ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2025 року

м. Київ

справа № 527/819/23

провадження № 51-3702км25

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

у режимі відеоконференції

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги захисника

ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на вирок Полтавського апеляційного суду від 15 вересня 2025 року та засудженого ОСОБА_8 на вирок Глобинського районного суду Полтавської області від 30 квітня 2024 року та вирок Полтавського апеляційного суду від 15 вересня 2025 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000504, за обвинуваченням

ОСОБА_8 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Бугаївка Глобинського району Полтавської області, жителя

АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених пунктами 1, 6 ч. 2

ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України.

Вступ

20 жовтня 2022 року в період з 18:00 до 19:00 ОСОБА_8 прибув до домогосподарства потерпілих - подружжя ОСОБА_9 у АДРЕСА_1 для вирішення питання стосовно боргових зобов`язань, оскільки він не повернув їм борг та здійснив на них напад з метою заволодіння майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя потерпілих, які зазнали нападу (розбій), в умовах воєнного стану, при цьому вчинив убивство двох потерпілих з корисливих мотивів.

Суд першої інстанції кваліфікував діяння та засудив ОСОБА_8 за пунктами

1, 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України.

Апеляційний суд, після перегляду вироку суду першої інстанції в апеляційному порядку, скасував його в частині призначеного покарання та ухвалив вирок, яким визначив остаточне покарання за інкриміновані засудженому злочини у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому майна.

У поданій касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати вирок апеляційного суду щодо підзахисного та призначити новий розгляд у цьому суді.

У свою чергу засуджений подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень і його особі через суворість.

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду в порядку касаційного розгляду має відповісти на доводи щодо:

- правильності кваліфікації дій засудженого за пунктами 1, 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4

ст. 187 КК України;

- справедливості призначеного засудженому покарання у виді довічного позбавлення волі;

- постановлення судових рішень з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Глобинського районного суду Полтавської області від 30 квітня

2024 року засуджено ОСОБА_8 до покарання у виді позбавлення волі:

- за ч. 4 ст. 187 КК України на строк 10 років із конфіскацією належного йому майна;

- пунктами 1, 6 ч. 2 ст. 115 КК України на строк 15 років із конфіскацією належного йому майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено

ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років із конфіскацією належного йому майна.

Цим же вироком вирішено долю речових доказів та питання щодо процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Згідно з вироком ОСОБА_8 визнано винуватим у тому, що він

20 жовтня 2022 року в період з 18:00 до 19:00, прибув до домогосподарства потерпілих - подружжя ОСОБА_9 у АДРЕСА_1 для вирішення питання стосовно боргових зобов`язань, оскільки він не повернув їм борг, та здійснив на них напад з метою заволодіння майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя потерпілих, які зазнали нападу (розбій), в умовах воєнного стану, при цьому вчинив убивство двох потерпілих з корисливих мотивів.

З метою подолання опору ОСОБА_9 узяв до рук плоский колючо-ріжучий предмет типу клинка ножа, який має обушок і гостре лезо, та завдав не менше шести ударів у ділянку грудної клітки, спини, шиї і обох рук ОСОБА_9 , а потім твердим тупим предметом, що має обмежену контактуючу поверхню з тригранним кутом, з великою силою заподіяв не менше п`яти ударів по голові ОСОБА_9 .

У результаті його дій ОСОБА_9 отримав легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я та ушкодження, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя, унаслідок чого він помер на місці події.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_8 , подолавши опір потерпілого

ОСОБА_9 , перебіг до будинку домогосподарства ОСОБА_9, де біля будинку зустрів ОСОБА_10 , ОСОБА_8 колючо-ріжучим предметом, який має обушок та гостре лезо завдав ОСОБА_10 не менше 32 ударів у ділянку обличчя і рук.

Після цього, ОСОБА_8 , узяв до рук тупий твердий предмет з обмеженою подовженою контактуючою поверхнею, і завдав декілька ударів по руках та не менше восьми ударів по голові ОСОБА_10 .

У результаті дій ОСОБА_8 . ОСОБА_10 отримала легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, середньої тяжкості тілесне ушкодження як за критерієм тривалого розладу здоров`я, так і за критерієм відсутності небезпеки, а також тяжкі, від яких настала її смерть.

Переконавшись, що потерпілі не чинять опору, ОСОБА_8 забіг до приміщення будинку й незаконно заволодів грошовими коштами в сумі близько

3800 дол. США (відповідно до курсу НБУ станом на 20 жовтня 2022 року еквівалентно 138 966 грн) та близько 34 тис. грн, загалом - 172 966 грн. Далі він зник з місця вчинення злочину та згодом з метою уникнення відповідальності на мотоциклі марки «Lifan» д. н. з. НОМЕР_1 виїхав із смт Градизьк і направився до м. Кропивницького, де розпорядився викраденими грошовими коштами на власний розсуд, а саме за 2 тис. дол. США придбав автомобіль марки

ЗАЗ-DAEWOO, д .н. з. НОМЕР_2 , решту грошей залишив при собі.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразилися у вчиненні розбою в умовах воєнного стану, поєднаного із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, ОСОБА_8 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 187 КК України, та умисне вбивство двох осіб з корисливих мотивів, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене пунктами 1, 6 ч. 2 ст. 115 КК України.

Полтавський апеляційний суд вироком від 15 вересня 2025 року вирок районного суду в частині призначеного покарання скасував. Ухвалив свій вирок, яким ОСОБА_8 призначив покарання:

- за ч. 4 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 10 років

із конфіскацією всього належного йому майна;

- пунктами 1, 6 ч. 2 ст. 115 КК України у виді довічного позбавлення волі

із конфіскацією всього належного йому майна.

На підставі частин 1, 2 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі із конфіскацією всього належного йому майна.

У решті вирок суду першої інстанції залишив без змін.

Вимоги касаційних скарг й узагальнені доводи осіб, які їх подали

У касаційних скаргах:

- захисник, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати вирок апеляційного суду щодо підзахисного та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Обґрунтовуючи свої вимоги, зазначає, що адвокат ОСОБА_11 , який брав участь у судовому засіданні апеляційного суду від 15 вересня 2025 року, не мав повноважень, оскільки Глобинський районний суд Полтавської області ухвалою від 07 червня 2023 року задовольнив клопотання цього захисника про відмову від здійснення захисту засудженого ОСОБА_8 та надалі було залучено захисника ОСОБА_7 для надання безоплатної вторинної правової допомоги зазначеному вище засудженому, тож, на думку захисника, з цих підстав було порушено право засудженого на захист;

- засуджений просить скасувати оскаржувані судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень і його особі через суворість.

Вважає, що суди не взяли до уваги відсутність доказів на підтвердження факту заволодіння ним грошовими коштами, які належали саме потерпілим, що свідчить про відсутність у його діях умислу на вчинення розбійного нападу та умисного вбивства з корисливих мотивів.

При цьому указує на неповноту судового розгляду районним судом, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження.

Зазначає про неналежність та недопустимість як доказу даних, отриманих у результаті проведення додаткового огляду мотоцикла марки «Lifan»,

д. н. з. НОМЕР_1 , оскільки цю слідчу дію було проведено після 37 днів з моменту здійснення первинного огляду транспортного засобу та саме в результаті проведення повторного огляду було виявлено сліди крові.

При цьому, первинний огляд зазначеного вище транспортного засобу був проведений з порушенням вимог КПК України у зв`язку з тим, що допитаний у суді першої інстанції понятий ОСОБА_12 зазначив, що мотоцикл знаходився не в приміщенні гаража, як це зафіксовано на фототаблиці, а біля нього, що свідчить про здійснення цієї слідчої дії без понятих.

До того ж районний суд відмовив у задоволенні клопотання про допит понятого ОСОБА_13 та спеціаліста-криміналіста ОСОБА_14 , які брали участь у цій слідчій дії, чим допустив порушення права засудженого на захист.

На думку засудженого, цей суд безпідставно відмовив у задоволенні заявленого колегії суддям відводу, що призвело до порушення його права на розгляд справи неупередженим судом.

Також стверджує, що суд апеляційної інстанції, переглядаючи кримінальне провадження в апеляційному порядку, допустив порушення ст. 404 КПК України, оскільки не здійснив повторний допит свідка ОСОБА_15 , унаслідок чого не встановив дійсних обставин справи та необґрунтовано погодився з висновками суду першої інстанції.

