часових проміжках 00 хв. 00 сек. 00 хв. 41 сек.

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 22.08.2023 з доданою фототаблицею, вбачається, що свідок ОСОБА_6 , на запитання, чи впізнає вона когось з осіб зображених на фотознімках, заявила, що впізнає т.зв. «члена участковой избирательной комиссии избирательного участка № НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_13 » ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зображена на 2 фотознімку зліва. Відповдіно до довідки до вказаного протоколу на фотознімку під № 2 зображена ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Протоколом огляду від 22.08.2023 за участі свідка ОСОБА_6 встановлено, що остання під час огляду відеозапису під назвою «Для Людмилы Бавиной из Кировска участие в Референдуме дело чести» впізнала ОСОБА_5 , яка показана у кадрах відеозапису у часових проміжках 00 хв. 00 сек. 00 хв. 41 сек. та яку знає з часів (до весни 2014 року), коли працювала в м. Кіровськ на посаді завідуючої ІНФОРМАЦІЯ_14 .

Із даних, що містяться в протоколі огляду від 13-16.05.2024 з доданим диском вбачається, що старший оперуповноважений на ОВО 10 відділу ГВ ЗНД 3 управління ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях ОСОБА_10 , з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, провів огляд і фіксацію інформації, розміщеної у вільному доступі в мережі Інтернет, яка підтверджує здійснення ОСОБА_5 дійсності, спрямованої на підготовку та проведення у вересні 2022 року псевдо референдуму на ТОТ Луганської області щодо приєднання частини окупованих території Луганської області до складу країни-агресора. Так, в ході огляду сторінки ОСОБА_5 в мережі «Однокласники» за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_15 встановлено, що вона займає посаду директора ІНФОРМАЦІЯ_16 на тимчасово окупованій території Луганської області (на даний час місто Голубівка), поширює публікації щодо діяльності указаного будинку культури, а також щодо діяльності окупаційної влади.

Відповідно до протоколу огляду від 29.05.2024 з доданим диском вбачається, що заступник начальника ІНФОРМАЦІЯ_17 ОСОБА_11 , з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, провів огляд офіційного сайту т.зв. «лнр», а саме нормативно-правових документів окупаційної влади «лнр» Закону 411-ІІІ «О референдуме лнр по вопросу о вхождении в состав рф на правах субьекта рф» та постанови від 20.09.2022 «О назначении референдума лнр по вопросу о вхождении в состав рф на правах субьекта рф». Оглядом указаного закону встановлено, що під час підготовки та проведення референдуму створюються дільничні виборчі комісії. Указаною постановою визначні строки проведення референдуму з 23 по 27 вересня 2022 року.

Згідно з протоколом огляду від 11.06.2024 з доданим диском встановлено, що старший оперуповноважений на ОВО 10 відділу ГВ ЗНД 3 управління ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях ОСОБА_10 , з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, провів огляд і фіксацію інформації, розміщеної у вільному доступі в мережі Інтернет, яка підтверджує здійснення ОСОБА_5 дійсності, спрямованої на підготовку та проведення у вересні 2022 року псевдо референдуму на ТОТ Луганської області щодо приєднання частини окупованих території Луганської області до складу країни-агресора. В ході огляду сайту ІНФОРМАЦІЯ_18 « ІНФОРМАЦІЯ_19 » встановлено, що директором указаного закладу є ОСОБА_5 , а сама організація зареєстрована по законодавству рф.

Протоколом огляду від 11.06.2024 з доданим диском встановлено, що старший оперуповноважений на ОВО 10 відділу ГВ ЗНД 3 управління ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях ОСОБА_10 , з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, провів огляд і фіксацію інформації, розміщеної у вільному доступі в мережі Інтернет, яка підтверджує здійснення ОСОБА_5 дійсності, спрямованої на підготовку та проведення у вересні 2022 року псевдо референдуму на ТОТ Луганської області щодо приєднання частини окупованих території Луганської області до складу країни-агресора, а саме інформації, яка розміщена 16.03.2024 на телеграмканалі «Луганьмедиа» із заголовком «С чувством гордости и ответственности свой выбор сделала директор Кировского городского Дворца культуры ОСОБА_12 », яка підтверджує, що ОСОБА_5 16.03.2024 прийняла участь у виборах президента рф.

