г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/6386/25
Номер провадження 1-кс/213/620/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2025 року м. Кривий Ріг

Cлідча суддя Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання слідчої СВ ВП №6 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області, капітана поліції ОСОБА_3 в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000449 07.12.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України, про арешт майна,

ВСТАНОВИЛА:

Слідча СВ ВП №6 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області, капітан поліції ОСОБА_3 звернулась в суд з клопотанням про арешт майна.

Клопотання обґрунтоване тим, що 06.12.2025 співробітниками відділу реагування патрульної поліції Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області, по вул. Набережна в с. Шестірня, Широківської ТГ, Криворізького району, Дніпропетровської обл. було зупинено транспортний засіб - OPEL KADETT, реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Оскільки останній керував транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння, та у відношенні останнього було складено протокол серії ЕПР1 №533464 від 06.12.2025 за ч. 2 ст. 130 КУпАП, а також адміністративну постанову серії ЕНА №6293364 від 06.12.2025 за ст. 121-3 ч. 1 КУпАП. При перевірці інформацію по системі Армор, встановлено, що:

-08.10.2022 у відношенні ОСОБА_4 , складено адміністративний протокол за № ААД 395670 за фактом вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП та протокол за № БАА 480065 за фактом вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст.126 ч.2 КУпАП;

-06.01.2023 у відношенні ОСОБА_4 , складено адміністративний протокол за № ААД 232374 за фактом вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст.126 ч.5 КУпАП;

-23.03.2023 у відношенні ОСОБА_4 , складено адміністративний протокол за № ААД 438639 за фактом вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст.126 ч.5 КУпАП;

-28.04.2023 у відношенні ОСОБА_4 , складено адміністративний протокол за № ААД 261274 за фактом вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП;

-09.08.2025 у відношенні ОСОБА_4 , складено адміністративний протокол за № ЕНА 5438763 за фактом вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст.126 ч.4 КУпАП;

-09.08.2025 у відношенні ОСОБА_4 , складено адміністративний протокол за № ЕПР1 417512 за фактом вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП;

-06.12.2025 у відношенні ОСОБА_4 , складено адміністративний протокол за № ЕПР1 533463 за фактом вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст.130 ч.2 КУпАП.

Таким чином, в зв`язку з неодноразовими фактами притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності, за вчинення адміністративних правопорушень передбачених ст. 130, ч.5 ст.126 КУпАП, санкція за які передбачає накладення штрафу з позбавленням права керування транспортним засобом та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого, та в зв`язку з наявними ознаками вчинення ОСОБА_4 злочину передбаченого ч.1 ст. 382 КК України, за ознаками умисного невиконання постанови суду, що набрали законної сили, співробітники патрульної поліції повідомили про даний факт.

Так, 06.12.2025 до чергової частини ВП №6 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області, через оператора «102» надійшло повідомлення за фактом того, що екіпаж ВР1Ш по вул. Набережна в с. Шестірня, Широківської ТГ, Криворізького району, Дніпропетровської обл. виявили водія ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , котрий керував транспортним засобом - автомобілем OPEL KADETT, реєстраційний номер НОМЕР_1 , тим самим умисно не виконав постанови суду, що набрали законної сили, в частині позбавлення його права керування транспортними засобами на строк понад п`ять років. (ЄО 13233 від 06.12.2025).

Під час прибуття СОГ на місце події було виявлено ОСОБА_4 та транспортний засіб під керуванням останнього, автомобіль OPEL KADETT, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Складено протокол огляду місця події, в ході якого було вилучено вищевказаний транспортний засіб з ключами до нього, та свідоцтво про реєстрації даного ТЗ серії НОМЕР_2 .

Також відповідно до клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 має транспортний засіб OPEL KADETT, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який придбав самостійно за власні кошти приблизно в квітні 2025 року, проте згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу даний автомобіль належить гр. ОСОБА_5 . ОСОБА_4 на даний час про знаходження власника не знає, з ним не спілкується, контактних даних його не має.