Водночас наголошує, що без уваги суду апеляційної інстанції залишився той факт, що за результатами проведеного обшуку, за його місцем проживання,

не надано примірник відповідного протоколу та опису вилучених речей, при цьому, повторний обшук був здійснений із порушенням вимог КПК України, що свідчить про незаконність цих дій.

Також зазначає, що апеляційний суд, призначаючи йому покарання у виді довічного позбавлення волі, безпідставно послався на негативну характеристику за місцем проживання як на дані, що характеризують його особу, і на попередню судимість, оскільки судимість погашена, що призвело до суворості призначеного покарання.

Вважає незаконним рішення апеляційного суду з підстав участі у останньому судовому засіданні цього суду адвоката ОСОБА_11 , який не мав на це повноважень.

Також у касаційній скарзі засуджений указує, що апеляційний суд, переглядаючи це кримінальне провадження за його апеляційною скаргою, всупереч вимогам КПК України не перевірив належним чином наведених у ній доводів та безпідставно залишив їх без задоволення.

Позиції інших учасників судового провадження

Учасники судового провадження заперечення на касаційні скарги

не подавали.

У судовому засіданні засуджений та його захисник підтримали подані касаційні скарги, а прокурор та представник потерпілого виступили проти їх задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, наведені у касаційних скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що скарга захисника

не підлягає задоволенню, а скаргу засудженого необхідно задовольнити частково з таких підстав.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Висновки суду про винуватість засудженого, правильність кваліфікації його дій за пунктами 1, 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, та призначене покарання в касаційній скарзі захисника не оспорюються.

У касаційній скарзі засуджений порушує питання про перевірку судових рішень у касаційному порядку у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповнотою судового розгляду. Проте зазначені обставини відповідно до вимог ст. 438 КПК України не можуть бути підставою для скасування або зміни судових рішень у касаційному порядку.

Крім того, згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, а також правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Отже, суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості надавати оцінку доводам у касаційній скарзі в частині неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Мотивуючи свою касаційну скаргу, засуджений оспорює зазначені обставини та правильність оцінки судами доказів, на підставі яких постановлено судове рішення, що, на його думку, призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування закону, який не підлягає застосуванню. Надаючи власну оцінку доказам, засуджений по суті заперечує достовірність окремих із них та правильність установлення фактичних обставин кримінального провадження, тоді як їх перевірка в силу

ст. 433 КПК України до повноважень суду касаційної інстанції законом

не віднесено.

Про правильність кваліфікації дій засудженого за пунктами 1, 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4

ст. 187 КК України.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з положеннями п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України вирок суду першої інстанції повинен містити, зокрема, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Слід зазначити, що відповідно до положень статей 370, 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції та ухвалює свій вирок у разі необхідності застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення, необхідності застосувати більш суворе покарання, а також у разі скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції або ж у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання. Таке рішення апеляційного суду має бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Як визначено в ч. 1 ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Статтею 62 Конституції України гарантовано, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зазначені права і свободи мають своє відображення у загальних засадах кримінального провадження, а саме у презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка відповідно до ч. 1 ст. 17 КПК України полягає у тому, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватості особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Стосовно матеріалів цього кримінального провадження колегія суддів зауважує, що доводи засудженого про неправильну кваліфікацію його дій ґрунтуються на переконанні, що в кримінальному провадженні жодними доказами не доведено факту заволодіння ним грошовими коштами, які належать саме потерпілим, що свідчить про відсутність у його діях умислу на вчинення розбійного нападу та умисного вбивства з корисливих мотивів.

Проте колегія суддів не погоджується із зазначеною вище позицією засудженого і зауважує, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що умисне вбивство потерпілих - подружжя ОСОБА_9 було вчинено засудженим саме під час розбійного нападу, а також, що засуджений діяв із прямим умислом на позбавлення життя потерпілих з корисливих мотивів і з прямим умислом на вчинення розбою, поєднаного із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, з кваліфікуючими ознаками, а тому дії засудженого обґрунтовано отримали юридично-правову кваліфікацію за ч. 4

ст. 187 та пунктами 1, 6 ч. 2 ст. 115 КК України.

Такий висновок узгоджується з усталеною судовою практикою, відповідно до якої в разі вчинення умисного вбивства під час розбійного нападу дії винного кваліфікуються за ч. 4 ст. 187 та п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України (постанови Верховного Суду від 04 квітня 2019 року у справі № 210/2789/15-к, провадження № 51-6775км18; від 15 лютого 2022 року у справі № 204/484/19, провадження № 51-4962км21, від 01 квітня 2025 року у справі № 148/1726/23, провадження № 51-5670км24).

Зазначена практика заснована на тому, що розбій є складеним кримінальним правопорушенням, який утворено законодавчим поєднанням у межах одного складу злочину двох нерозривно пов`язаних діянь - посягання на чуже майно шляхом нападу на певну особу і протиправного впливу на таку особу в спосіб, який є небезпечним для життя і здоров`я. По суті розбій є врахованою законодавцем так званою ідеальною сукупністю двох окремих двоїсто поєднаних між собою діянь, які співвідносяться між собою як посягання і спосіб його вчинення, проте в інших випадках відповідають ознакам самостійних окремих складів правопорушень.

У свою чергу вчинення умисного вбивства утворює ознаки більш небезпечного злочину і не охоплюється ч. 4 ст. 187 КК України, кваліфікується за п. 6 ч. 2

ст. 115 КК України з тих підстав, що кваліфікація лише за ч. 4 ст. 187 КК України

не здатна надати належну оцінку суспільній небезпечності вчиненого особою протиправного діяння, адже застосований спосіб та його наслідки у виді заподіяння смерті в такому разі утворюють ознаки самостійного окремого більш тяжкого злочину, ніж той, виконання якого він забезпечує, оскільки призводить до заподіяння шкоди, яка виходить за межі ч. 4 ст. 187 КК України.

Варто зазначити, що вчинене з корисливих мотивів умисне вбивство кваліфікується у разі, коли винний, позбавляючи життя потерпілого, бажав одержати у зв`язку з цим матеріальні блага для себе або інших осіб (заволодіти грошима, коштовностями, цінними паперами, майном тощо), одержати чи зберегти певні майнові права, уникнути матеріальних витрат чи обов`язків (одержати спадщину, позбавитися боргу, звільнитися від платежу тощо) або досягти іншої матеріальної вигоди. При цьому не має значення, чи одержав винний ту вигоду, яку бажав одержати внаслідок вбивства, а також коли виник корисливий мотив - до початку чи під час вчинення цього злочину.

Цей підхід відображено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 12 лютого 2019 року (справа № 742/519/17, провадження № 51-4216км18). Як зазначено в указаному рішенні, за встановленими судами фактичними обставинами у засуджених ще до нападу на потерпілого була попередня змова на вбивство з корисливих мотивів, а тому кваліфікація їх дій за ч. 4 ст. 187 КК України

є зайвою.

Корисливий мотив злочину - це внутрішнє спонукання суб`єкта злочину задовольнити особисті потреби матеріального характеру.

Під користю (корисливими спонуканнями, корисливим мотивом) у чинному законодавстві про кримінальну відповідальність розуміється бажання винного одержати внаслідок вчинення злочину матеріальні блага для себе чи інших осіб, одержати або зберегти певні майнові права, уникнути матеріальних витрат, досягти іншої матеріальної вигоди.

У свою чергу розбій вважається закінченим з моменту нападу, поєднаного із застосуванням або з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я, незалежно від того, чи заволоділа винна особа чужим майном.

При цьому для встановлення кваліфікуючої ознаки злочину «з корисливих мотивів», необхідної для кваліфікації за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, не має значення, чи досяг винний тієї матеріальної вигоди, якої прагнув, у такому разі склад цього злочину буде наявний, оскільки його мотивом була корисливість.

Мотивуючи свої висновки про наявність в діях засудженого корисливого мотиву, суд слушно послався, зокрема, на показання самого засудженого, який не заперечував того факту, що він дійсно у 2021 році брав у потерпілих - подружжя ОСОБА_9 гроші в розмірі 1000 євро, які не повернув, а також на показання свідка ОСОБА_17 - цивільної дружини засудженого, яка під час її допиту у суді першої інстанції зазначила про дійсність указаного вище факту та на показання залегендованого свідка ОСОБА_18 , якому засуджений у камері ізолятора тимчасового тримання розказав, крім іншого, що сидить за підозрою у подвійному вбивстві, зокрема знайомого, якому він винен гроші, тож суд правильно установив, що у діях ОСОБА_8 наявний корисливий мотив.