З даних, зафіксованих в протоколі огляду від 11.06.2024 з доданим диском вбачається, що старший оперуповноважений на ОВО 10 відділу ГВ ЗНД 3 управління ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях ОСОБА_10 , з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, провів огляд і фіксацію інформації, розміщеної у вільному доступі в мережі Інтернет, яка підтверджує здійснення ОСОБА_5 дійсності, спрямованої на підготовку та проведення у вересні 2022 року псевдо референдуму на ТОТ Луганської області щодо приєднання частини окупованих території Луганської області до складу країни-агресора, а саме огляд сайту « ІНФОРМАЦІЯ_19 », який підтверджує факт займання ОСОБА_5 посади директора вказаного закладу.

Протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 13.06.2024 з доданим диском зафіксовано отримання інформації, яка знаходиться у володінні АТ КБ « ІНФОРМАЦІЯ_20 ».

Відповідно до протоколу огляду оптичного диску від 27.06.2024 встановлено, що заступник начальника СВ УСБУ у Волинській області ОСОБА_11 провів огляд оптичного диску для лазерних систем зчитування інформації на якому зафіксована вилучена в АТ КБ « ІНФОРМАЦІЯ_20 » інформація стосовно ОСОБА_5 , серед якої скан-копії паспорту НОМЕР_3 , виданого на ім`я ОСОБА_5 .

Згідно із інформацією ГВ ЗНД 3 управління ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях від 21.05.2024 та від 20.06.2024 ОСОБА_5 знаходиться на тимчасово окупованій території України у м. Голубівка (раніше Кіровськ) Луганської області, де переховуються з метою ухилення від кримінальної відповідальності за вчинені нею кримінальні правопорушення в яких обвинувачується.

Наявність у ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянства України підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 з фотокарткою, яка досліджений безпосередньо у судовому засіданні.

Отже, ОСОБА_5 є суб`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Докази, що проаналізовані вище, відповідно до ст. 85, 86 КПК України, є належними та допустимими, а тому суд бере їх в основу даного вироку.

Окрім цього, сукупність наведених доказів є достатньою в контексті стандарту доведення «поза розумним сумнівом» для належної правової оцінки дій обвинуваченої.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, визначений КПК України, враховуючи, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження, створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Одночасно слід зазначити, що суд не покладає в обґрунтування даного вироку в якості доказів вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 110, ч. 5 ст. 111-1 КК України, наступні матеріали та процесуальні документи, що надані стороною обвинувачення: витяг з ЄРДР, постанова про визначення підслідності кримінальних правопорушень у кримінальному провадженні від 23.04.2024, постанова про визначення групи прокурорів та старшого прокурора групи у кримінальному провадженні від 30.04.2024, постанова про тимчасовий доступ до речей і документів від 27.05.2024, оскільки за своїм змістом вказані документи не містять ознак доказів, що мають значення для вирішення кримінального провадження, а лише засвідчують відповідність окремих проведених слідчих та процесуальних дій вимогам закону та їх вчинення належними процесуальними особами.

Разом з цим, слід зазначити, що доводи захисника адвоката ОСОБА_4 про те, що ОСОБА_5 необхідно виправдати у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 110, ч. 5 ст. 111-1 КК України, оскільки здійснюючи судовий розгляд у відсутності обвинуваченої неможливо встановити чи вчинені інкриміновані їй дії нею добровільно та умисно чи під впливом фізичного або психічного примусу, застосованого відносно неї або членів її сім`ї, суд вважає безпідставними, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 284 цього Кодексу.

Фізичний або психічний примус є обставинами, які, згідно з ст. 40 КК України, за певних умов виключають кримінальну протиправність діянь, передбачених ст. 110, 111-1 КК України.

Проте, суду не надано доказів, що ОСОБА_5 , будучи громадянкою України, вчинила дії, що ставляться їй у провину, під безпосереднім впливом фізичного примусу, внаслідок якого вона не могла керувати своїми вчинками, чи психічного примусу, за умови, що такі дії були необхідними для усунення небезпеки, що безпосередньо загрожувала їй чи охоронюваним законом її правам або правам інших осіб, а також суспільним інтересам чи інтересам держави, якщо цю небезпеку в даній обстановці не можна було усунути іншими засобами і якщо при цьому не було допущено більш значної шкоди, ніж відвернена шкода (або, хоча шкода була і більш значною, але внаслідок сильного душевного хвилювання, викликаного небезпекою, особа не могла оцінити відповідність заподіяної шкоди цій небезпеці).