Слідча вказує, що оскільки автомобіль OPEL KADETT, реєстраційний номер НОМЕР_1 (власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 є ОСОБА_5 ) є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України, даний автомобіль було оглянуто, вилучено та поміщено до спеціального майданчику, що розташований на території ВП№6 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області, за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Рудна 7, ключі до автомобілю та свідоцтво про реєстрації даного ТЗ серії НОМЕР_2 вилучено та поміщені до спеціального пакету НПУ CRI 1129965.

Автомобіль OPEL KADETT, реєстраційний номер НОМЕР_1 використовувався в якості знаряддя вчинення кримінального правопорушення. Метою накладення арешту є збереження речових доказів.

Слідча просить накласти арешт на автомобіль, ключі до нього та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

До судового засідання слідча не з`явилася, про дату та час розгляду клопотання була повідомлена судом. Її неявка не перешкоджає розгляду клопотання.

Дослідивши клопотання та додані матеріали кримінального провадження, слідча суддя приходить до висновку, що воно не підлягає задоволенню з огляду на таке.

У провадженні відділенням поліції № 6 Криворізького районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження №0000449, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.12.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України.

Майно, на яке слідча просить накласти арешт, відповідно до постанови слідчого про визнання та приєднання до матеріалів кримінального провадження речового доказу від 07.12.2025 року визнано речовими доказами. Місцем зберігання транспортного засобу визначено спеціальний майданчик, розташований на території ВП №6. Ключі від автомобілю та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу передано на зберігання до камери схову речових доказів ВП №6.

Слідча вважає, що підставою арешту транспортного засобу є те, що автомобіль використовувався в якості знаряддя вчинення кримінального правопорушення. Метою накладення арешту є збереження речових доказів.

Проте з таким твердженням слідчої не можливо погодитися.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України метою арешту майна є збереження речових доказів. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.

Разом з тим, зі змісту ч. 3 ст. 170 КПК України слідує, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, зазначеним у ст. 98 КПК України, якою визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94,132 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону.

Як видно із матеріалів клопотання, власником транспортного засобу - автомобіля марки OPEL KADETT, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 19835 року випуску, червоного кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , є ОСОБА_5 , місце реєстрації якого: АДРЕСА_1 .

Будь-яких підтверджень факту придбання даного транспортного засобу громадянином ОСОБА_4 до клопотання не надано. Також до клопотання не долучені документи, які б давали підстави для висновку, що ОСОБА_5 є лише титульним (номінальним) власником вказаного автомобіля, тоді як фактичним власником майна, яке перебуває в його постійному користуванні, є ОСОБА_4 .

Слідчою у клопотанні не доведено необхідності застосування найсуворішого обмеження права власності ОСОБА_5 , який не є учасником кримінального провадження, а тому обмеження його права власності шляхом накладення арешту не є виправданим.

Крім того, з огляду на об`єктивну сторону ч. 1 ст. 382 КК України, відповідальність за якою настає за невиконання судового рішення, слідчою також не було доведено, що вилучений автомобіль, ключі від нього та свідоцтво про реєстрації ТЗ, відповідають критеріям речового доказу, які зазначені у ст. 98 КПК України, з огляду на це є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі були об`єктом кримінально протиправних дій, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Сам факт прийняття постанови про визнання вказаного майна речовим доказом не свідчить про його відповідність критеріям, визначеним ст. 98 КПК та не є безумовною підставою для арешту цього майна, оскільки в протилежному тлумаченні та застосуванні вищезазначених норм, арешт на майно накладався б автоматично без здійснення судового контролю законності обмеження права власності.

З огляду на викладене слідча суддя вважає, що слідчим не доведено, яким чином транспортний засіб є знаряддям, за допомогою якого було вчинено кримінальне правопорушення, які дії на стадії досудового розслідування мають бути проведені за допомогою транспортного засобу (огляди, експертизи тощо), які конкретні ризики незастосування арешту наявні, не обґрунтована мета та завдання арешту, визначені ст. 170 КПК України.

Керуючись ст. 7, 110, 131, 132, 167-168, 170-173, 175, 369-372, 376 КПК України, слідча суддя, -

УХВАЛИЛА:

В задоволенні клопотання слідчої про накладення арешту на майно відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду в термін 5 днів з моменту її проголошення. Якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Повний текст ухвали виготовлено та проголошено 09 грудня 2025 року.

Слідча суддя ОСОБА_1