Водночас свої висновки про доведеність винуватості засудженого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, пунктами 1, 6 ч. 2

ст. 115 КК України, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, належним чином умотивував дослідженими під час судового розгляду доказами, які були оцінені відповідно до закону та в їх сукупності і правильно визнані судом достатніми та взаємозв`язаними для ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_8 .

Так, суд обґрунтовано поклав в основу обвинувального вироку показання свідків:

- ОСОБА_15 , яка під час допиту судом першої інстанції повідомила, що

20 жовтня 2022 року приблизно з 15:00 до 18:00 з чоловіком поверталися додому, побачила на узбіччі дороги мотоцикл ОСОБА_8 , а сам ОСОБА_8 стояв біля хвіртки домогосподарства потерпілих ОСОБА_9 . Пізніше вона почула крики, вийшла на огород подивитися та побачила на подвір`ї ОСОБА_9 ОСОБА_8 , який щось підсвічував ліхтарем, а потім він швидко пішов. Самих ОСОБА_9 в цей час на подвір`ї вона не бачила і криків більше не чула. Зазначила, що з її городу видно, що відбувається на задньому подвір`ї ОСОБА_9 та вказала, що вона впевнена в тому, що це був саме ОСОБА_8 , оскільки вже досить давно його знає, знає його статуру, він був одягнений у темну курточку, у якій його побачила, коли стояв біля воріт. Далі вона пішла в свою хату до дітей та через деякий час почула гуркіт - мотоцикл завівся і поїхав. Крім ОСОБА_8 , інших осіб на подвір`ї ОСОБА_9 в той час вона не бачила. Вказала, що і раніше іноді бачила ОСОБА_8 у ОСОБА_9, який допомагав останнім по господарству. Також їй відомо, що потерпіла ОСОБА_10 приходила до співмешканки ОСОБА_8 та вимагала кошти, які вона позичила сім`ї ОСОБА_8 та прохала повернути борг;

- ОСОБА_19 , який пояснив суду, що він через додаток «OLX» виклав оголошення про продаж свого автомобіля, через деякий час йому подзвонив чоловік (вказав, що це був ОСОБА_8 ), з яким вони домовилися зустрітися. Зустріч була 21 чи 22 жовтня 2022 року у м. Кропивницькому. Крім іншого, зазначив, що виручені гроші за автомобіль у сумі 2000 дол. США він не витратив, оскільки домовилися з ОСОБА_20 через два тижні оформити автомобіль, оскільки його власник проживає у м. Києві. Згодом йому подзвонили слідчі з м. Полтави, він надав їм пояснення та видав гроші в сумі 2000 дол. США.

- залегендованого свідка ОСОБА_18 , який розповів суду, що він перебував із ОСОБА_8 в одній камері ізолятора тимчасового тримання, де ОСОБА_8 йому повідомив, що сидить за підозрою у подвійному вбивстві та розказав, що йому подзвонив знайомий, якому він винен 800 дол. США, та сказав прийти поговорити стосовно грошей. Коли ОСОБА_8 прийшов, потерпілий говорив із ним грубо, тому він на городі схопив сапу і бив потерпілого, потім вийшла жінка і була бійка. Надалі він знайшов пачку грошей та забрав її. Сів на мопед та хотів тікати на захід України. Ще він вказав, що хвилюється, бо його бачила сусідка, як він вибігав і тікав. Казав, що у нього є дружина та двоє дітей. Також казав, що він хвилюється і за те, що дружина сказала, що він був вдома, але вона брехала поліції, бо у той час вона була на роботі. Зазначив, що ОСОБА_8 йому все розказував добровільно;

- ОСОБА_21 , який у ході допиту судом повідомив, що він працює на станції автосервісу у м. Кропивницькому. У 2022 році до нього на СТО прийшов чоловік (вказав на засудженого) та попросив залишити йому на зберігання мотоцикл синього кольору, за це оплатив 500 грн та сказав, що забере мотоцикл через пару днів. Також зазначив, що вони обмінялися номерами телефонів та домовилися, що якщо мотоцикл буде стояти довше, то засуджений за це доплатить. Вказав, що через декілька днів приїхали працівники поліції та у його присутності оглядали мотоцикл, а потім погрузили його і поїхали.

- ОСОБА_12 , який повідомив суду, що він був понятим під час огляду мотоцикла в м. Кропивницькому, однак, не пам`ятає коли це відбувалося. Також працівники поліції просили його зафіксувати вилучення грошових коштів (доларів) і мотоцикла. Огляд та вилучення мотоцикла відбувалося на СТО, на мотоциклі були частини синього кольору та під час огляду під сидінням мотоцикла знайшли документи на нього та ганчірку з плямами. Вказав, що під час проведення цих дій був ще один понятий.

- ОСОБА_22 , який зазначив, що 23 жовтня 2022 року він як слідчий проводив огляд мотоцикла у м. Кропивницькому в присутності понятих та під час огляду було вилучено мотоцикл синього кольору, шолом та ганчірку;

- ОСОБА_23 , який уході допиту у суді першої інстанції пояснив, що

29 листопада 2022 року він був присутнім як спеціаліст-криміналіст під час огляду місця події, де біля слідчого управління проводився огляд мотоцикла, який був опечатаний. Зазначив, що він за вказівкою слідчого робив фотознімки сидіння мотоцикла та змиви слідів крові, які були виявлені на ньому під час огляду.

Необхідно зазначити, що допит свідків було проведено у відповідності до вимог КПК України, зокрема їх було попереджено про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання.

У свою чергу суд апеляційної інстанції під час апеляційного перегляду вироку суду першої інстанції не знайшов підстав сумніватися в правдивості показань свідків.

При цьому, варто зауважити, що твердження засудженого про те, що суд апеляційної інстанції, переглядаючи кримінальне провадження в апеляційному порядку, допустив порушення ст. 404 КПК України, оскількине здійснив повторний допит свідка ОСОБА_15 , унаслідок чого не встановив дійсних обставин справи та необґрунтовано погодився з висновками суду першої інстанції, є безпідставними, оскільки цей суд встановив, що свідок ОСОБА_15 була допитана у судовому засідання суду першої інстанції від 02 серпня

2023 року за участі сторони захисту та сторони обвинувачення, при цьому сторони не обмежувались судом у можливості задавати питання цьому свідку. Більше того, саме свідок ОСОБА_15 повідомила суду першої інстанції, що бачила ОСОБА_8 на місці вчинення злочину в день вбивства подружжя ОСОБА_9 , чула крики з їх домогосподарства.

У свою чергу колегія суддів зауважує, що згідно з приписами ч. 3 ст. 404 КПК України повторне дослідження обставин, установлених під час кримінального провадження, за наявності клопотання допускається лише за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями. У цій справі такої умови апеляційний суд не встановив. Сам собою факт незгоди з висновками суду не є підставою для повторного дослідження доказів.

Цей суд обмежився аналізом показань учасників кримінального провадження, безпосередньо сприйнятих судом першої інстанції.

За результатами перегляду вироку апеляційний суд погодився з оцінкою таких доказів, даною районним судом.

Тому доводи касаційної скарги засудженого про протилежне є голослівними.

Показання свідків є логічними, послідовними та узгоджуються з іншими наявними у кримінальному провадженні доказами.

Також винуватість засудженого підтверджується даними, що містяться в письмових доказах, зміст яких детально викладено у вироку, зокрема:

- у протоколі обшуку від 22 жовтня 2022 року з відеозаписом та актом про застосування службової собаки, об`єктом якого було домогосподарство на АДРЕСА_2 , де виявлено труп потерпілого ОСОБА_9 та труп потерпілої ОСОБА_10 (т. 1,

а. п. 184-214);

- у протоколі обшуку від 22 жовтня 2022 року з відеозаписом, об`єктом якого було помешкання на АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_8 , під час якого вилучено одяг та взуття ОСОБА_8 (т. 1, а. п. 229-231);

- у протоколі обшуку від 23 жовтня 2022 року з відеозаписом, об`єктом якого був автомобіль «ЗАЗ-ДЕО», д. н. з. НОМЕР_2 , яким користувався ОСОБА_8 , звідки було вилучено речі ОСОБА_8 (т. 1, а. п. 245-250);

- у протоколі огляду місця події від 23 жовтня 2022 року з фототаблицею, об`єктом огляду якого була ділянка місцевості, що розташована на вул. Романа Шухевича, 41 у м. Кропивницькому Кіровоградської області, де було виявлено та вилучено мотоцикл «Lifan», д. н. з. НОМЕР_1 , синього кольору (т. 2, а. п. 13-26);