Ніяких об`єктивних даних, які б свідчили про те, що до ОСОБА_5 застосовувався фізичний та/або психічний примус, внаслідок застосування яких/якого обвинувачена вчинила інкриміновані їй дії, суду не надано.

З досліджених судом доказів, зазначених вище, встановлено, що ОСОБА_5 діяла добровільно, а будь-які докази, що її примушували до вчинення таких дій, за встановлених вище судом обставин, відсутні. Вказані доводи захисника є лише припущеннями останнього і не обґрунтовуються доказами.

Не надано суду і жодних доказів, які б прямо чи опосередковано свідчили про можливість виконання інкримінованих ОСОБА_5 дій з метою виконання законного наказу або розпорядження.

Отже, правові підстави вважати про наявність обставин, що виключають кримінальну протиправність діяння ОСОБА_5 , у суду відсутні.

З цих підстав суд вважає недоведеними та необґрунтованими доводи захисника про необхідність виправдання ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 110, ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Крім цього, надаючи оцінку діям обвинуваченої, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, частиною 1 ст. 110 КК України визначено відповідальність за посягання на територіальну цілісність і недоторканність України, тобто умисні дії, вчинені з метою зміни меж території або державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, а також публічні заклики чи розповсюдження матеріалів із закликами до вчинення таких дій. Частиною 2 цієї статті передбачено відповідальність за вчинення тих самих дій, якщо вони вчинені особою, яка є представником влади, або повторно, або за попередньою змовою групою осіб, або поєднані з розпалюванням національної чи релігійної ворожнечі.

Частина 5 ст. 111-1 КК України передбачає відповідальність за добровільне зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора, або добровільне обрання до таких органів, а також участь в організації та проведенні незаконних виборів та/або референдумів на тимчасово окупованій території або публічні заклики до проведення таких незаконних виборів та/або референдумів на тимчасово окупованій території.

З суб`єктивної сторони кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 110, ч. 5 ст. 111-1 КК України, характеризуються прямим умислом.

Згідно з ч. 2 ст. 24 КК України прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.

Тобто, варто зазначити, що у складі кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 110, ч. 5 ст. 111-1 КК України, важливе значення має добровільність (якщо особа здійснювала відповідні дії не добровільно, а під примусом (байдуже яким), склад правопорушення відсутній).

Наведеними вище доказами у їх сукупності та взаємозв`язку, зокрема дослідженими судом публікаціями, здобутими в результаті оглядів мережі Інтернет, уповноваженими на це суб`єктами досудового розслідування, установлено, що ОСОБА_5 брала участь в організації та проведенні незаконного референдуму на тимчасово окупованій території і публічно закликала до проведення такого незаконного референдуму на тимчасово окупованій території.

Участь у проведені референдуму щодо приєднання Луганської області до складу рф в якості «члена участковой избирательной комисии избирательного участка № 1006 в городе Кировск» (мовою оригіналу) є беззаперечним свідченням невимушеності поведінки ОСОБА_5 , відсутності будь-якого примусу щодо неї, а відтак, і цілковитої добровільності її дій.

На свідомість і добровільність дій обвинуваченої ОСОБА_5 також вказує характер таких дій, оскільки вона не вчиняла жодних дій в дотриманні законних інтересів української держави, а навпаки добровільно брала участь у проведені референдуму щодо приєднання Луганської області до складу рф в якості «члена участковой избирательной комисии избирательного участка № 1006 в городе Кировск» (мовою оригіналу), при цьому, керуючись матеріальним та процесуальним правом держави-агресора, подала свою кандидатуру на зайняття цієї «посади», що явно передбачає свідоме складання документів та добровільне подання персональних особистих даних про себе та членів своєї сім`ї.