- у протоколі огляду місця події від 23 жовтня 2022 року з фототаблицею, згідно з яким у приміщенні службового кабінету Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області громадянин ОСОБА_19 добровільно надав для огляду та подальшого вилучення грошові кошти в сумі 2000 дол. США, отримані від невідомого чоловіка після продажу автомобіля (т. 2, а. п. 38-40);

- у протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23 жовтня 2022 року, проведеного за участю свідка ОСОБА_21 , в присутності понятих, останній вказав на фотозображенні особи № 3 ( ОСОБА_8 ), як такої, яка 21 жовтня 2022 року залишила йому на зберігання мопед (мотоцикл) синього кольору в боксі СТО за адресою:

АДРЕСА_3 , за що оплатила 500 грн. Упізнав особу за худорлявістю обличчя, його формою, формою носа, губ, брів, зачіскою та іншими рисами обличчя у своїй сукупності (т. 2, а. п. 58-60);

- у протоколі огляду від 24 жовтня 2022 року з фототаблицею, об`єктом якого було помешкання на АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_8 , під час якого вилучено фрагмент мотузки (т. 2, а. п. 70, 71);

- у протоколі огляду місця події від 24 жовтня 2022 року, де в приміщенні Глобинського відділення ПОБ СМЕ Полтавської області проведено огляд одягу потерпілої ОСОБА_10 та потерпілого ОСОБА_9 (т. 2, а. п. 74-78);

- у протоколі огляду місця події від 25 жовтня 2022 року з фототаблицею та актом про застосування службової собаки, об`єктом огляду якого є прибудинкова територія домогосподарства на АДРЕСА_2 , де виявлено два недопалки від цигарок (т. 2, а. п. 88-94);

- у протоколі огляду місця події від 29 листопада 2022 року з фототаблицею, згідно з яким в приміщенні камери зберігання СУ ГУНП в Полтавській області, проведено огляд мотоцикла «Lifan», д. н. з. НОМЕР_1 , синього кольору, де на внутрішній частині сидіння виявлено нашарування речовини бурого кольору у вигляді липких крапель. Вказане сидіння до мотоцикла вилучено (т. 2,

а. п. 95-102);

- у протоколі огляду від 01 лютого 2022 року з фототаблицею та відеоматеріалом до нього, відповідно до якого старшим слідчим відділу СУ ГУНП в Полтавській області капітаном поліції ОСОБА_22 в приміщенні службового кабінету № 418 проведено огляд USB флеш-карти марки «Kingston» об`ємом 14,4 Гб, яку було отримано в рамках виконання доручення слідчого в порядку ст. 40 КПК України (диск містить відеофайл, де зафіксовано з камер відеоспостереження домоволодіння потерпілих ОСОБА_9 та рух транспортного засобу - мотоцикла та самого мотоцикліста) (т. 4, а. п. 180-225);

- у висновку експерта (судово-імунологічна експертиза від 07 листопада

2022 року № 1613), згідно із яким на зіскобі з бетонної поверхні (об. № 1), зіскобі із дверей (об. № 2), зіскобі зі стіни (об. № 3), знайдена кров людини. При серологічному дослідженні в зазначених об`єктах виявлений антиген В, крім того в об. № 1,3 виявлений ізогемаглютин анти-А заізосерологічною системою АВ0. Ця кров може походити від ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , крові яких характерні виявлені властивості. Походження цієї крові від ОСОБА_9 виключається (т. 3, а. п. 8, 9);

- у висновку експерта (судово-імунологічна експертиза від 02 листопада

2022 року № 1582), відповідно до якого на футболці ОСОБА_10 знайдена кров людини. При серологічному дослідженні в зазначених об`єктах виявлений антиген В заізосерологічною системою АВ0. Ця кров може походити від ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , крові яких властивий антиген В, при умові наявності зовнішньої кровотечі на час події у останнього. Походження цієї крові від ОСОБА_9 виключається (т. 3, а. п. 52, 53);

- у висновку експерта (судово-імунологічна експертиза від 02 листопада

2022 року № 1583), згідно із яким на джемпері ОСОБА_10 знайдена кров людини. При серологічному дослідженні в зазначених об`єктах виявлений антиген В заізосерологічною системою АВ0. Ця кров може походити від

ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , крові яких властивий антиген В, при умові наявності зовнішньої кровотечі на час події у останнього. Походження цієї крові від ОСОБА_9 виключається (т. 3, а. п. 58-60);

- у висновку експерта (судово-імунологічна експертиза від 02 листопада

2022 року № 1581), відповідно до якого на штанах сірого кольору

ОСОБА_10 знайдена кров людини. При серологічному дослідженні в зазначених об`єктах виявлений антиген В. Ця кров може походити від ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , крові яких властивий виявлений антиген. Походження цієї крові від ОСОБА_9 виключається (т. 3, а. п. 71-73);

- у висновку експерта (судово-імунологічна експертиза від 02 листопада

2022 року № 1580, згідно із яким на черевику на праву ногу ОСОБА_10 знайдена кров людини. При серологічному дослідженні в зазначених об`єктах виявлений антиген В за ізосерологічною системою АВ0. Ця кров може походити від ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , крові яких властивий виявлений антиген. Походження цієї крові від ОСОБА_9 виключається (т. 3, а. п. 78, 79);

- у висновку експерта (судово-імунологічна експертиза від 02 листопада

2022 року № 1574), відповідно до якого на фрагменті тканини світло-зеленого кольору (в постанові - гірчичного кольору) знайдена кров людини. При серологічному дослідженні в зазначеному об`єкті виявлений антиген Азаізосерологічною системою АВ0. Ця кров може походити від ОСОБА_9 , крові якого властивий антиген А. Походження цієї крові від ОСОБА_10 ,

ОСОБА_8 виключається (т. 3, а. п. 95, 96);

- у висновку експерта (судово-імунологічна експертиза від 02 листопада

2022 року № 1573, згідно із яким на шоломі, вилученому за адресою:

вул. Р. Шухевича, 41, м. Кропивницький та наданому на дослідження, знайдена кров людини. При серологічному дослідженні в зазначених об`єктах виявлений антиген А за ізосерологічною системою АВ0. Ця кров може походити від

ОСОБА_9 , крові якого властивий виявлений антиген. Походження цієї крові від ОСОБА_10 , ОСОБА_8 виключається (т. 3, а. п. 100, 101);

- у висновку експерта (судово-імунологічна експертиза від 30 листопада

2022 року № 1750), відповідно до якого на сидінні мотоцикла, яке вилучене під час додаткового огляду мотоцикла «Lifan», д. н. з. НОМЕР_1 , наданому на дослідження, знайдена кров людини. При серологічному дослідженні в зазначеному об`єкті виявлений антиген А за ізосерологічною системою АВ0. Ця кров може походити від ОСОБА_9 , крові якого властивий антиген А. Походження цієї крові від ОСОБА_10 , ОСОБА_8 виключається (т. 3, а. п. 147, 148);

- у висновку експерта (судово-цитологічна експертиза від 14 листопада

2022 року № 442), згідно із яким під час судово-медичній експертизі слідів

буро-коричневого кольору з піднігтьового вмісту зрізів нігтьових пластин з правої талівої кистей рук ОСОБА_10 , виявлена кров людини. Статеву приналежність встановити не представилося можливим у зв`язку з деструктивними змінами клітин крові та малою кількістю ядер епітеліальних клітин, придатних для цитологічного дослідження. При серологічному дослідженні слідів крові в об.1,2 виявлений антиген В ізосерологічної системиАВ0, який може походити від особи (осіб), в крові якої (яких) він знаходиться, в тому числі як від самої ОСОБА_10 , так і від ОСОБА_8 (при наявності у нього джерела зовнішньої кровотечі). Походження цієї крові від ОСОБА_9 можна виключити (т. 3, а. п. 167-169);

- у висновку експерта від 24 жовтня 2022 року № 79, відповідно до якого під час судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_10 виявлені наступні тілесні ушкодження:

- травма голови у вигляді: синців (2) обох повік правого та лівого ока забійні рани (6) голови з синцями та саднами навколо, крововиливи в правий та лівий скроневий м`яз великоуламковий перелом кісток склепіння та основи черепа; перелом верхньої щелепи, крововилив під тверду мозкову оболонку, крововилив в м`яку мозкову оболонку скроневої, тім`яної та потиличної долях правої півкулі мозку та мозочка; крововиливи в речовині мозку правої потиличної долі та стовбурі головного мозку, та утворились в результаті багаторазової (не менш

8-ти кратної) травматичної дії тупого твердого предмета (предметів) який має обмежену, подовжену контактуючу поверхню, (згідно судово-медичної експертизи, рани з лобної ділянки голови «Акт судово-медичного дослідження (обстеження)» від 11 листопада 2022 року № 258-МК, отриманий 07 грудня

2022 року, лікар судово-медичний експерт-криміналіст ОСОБА_24 ), із силою, що достатня для утворення вищевказаних ушкоджень, за механізмом удару, інші індивідуальні та конструктивні особливості травмуючої поверхні якого (яких) не відобразились. Травма скроневої ділянки волосистої частини голови утворилась від травматичної дії тупого твердого предмета який має обмежену контактуючу поверхню (згідно судово-медичної експертизи рани з волосистої частини голови «Акт судово-медичного дослідження (обстеження)» від 11 листопада 2022 року № 257-МК, отриманий 07 грудня 2022 року, лікар судово-медичний експерт-криміналіст ОСОБА_24 ). Керуючись п.п. 4.8 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року № 6 (далі - Правил), вищевказана травма має ознаки тяжких тілесних ушкоджень (згідно п.п. 2.1.1, 2.1.3 б, в, г, «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року № 6) та знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку із смертю, яка настала в короткий проміжок часу після отриманих ушкоджень, що обчислюється хвилинами, десятками хвилин; та згідно даних судово-медичної експертизи смерть могла настати в період не менше як за 3-4 доби до розтину трупа в морзі;

колото-різані рани правого очного яблука, правого та лівого крила та спинки носа, що утворилися внаслідок ударної травматичної дії колючо-ріжучого предмета із силою, достатньою для утворення цих ушкоджень, індивідуальні властивості предмета в пошкодженні не відобразилися, колото-різана рана ока має ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм втрати будь-якого органу або втрата органом його функцій (згідно п. п. 2.1.1. б Правил);

колото-різані рани носа мають ознаки середніх тілесних ушкоджень за критерієм тривалий розлад здоров`я (згідно п.2.1.1.в Правил);

колото-різані рани обличчя: лобної ділянки, верхньої губи, правої вушної раковини, правої скроневої ділянки волосистої частини голови, лівої ділянки передпліччя (27) та пальців правої та лівої кисті (5) утворились внаслідок, ударної травматичної дії колючо-ріжучого предмета, який має обушок та гостре лезо, з найбільшою шириною слідоутворюючої частини клинка приблизно

0,8 см, інші властивості якого в пошкодженні не відобразилися, мають ознаки легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (згідно п .п. 2.3.2а Правил);

закритий уламковий перелом кісток правового передпліччя, що утворився за механізмом удару від дії тупого твердого предмета з обмеженою поверхнею, що контактувала, індивідуальні та конструктивні особливості якої не відобразилися, з місцем прикладання травмуючої сили в праву задню передплічну ділянку. Керуючись п. п. 4.6 та 4.8 Правил зазначена травма правого передпліччя та має ознаки тілесного ушкодження середньої тяжкості за критеріями відсутності небезпеки для життя і тривалості розладу здоров`я (згідно п. п. 2.2.1 та 2.2.2 Правил);

рвана рана лівого передпліччя з садном та синцем навколо що утворилась за механізмом удару від дії тупого твердого предмета з обмеженою поверхнею, що контактувала, індивідуальні та конструктивні особливості якої не відобразилися, з місцем прикладання травмуючої сили в ліву задню передплічну ділянку, має ознаки легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я (згідно п.п. 2.3.2.б і 2.3.5 Правил). Слід відмітити, що кількість ударів може як відповідати кількості ушкоджень, так і бути більшою. Визначення сили ударів не входить до компетенції судово-медичних експертів.

Усі вищевказані тілесні ушкодження є прижиттєвими та утворилися незадовго до настання смерті (період обчислюється хвилинами чи десятками хвилин).

Ураховуючи характер, напрямок та взаємне розташування ушкоджень ока, носа та передньої ділянки лівого передпліччя, найбільш вірогідно, що ОСОБА_10 була обернена передньою поверхнею до вістря клинка колючо-ріжучого предмета в момент нанесення удару та найбільш вірогідно, що могла бути в положенні лежачи на спині.

У момент спричинення інших тілесних ушкоджень найбільш вірогідно, що ОСОБА_10 була обернена передньою поверхнею до предмета, яким заподіяно ушкодження, та могла перебувати в будь-якому положенні.

У момент спричинення ушкоджень ОСОБА_10 могла знаходиться в будь-якому взаєморозташуванні відносно нападника при якому ділянки з наявними на них ушкодженнями були б доступні для дії травмувального предмета.

Ураховуючи характер (масивність) та локалізацію (розміщуються в різних анатомічних ділянках) тілесних ушкоджень виявлених у гр. ОСОБА_10 , можна вважати, що вони утворилися внаслідок дій сторонньої особи.

Під час судово-токсикологічної експертизи крові і сечі з трупа ОСОБА_10 в крові і сечі етиловий та інші спирти не виявлені (згідно актом судово- токсикологічного дослідження (обстеження) від 03 листопада 2022 року

№ 2501).

У ході судово-медичного дослідження зразка крові від трупа ОСОБА_10 встановлено: "3.1. Кров від трупа ОСОБА_10 (висновок експерта № 79 від

24 жовтня 2022 року) відноситься до В(ІІІ) групи з ізогемаглютиніном анти-А за ізосерологічною системою АВ0. Акт № 1552 отриманий 14 листопада 2022 року (т. 3, а. п. 199-205);

- у висновку експерта від 11 грудня 2022 року № 78, відповідно до якого, під час судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_25 , було встановлено такі тілесні ушкодження:

травма голови у вигляді множинних переломів кісток склепіння та основи черепа (руйнування лівої скроневої кістки з якої бере початок лінія перелому, розповсюджується на лобну та тім`яну кістки та затухає на рівні ламбдоподібного шва, лінійний перелом основи черепа, що розповсюджується косопоперечно в бік малого крила клиноподібної кістки з переходом на ліву передню черепну ямку з формуванням двох фрагментів невизначеної форми, далі переходить на передню праву черепну ямку, через верхній край півнячого гребня з його повним відокремленням), субарахноїдальних крововиливів (крововиливів під м`які мозкові оболонки) обох півкуль в лобній, скроневій та тімяних ділянках, крововилив в лівий та правий скроневий м`яз та з наявністю забитих ран (3) на волосяній частині голови, лівій вушній раковині (2) та крововиливів в м`які покрови голови з боку їх внутрішньої поверхні в ділянці цих ран. Указані травми голови є прижиттєвими та утворилися незадовго до настання смерті в короткий період часу (від секунд до десятків хвилин) до часу настання смерті, в результаті багаторазової (не менш 5-х кратної) травматичної від дії твердого, тупого предмету, який має обмежену контактуючу поверхню з трьохграним кутом, (згідно акту судово-медичного дослідження (дослідження) № 259-МК, отриманим 07 грудня 2022 року, лікар судово-медичний експерт-криміналіст ОСОБА_24 ), за механізмом удару, інші індивідуальні та конструктивні особливості травмувальної поверхні якого (яких) не відобразились.

Відповідно до п. 4.8 Правил ця травма голови має ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя (згідно п.п.2.1.1, 2.1.3. «а», «б», «в», «г», Правил).

непроникаючі колото-різані рани (2) грудної клітки на передній (на 1 см зліва від умовної серединної лінії на рівні 5-го ребра) і задній (справа по лопатковій лінії у III міжребер'ї) поверхні грудної клітки справа;

колото-різана рана передньої поверхні шиї з пошкодженням м`язів шиї;

колото-різана рана лівої кисті;

різані рани (2) правої кисті.

Указані колото-різані рани грудної клітки мають ознаки прижиттєвості та могли утворилися незадовго до настання смерті в короткий період часу (від секунд до десятків хвилин) унаслідок, щонайменше 6-ми кратної ударної травматичної дії плоского, колюче ріжучого предмета типу клинка ножа, який має обушок і гостре лезо. Найбільша ширина слідоутворюючої частини клинка близько 16 мм (згідно з актом судово-медичного дослідження (дослідження) № 259-МК, отриманим 07 грудня 2022 року, лікар судово-медичний експерт-криміналіст ОСОБА_24 ).

З огляду на п.п. 4.8 Правил колото-різані рани передньої та задньої поверхні грудної клітки, передньої поверхні шиї, правої та лівої кисті мають ознаки легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я; (п.п. 2.3.2 «а» Правил). Визначення сили ударів не входить до компетенції судово-медичних експертів.