Окрім того, воєнний напад росії на Україну, що почався 24 лютого 2022 року,окупація території Луганської області та встановлення на цій території окупаційних органів влади, мали відкритий характер. У цих умовах ОСОБА_5 , будучи громадянкою України, постійно проживаючи на території Луганської області, яка протягом тривалого часу фактично була прифронтовою зоною, маючи достатній рівень життєвого досвіду й відповідний вік, очевидно усвідомлювала суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачала їх суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання, тобто діяла з прямим умислом.

Отже, проаналізувавши зібрані у кримінальному провадженні докази, суд дійшов висновку про умисність дій обвинуваченої, які полягали у добровільній участі в організації та проведенні незаконного референдуму на тимчасово окупованій території України, оскільки вона усвідомлювала, що бере участь у протиправних діях, спрямованих на легітимізацію окупаційного режиму та створення видимості законності анексії частини території України. Її активна діяльність у ролі члена дільничної виборчої комісії виборчого дільниці № 1006 «ЛНР», включаючи організацію голосування, облік бюлетенів та коментування результатів у проросійських медіа, свідчить про цілеспрямованість і усвідомленість її дій. Вона мала на меті сприяти закріпленню влади окупаційного режиму та створенню хибного уявлення серед населення щодо законності такого референдуму. При цьому усвідомлено брала участь у заходах, спрямованих на зміну меж території України на порушення порядку встановленого Конституції України. Її публічні заклики до проведення незаконного референдуму, коментування результатів та участь у фальсифікації волевиявлення громадян, були спрямовані на створення передумов для незаконної анексії частини території України державою-агресором. Всі ці дії свідчать про чітке розуміння обвинуваченою їх наслідків та спрямованість на підрив територіальної цілісності та недоторканності України. Крім того, ОСОБА_5 здійснювала активну агітацію за результати референдуму, що підтверджує її намір сприяти незаконній анексії.

Таким чином, розглянувши кримінальне провадження з дотриманням положень ч. 1 ст. 337 КПК України, в межах висунутого обвинувачення, дослідивши безпосередньо в судовому засіданні наведені вище письмові докази у їх сукупності, надавши їм належну правову оцінку, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, враховуючи, що показання свідка ОСОБА_6 , дані нею безпосередньо в судовому засіданні, є послідовними, відповідають іншим обставинам справи та підтверджуються дослідженими письмовими доказами, які, на думку суду, є належними та допустимими, не викликають сумнівів у їх достовірності, оскільки підстав ставити їх під сумнів у суду немає, тому суд бере їх за основу при постановленні даного вироку та приходить висновку про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні умисних дій, які виразились у добровільній участі громадянином України в організації та проведенні незаконного референдуму на тимчасово окупованій території, публічних закликах до проведення такого незаконного референдуму на тимчасово окупованій території, а також у вчиненні умисних дій з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, за попередньою змовою групою осіб, кваліфікуючи її дії за ч. 2 ст. 110, ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Виходячи з зазначеного, судом поза розумним сумнівом, достовірно встановлено, що ОСОБА_5 своїми умисними діями, які виразились у добровільній участі громадянином України в організації та проведенні незаконного референдуму на тимчасово окупованій території, публічних закликах до проведення такого незаконного референдуму на тимчасово окупованій території, а також у вчиненні умисних дій з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, за попередньою змовою групою осіб, вчинила кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 110, ч. 5 ст. 111-1 КК України.

При обранні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які, згідно з ст. 12 КК України, відносяться до категорії тяжких злочинів, характер діянь, форму й ступінь вини, мотиви вчинення кримінальних правопорушеньі дані про особу винної, яка раніше не судима.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_5 , передбачених ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченої ОСОБА_5 , суд визнає вчинення злочину з використанням умов воєнного стану, що передбачено п. 11 ч. 1 ст. 67 КК України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Таким чином, зважаючи на той факт, що обвинувачена ОСОБА_5 , як громадянка України, вчинила умисні тяжкі злочини проти основ національної безпеки України в період встановленого в Україні воєнного стану, фактично підтримуючи ідеї військово-політичного керівництва російської федерації щодо політичної, ідеологічної, національної нетерпимості та ненависті до української нації та державності, а також антиукраїнські рухи, спрямовані на відокремлення від України частини її території і населення та націлені на агресивну ідеологічну мотивацію і розповсюдження таких же настроїв у решти населення Луганської області та інших тимчасово окупованих територій і заперечення української державності, тому суд, з врахуванням наведеного, особи обвинуваченої, її віку, підвищеної суспільної небезпечності даних злочинів, їх тяжкості, наявності обставини, що обтяжує покарання та відсутності обставин, що його пом`якшують, а також приймаючи до уваги принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченої не можливе без ізоляції від суспільства та призначає їй покарання за ч. 2 ст. 110 КК України, в межах санкції частини статті, у виді позбавлення волі на певний строк, з конфіскацією усього належного їй на праві приватної власності майна, та за ч. 5 ст. 111-1 КК України, в межах санкції частини статті, у виді позбавлення волі на певний строк з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування, органах державного управління та контролю, підприємствах та організаціях державної чи комунальної власності, з конфіскацією усього належного їй на праві приватної власності майна.