На підставі вищевикладеного, слід вважати, що причиною смерті ОСОБА_9 стала травма голови у вигляді множинних переломів кісток склепіння та основи черепа (руйнування лівої скроневої кістки з якої бере початок лінія перелому, розповсюджується на лобну та тім`яну кістки та затухає на рівні ламбдоподібного шва, лінійний перелом основи черепа, що розповсюджується косопоперечно в бік малого крила клиноподібної кістки з переходом на ліву передню черепну ямку з формуванням двох фрагментів невизначеної форми, далі переходить на передню праву черепну ямку, через верхній край півнячого гребня з його повним відокремленням), субарахноїдальних крововиливів (крововиливів під м`які мозкові оболонки) обох півкуль в лобній, скроневій та тімяних ділянках, крововилив в лівий та правий скроневий м`яз та з наявністю забитих ран (5) на волосяній частині голови, лівій вушній раковині та крововиливів в м`які покрови голови з боку їх внутрішньої поверхні в ділянці цих ран. Таким чином, між травмою голови та настанням смерті є прямий причинний зв`язок.

На підставі даних про динаміку трупних явищ, установлених під час експертизи трупу, смерть ОСОБА_9 , найвірогідніше, настала, не раніше ніж за 3-4 доби до дослідження трупа в секційній залі.

Ураховуючи характер, напрямок та взаємне розташування ранових каналів, найбільш вірогідно, що ОСОБА_9 був обернений передньою поверхнею до вістря клинка колючо-ріжучого предмета в момент нанесення колото-різаного поранення шиї та передньої грудної клітки та задньою поверхнею тулуба в момент нанесення колото-різаного поранення задньої поверхні грудної клітки.

У момент спричинення ушкоджень ОСОБА_9 міг знаходитьсь в будь-якому положенні та в будь-якому взаєморозташуванні відносно нападника при якому ділянки з наявними на них ушкодженнями були б доступну для дії травмуючого предмета.

Ураховуючи характер (масивність) та локалізацію тілесних ушкоджень (розміщуються в різних анатомічних ділянках) виявлених у ОСОБА_9 , можна вважати, що вони утворилися в наслідок дій сторонньої особи.

Згідно методичній рекомендації МОЗ України «Судово-медична діагностика смертельних отруєнь етиловим алкоголем» «Київ, 2004» виявлений у

ОСОБА_9 етиловий спирт в кількості: в крові - 0,6 проміле (ця концентрація на час настання смерті у порівнянні з живими особами відповідає легкому ступеню сп`яніння), у сечі - 1,2 проміле, відповідає вмісту його у живих людей фазі елімінації (виведення з організму).

За даними акт № 1553, отриманого 14 листопада 2022 року «кров від трупа гр-на ОСОБА_9 , (висновок експерта № 78 від 24 жовтня 2022 року) належить до А(ІІ) групи з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВ0». (т. 3, а. п. 207-213);

- у висновку експерта від 24 жовтня 2022 року № 1433, згідно з яким

судово-медичною експертизою ОСОБА_8 встановлено тілесне ушкодження у вигляді пошкрябини шкіри в ділянці лівої лопатки, яке утворилося від дії тупого предмета та не менш як за дві доби до моменту огляду підекспертного судово-медичним експертом і яке кваліфікується як легке тілесне ушкодження (т. 3, а. п. 215);

- у висновку експерта від 10 листопада 2022 року № 276-МК, відповідно до якого досліджувалися клаптики шкіри від трупа ОСОБА_10 та на клаптику шкіри з волосистої частини голови виявлена забита рана, яка утворилася від дії твердого, тупого предмета, який має обмежену контактуючу поверхню. На клаптику шкіри з передплічної ділянки лівої руки виявлена колото-різана рана, яка утворилася від дії плоского, колючо-ріжучого предмета, який має обушок і гостре лезо. Найбільша ширина слідоутворюючої частини клинка близько 8 мм. Виявлено 26 колотих ран, які утворилися від дії предмету, який має гостре вістря. На клаптику шкіри з лобної ділянки виявлена забита рана, яка утворилася від дії твердого тупого предмета, який має обмежену, подовжену контактуючу поверхню (т. 3, а. п. 220, 221);

- у висновку експерта від 10 листопада 2022 року № 277-МК, згідно із яким досліджувались клаптики шкіри від трупа ОСОБА_9 , на клаптиках шкіри з лопаткової ділянки спини і грудної клітки від трупа ОСОБА_9 виявлено по одній колото-різаній рані, які утворилися від дії плоского колючо-ріжучого предмета типу клинка ножа, який має обушок і гостре лезо. Найбільша ширина слідоутворюючої частини клинка близько 16 мм. На клаптику шкіри з волосистої частини голови виявлена забита рана, яка утворилася від дії твердого, тупого предмета, який має обмежену контактуючу поверхню з тригранним кутом (т. 3, а. п. 225, 226);

- у висновку експерта від 02 листопада 2023 року № 264-МК, відповідно до якого проводилась експертиза футболки ОСОБА_9 , на якій було виявлено колото-різані пошкодження, які утворилися від дії плоского, колюче ріжучого предмета, типу клинка ножа, який має обушок і гостре лезо. Найбільша ширина слідоутворюючої частини клинка біля 18 мм. (т. 3, а. п. 231, 232);

- у висновку експерта № 261-МК від 02 листопада 2023 року, згідно якого проводилась експертиза куртки ОСОБА_9 , на якій було виявлено колото-різані пошкодження, які утворилися від дії плоского, колюче ріжучого предмета типу клинка ножа, який має обушок і гостре лезо. Найбільша ширина слідоутворюючої частини клинка близько 18-19 мм (т. 3, а. п. 237, 238);

- у висновку експерта від 02 листопада 2023 року № 263-МК, відповідно до якого проводилась експертиза сорочки ОСОБА_9 , на якій було виявлено колото-різані пошкодження, які утворилися від дії плоского, колючо-ріжучого предмета типу клинка ножа, який має обушок і гостре лезо. Найбільша ширина слідоутворюючої частини клинка близько 18 мм (т. 3, а. п. 243, 244);

- у висновку експерта від 02 листопада 2023 року № 262-МК, згідно із яким проводилась експертиза джемпера ОСОБА_9 , де було виявлено колото-різані пошкодження, які утворилися від дії плоского колючо-ріжучого предмета типу клинка ножа, який має обушок і гостре лезо. Найбільша ширина слідоутворюючої частини клинка близько 18 мм (т. 3, а. п. 249, 250);

- у акті судово-психіатричного експерта від 07 грудня 2022 року № 451,

за даними якого ОСОБА_8 на час експертизи будь-яким хронічним психічним захворюванням не страждає, як і не виявляє ознак тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства чи іншого хворобливого стану психіки і може усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період часу, до якого відносяться інкриміноване йому протиправне діяння, будь-яким хронічним психічним захворюванням не страждав, як і не знаходився в стані тимчасового розладу психічної діяльності, не виявляв ознак недоумства чи іншого хворобливого стану психіки і міг в повній мірі усвідомлювати свої дії та керувати ними.

ОСОБА_8 під дію частин 2, 3 ст. 19 та під дію ст. 20 КК України не підпадає, на даний час може постати перед слідством та судом. На цей час застосування примусових заходів медичного характеру не потребує (т. 4, а. п. 4-11);

- у висновку експерта від 16 листопада 2022 року № СЕ-19/117-22/15586-Д, яким установлено, що при дослідженні слідів папілярних узорів, що виявлені та вилучені під час огляду місця події 21 жовтня 2022 року, слід папілярного узору пальця руки найбільшим розміром по вісях 18х22 мм, який відкопійований на відрізку липкої стрічки розміром 38х68 мм, залишений мізинним пальцем правої руки особи, дактилоскопічна карта якої заповнена на ім`я ОСОБА_8 (т. 4,

а. п. 17-26);

- у висновку експерта від 17 лютого 2023 року № СЕ-19/121-23/248-БД, згідно якого була проведена судова молекулярно-генетична експертиза фрагменту тканини світло-зеленого кольору вилученої під час огляду місця події з сидіння мотоцикла «Lifan», д. н. з. НОМЕР_1 , та встановлено, що кров, виявлена на ній збігається з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_9 (т. 4,

а. п. 74-77);

- у висновку експерта від 09 лютого 2023 року № СЕ-19/121-23/250-БД, відповідно до якого була проведена судова молекулярно-генетична експертиза сидіння мотоцикла «Lifan», д. н. з. НОМЕР_1 , вилученого під час додаткового огляду мотоцикла, та встановлено, що кров, виявлена на ньому збігається з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_9 (т. 4, а. п. 87-91);

- у висновку експерта від 16 березня 2023 року № СЕ-19/121-23/252-БД, згідно із яким була проведена судова молекулярно-генетична експертиза мотоциклетного шолома, вилученого під час огляду місця події, встановлено, що виявлена на ньому кров збігається з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_9 (т. 4, а. п. 104-114);

- у висновку експерта від 15 березня 2023 року № СЕ-19/121-23/251-БД, відповідно до якого була проведена судова молекулярно-генетична експертиза куртки чорного кольору вилученої під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 , та встановлено, що виявлена на ній кров збігається з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_9 і не збігається з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_8 (т. 4, а. п. 121-137).

Також в основу обвинувального вироку покладені й інші письмові докази та висновки експертів проведених у кримінальному провадженні експертиз.

Колегія суддів зауважує, що суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, із дотриманням положень ст. 94 КПК України дав належну оцінку всім наявним у справі доказам, детально проаналізував їх у вироку та встановив, що вони є достатніми в своїй сукупності та взаємозв`язку для доведення винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених пунктами 1, 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, а отже його вина доведена поза розумним сумнівом.

Крім того, цей суд дотримався положень, установлених статтями 10, 22 КПК України, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою в наданні доказів, дослідженні й доведенні їх переконливості перед судом. При цьому, як убачається із матеріалів кримінального провадження, усі клопотання сторін були ретельно досліджені судом, стосовно ним винесено мотивовані рішення відповідно до вимог закону.

Отже, на підставі усіх об`єктивно з`ясованих обставин кримінального провадження у сукупності та враховуючи знаряддя й спосіб вчинення кримінальних правопорушень, а також поведінку винного, суди дійшли обґрунтованих висновків про доведеність винуватості засудженого у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених пунктами 1, 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України.

Тому доводи касаційної скарги засудженого про протилежне є неприйнятними.

Стосовно доводів засудженого про неналежність та недопустимість як доказу даних отриманих у результаті проведення додаткового огляду мотоцикла марки «Lifan», д. н. з. НОМЕР_1 , оскільки цю слідчу дію було проведено після 37 днів з моменту здійснення первинного огляду транспортного засобу та саме у результаті проведення повторного огляду було виявлено сліди крові, колегія суддів зазначає таке.

Згідно зі ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Приписами ст. 91 КПК України встановлено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню (серед іншого), подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані, що характеризують особу обвинуваченого, обставини, що обтяжують чи пом`якшують покарання. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв'язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили (ст. 94 КПК України).

Крім того, згідно з положеннями кримінального процесуального закону слідчий, здійснюючи свої повноваження, є самостійним у своїй процесуальній діяльності та на власний розсуд визначає обсяг дій, спрямованих на перевірку наведених заявником обставин, достатній і необхідний, на переконання слідчого чи прокурора.

Так, матеріалами кримінального провадження підтверджується, що

29 листопада 2022 року старший слідчий відділу СУ ГУНП в Полтавській області ОСОБА_22 із застосуванням цифрової фотокамери марки «Nikon D 3300», за участю двох понятих та спеціаліста-криміналіста здійснив додатковий огляд мотоцикла марки «Lifan», д. н. з. НОМЕР_1 , метою якого був детальний огляд транспортного засобу. У ході вказаної слідчої дії виявлено на внутрішній частині сидіння нашарування речовини бурого кольору, про що зазначено у протоколі слідчої дії (т. 2, а. п. 95-102).

З приводу тверджень засудженого, що цю слідчу дію проведено після 37 днів з моменту здійснення первинного огляду транспортного засобу та саме у результаті проведення повторного огляду було виявлено сліди крові, суд правильно зазначив, що з аналізу статей 214, 223, 237 КПК України випливає, що огляд є слідчою дією, хід якої оформлюється протоколом, натомість положення процесуального законодавства не містять жодних заборон щодо проведення повторних або додаткових оглядів місця події, оскільки слідчий, виходячи з обставин кримінального провадження, вільний у виборі того обсягу і виду слідчих дій, які необхідно провести для досягнення цілей цього кримінального провадження.

Необхідно зазначити, що і не виключається той факт, що слідчий під час первинного огляду транспортного засобу не міг оглянути все належним чином, в тому числі, міг не помітити сліди, залишені особою, яка вчинила кримінальні правопорушення, що і спонукало його до проведення додаткового огляду мотоцикла, який знаходився в камері зберігання СУ ГУНП в Полтавській області, що не заборонено кримінальним процесуальним законом.

У той же час кримінальний процесуальний закон не встановлює чітких часових меж для проведення цієї слідчої дії.

До того ж варто зауважити, що, критично оцінюючи проведення зазначеної вище слідчої дії, засуджений фактично піддає сумніву достовірність даних, отриманих у ході додаткового огляду транспортного засобу, однак оцінка достовірності того чи іншого доказу, як уже зазначалося вище, не входить до повноважень суду касаційної інстанції.

Колегія суддів вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що додатковий огляд мотоцикла марки «Lifan», д. н. з.

НОМЕР_1 , є належним, допустимим та достовірним доказом, а також, що ця слідча дія проведена відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

Отже, доводи касаційної скарги засудженого у цій частині також є безпідставними.

До того ж доводи засудженого про те, що первинний огляд зазначеного вище транспортного засобу був проведений з порушенням вимог КПК України у зв`язку з тим, що допитаний у суді першої інстанції понятий ОСОБА_12 зазначив, що мотоцикл знаходився не в приміщенні гаража, як це зафіксовано на фототаблиці, а біля нього, що свідчить про здійснення цієї слідчої дії без понятих, є надуманими, оскільки відповідно до фототаблиці, яка є додатком до протоколу огляду місця події від 23 жовтня 2022 року, містяться як фотозображення загального вигляду мотоцикла марки «Lifan», д. н. з. НОМЕР_1 , що знаходиться у боксі гаража № 1, так і фотозображення цього транспортного засобу біля цього гаража, бо мотоцикл був переміщений з метою проведення подальшого його огляду у присутності двох понятих та інших учасників цієї слідчої дії (т. 2, а. п. 13-26).

Варто зазначити, що закон (ч. 7 ст. 223, ч. 3 ст. 237 КПК України) не вимагає обов`язкової участі понятих під час огляду місця події. Аналогічного висновку Верховний Суд дійшов у постанові від 04 жовтня 2022 року

(справа № 586/187/20, провадження № 51-1093км22).

Щодо доводів засудженого про те, що районний суд відмовив у задоволенні клопотання про допит понятого ОСОБА_13 та спеціаліста-криміналіста ОСОБА_14 , які брали участь у зазначеній вище слідчій дії, чим допустив порушення права засудженого на захист колегія суддів наводить такі мотиви.

Так, колегія суддів установила, що 02 квітня 2024 року у судовому засіданні суду першої інстанції засуджений заявив клопотання про допит

спеціаліста-криміналіста ОСОБА_14 , який брав участь у проведенні огляду місця події від 23 жовтня 2022 року, цей суд розглянув клопотання засудженого та відмовив у його задоволенні, оскільки засуджений не мотивував належним чином підстав для допиту зазначеної особи, понад те, засуджений повторно заявив аналогічне клопотання у судовому засіданні 17 квітня 2024 року, яке районний суд залишив без розгляду у зв'язку з відсутністю підстав для допиту спеціаліста-криміналіста ОСОБА_14 , що підтверджується відеозаписами цих судових засідань, які містяться у підсистемі «Електронний суд».

При цьому в ході судового розгляду судом було досліджено дані, отримані за результатом проведення огляду місця події, які містяться у протоколі від

23 жовтня 2022 року та фототаблиці до нього (т. 2, а. п. 13-26).

Крім того, під час перегляду відеозапису судового засідання районного суду від 25 квітня 2024 року, який міститься у підсистемі «Електронний суд», колегія суддів установила, що засуджений заявив клопотання про допит понятого ОСОБА_13 , який був учасником зазначеної вище слідчої дії. Далі суд відмовив у його задоволені у зв`язку з відсутністю обґрунтування для такого допиту, при цьому необхідно зазначити, що ОСОБА_13 не був свідком події злочинів, а був лише залучений слідчим як понятий, який спостерігав за правильністю проведення слідчої дії, а саме огляду місця події від 23 жовтня 2022 року, і доцільність такого допиту виникала б лише в разі незгоди будь-кого із учасників судового провадження з порядком чи правильністю проведення такої слідчої дії.