При цьому, суд також вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 покарання з урахуванням ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Разом з цим, призначаючи обвинуваченій ОСОБА_5 додаткове покарання у виді конфіскації майна, суд враховує положення ч. 2 ст. 59 КК України, відповідно до яких конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу, тому, зважаючи, що ОСОБА_5 вчинила злочини проти основ національної безпеки України і санкції як ч. 2 ст. 110 КК України так і ч. 5 ст. 111-1 КК Українипередбачають конфіскацію майна, тому вважає за необхідне призначення додаткового покарання у виді конфіскації усього належного ОСОБА_5 на праві приватної власності майна.

Водночас, призначаючи обвинуваченій ОСОБА_5 додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування, органах державного управління та контролю, підприємствах та організаціях державної чи комунальної власності, що передбачене санкцією ч. 5 ст. 111-1 КК України, суд виходить з того, що у висновку щодо застосування статті 55 КК України, викладеного у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 04.09.2023 у справі № 404/2081/22 (провадження № 51-130 кмо 23), зазначено: «Згідно з положеннями ст. 55 КК у випадку, коли санкцією відповідної частини статті Особливої частини КК передбачено можливість призначення особі додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, суд, визнаючи особу винуватою у вчиненні відповідного кримінального правопорушення, має право призначити таке додаткове покарання незалежно від того, чи обвинувачений обіймав певну посаду або займався певною діяльністю на час вчинення кримінального правопорушення.».

Також, необхідно зазначити, що, враховуючи конкретні обставини справи, суд не знаходить підстав для застосування до обвинуваченої вимог ст. 75 КК України чи призначення їй покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

За глибоким переконанням суду, саме така міра покарання є законною, обґрунтованою, справедливою, необхідною, співмірною характеру вчинених дійта достатньою для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення як нею, так і іншими особами кримінальних правопорушень.

Даних щодо наявності постанов про визнання речових доказів, процесуальних витрат та накладення арешту на майно у даному кримінальному провадженні прокурором не надано.

Окрім цього, оскільки розгляд кримінального провадження здійснювався за процедурою спеціального судового провадження, суд вважає за доцільне залишити без змін запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обраний ухвалою слідчого судді ІНФОРМАЦІЯ_6 від 24.06.2024 в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України відносно обвинуваченої ОСОБА_5 до її затримання.

Керуючись ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 110, ч. 5 ст. 111-1 КК України, призначивши покарання:

-за ч. 2 ст. 110 КК України у виді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років, з конфіскацією усього належного їй на праві приватної власності майна;

-за ч. 5 ст. 111-1 КК України у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування, органах державного управління та контролю, підприємствах та організаціях державної чи комунальної власності на строк 15 (п`ятнадцять) років, з конфіскацією усього належного їй на праві приватної власності майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування, органах державного управління та контролю, підприємствах та організаціях державної чи комунальної власності на строк 15 (п`ятнадцять) років, з конфіскацією усього належного їй на праві приватної власності майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з моменту приведення вироку до виконання, тобто з моменту фактичного затримання.

Обраний в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишити без змін.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Луцький міськрайонний суд Волинської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку після проголошення негайно вручити захиснику обвинуваченої та прокурору.

Інформацію про ухвалений вирок, опублікувати у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження згідно з положеннями статті 297-5 КПК України та на офіційному веб-сайті суду.

Суддя Луцького міськрайонного суду ОСОБА_1