Таким чином, районний суд мотивовано відмовив у задоволенні клопотань засудженого про допит понятого ОСОБА_13 та спеціаліста-криміналіста ОСОБА_14 , а твердження засудженого про протилежне є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Також колегія суддів відхиляє як безґрунтовні доводи касаційної скарги засудженого про безпідставність відмови у задоволенні заявленого колегії суддів суду першої інстанції відводу, що призвело до порушення його права на розгляд справи неупередженим судом.

Необхідно зазначити, що можливість неупередженого та об`єктивного розгляду справи є однією з фундаментальних засад здійснення правосуддя.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КПК України кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

З метою дотримання цієї гарантії учасники судового провадження наділені правом заявити судді відвід, який повинен бути вмотивованим (ст. 80 КПК України).

Перелік підстав, з яких може бути заявлено відвід судді, передбачений статтями 75, 76 КПК України. Однією з них є наявність сумніву в його неупередженості.

Такі обставини мають створювати сумніви в неупередженості судді, тоді як незгода засудженого з процесуальними рішеннями та діями суду не свідчить сама собою про існування таких обставин. Варто зауважити, що, приймаючи відповідні процесуальні рішення, суд керувався нормами КПК України та наводив мотиви їх прийняття.

У свою чергу колегія суддів зазначає, що сумніви засудженого щодо неупередженості суддів у розгляді цього кримінального провадження в суді першої інстанції були предметом судової перевірки в порядку, визначеному

ст. 81 КПК України. Підстав для задоволення заявленого засудженим відводу колегії суддів районного суду встановлено не було, що підтверджується ухвалою Глобинського районного суду від 17 квітня 2024 року (т. 6, а. п. 78, 79).

Матеріали кримінального провадження не містять жодних даних, котрі свідчать про існування фактів, які б викликали обґрунтовані побоювання щодо упередженості суддів ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 під час розгляду судом кримінального провадження щодо ОСОБА_8 .

Доводи засудженого в цій частині є голослівними.

Стосовно доводів засудженого про те, що без уваги суду апеляційної інстанції залишився той факт, що за результатами проведеного обшуку за його місцем проживання не надано примірник відповідного протоколу та опису вилучених речей колегія суддів вважає надуманими з таких підстав.

Так, із матеріалів кримінального провадження убачається, що 22 жовтня

2022 року, з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінальних правопорушень, уповноваженою на те особою з дотриманням вимог статей 233, 234, 235, 236 КПК України був проведений обшук будинку, в якому фактично проживав засуджений. Ця процесуальна дія відображена у протоколі, складеному за її результатами, та на відеозаписі обшуку (т. 1,

а. п. 229-231). Крім того, вказана слідча дія проведена, зокрема, за участю двох понятих та цивільної дружини засудженого ( ОСОБА_17 ), яка проживає у цьому будинку, а її мати є його власницею. Жодних зауважень і доповнень до протоколу обшуку учасники слідчої дії не висловлювали.

Також, усупереч доводам касаційної скарги засудженого, один примірник протоколу обшуку був вручений ОСОБА_17 , яка проживає в домоволодінні, де проводився обшук, що узгоджується з вимогами ч. 9 ст. 236 КПК України, згідно з якою другий примірник протоколу обшуку разом із доданим до нього описом вилучених документів та тимчасово вилучених речей (за наявності) вручається особі, у якої проведено обшук, а у разі її відсутності - повнолітньому членові сім`ї або його представникові. Факт вручення засвідчений підписом ОСОБА_17 у протоколі обшуку.

До того ж згідно з реєстром матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000504 засудженому та його захиснику наданий доступ до матеріалів кримінального провадження.

Що стосується доводів засудженого про ненадання опису вилучених речей у результаті проведення зазначеного вище обшуку, то колегія суддів вважає їх неприйнятними, оскільки відповідний опис виявленого та вилученого майна під час обшуку будинку, в якому проживав засуджений, міститься у цьому протоколі, один примірник якого, як вже було констатовано раніше, був вручений цивільній дружині засудженого - ОСОБА_17 , яка проживає у цьому будинку.

Тому доводи засудженого про протилежне є голослівними та такими, що спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Доводи касаційної скарги засудженого про те, що повторний обшук зазначеного вище будинку був проведений з порушенням вимог КПК України, що свідчить про його незаконність, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на таке.

Реєстр матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні

№ 0000504 не містить даних про проведення повторного обшуку будинку в якому проживав засуджений, натомість 24 жовтня 2022 року був проведений огляд домоволодіння за місцем проживання засудженого, який був здійснений за участю двох понятих, а також за участю та за добровільною згодою цивільної дружини засудженого - ОСОБА_17 , яка проживає спільно із засудженим, а її мати є власницею цього домоволодіння, при цьому,

ОСОБА_17 добровільно видала працівникам поліції фрагмент мотузки, що підтверджується відповідним протоколом з додатком до нього (т. 2, а. п. 70, 71).

За таких обставин твердження засудженого про проведення повторного обшуку будинку за його місцем проживання з порушенням вимог КПК України, не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Стосовно доводів касаційних скарг засудженого та його захисника, які є аналогічні за змістом, про те, що адвокат ОСОБА_11 , який брав участь у судовому засіданні апеляційного суду від 15 вересня 2025 року, не мав повноважень, через те, що Глобинський районний суд Полтавської області ухвалою від 07 червня 2023 року задовольнив клопотання цього захисника про відмову від здійснення захисту засудженого ОСОБА_8 та надалі було залучено захисника ОСОБА_7 для надання безоплатної вторинної правової допомоги зазначеному вище засудженому, тож, на їх думку, з цих підстав було порушено право засудженого на захист та ухвалено незаконне рішення, колегія суддів зауважує таке.

У ході перевірки матеріалів кримінального провадження колегія суддів установила, що під час апеляційного провадження захист засудженого за призначенням здійснював адвокат ОСОБА_7 , який брав участь у всіх судових засіданнях, крім судового засідання суду апеляційної інстанції, яке відбулося 15 вересня 2025 року.

Як убачається із відеозапису судового засідання суду апеляційної інстанції від

15 вересня 2025 року, який міститься у підсистемі «Електронний суд», під час останнього слова засудженого та проголошення резолютивної частини вироку Полтавського апеляційного суду був присутній адвокат ОСОБА_11 , а не ОСОБА_7 , однак ця обставина, на переконання колегії суддів, не свідчить про порушення права засудженого на захист та ухвалення незаконного рішення цим судом, як про це зазначають касатори.

За змістом ст. 365 КПК України останнє слово є персоніфікованим етапом судового провадження і полягає в особистому зверненні обвинуваченого до суду, під час якого він має можливість дати оцінку власним діям, висловити свою позицію, ставлення до висунутого обвинувачення, звернутися до суду з відповідними проханнями. Обвинувачений самостійно визначає зміст останнього слова і може говорити протягом того часу, який, на його думку, необхідний для доведення суду всієї інформації на свій захист.

З відеозапису зазначеного вище судового засідання суду апеляційної інстанції випливає, що в останньому слові засуджений протягом п`яти хвилин заперечив вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, дав оцінку власним діям, висловив свою позицію та ставлення до висунутого йому обвинувачення, не повідомив жодних нових обставин і звернувся до суду з проханнями ухвалити справедливе та милосердне рішення щодо нього.

Таким чином, засуджений самостійно визначив зміст останнього слова,

не змінив раніше узгодженої із захисником позиції, а його звернення до суду не потребувало відновлення судового слідства, при цьому він не був обмежений у часі для доведення суду всієї інформації на свій захист, а тому, хоча надання останнього слова та проголошення резолютивної частини рішення суду апеляційної інстанції відбулося без присутності захисника ОСОБА_7 , це не звузило гарантованого права на звернення засудженого до суду, не перешкодило і не могло перешкодити суду ухвалити законне та справедливе рішення.

Тобто, перевіряючи доводи сторони захисту про можливе порушення прав обвинуваченого під час останнього слова, суд має оцінити зміст його звернення до суду, визначеного ним самостійно, реалізацію такого права без обмеження в часі. Ця позиція узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 27 жовтня 2020 року (справа № 332/2462/14-к, провадження № 51-313 км17).

Варто зазначити, що у своїх касаційних скаргах засуджений та його захисник

не наводять інших аргументів, які б указували на те, що право засудженого на захист було порушено. Навпаки, як убачається з матеріалів кримінального провадження засуджений під час судового провадження користувався професійною правничою допомогою.

А тому доводи касаторів в цій частині є необґрунтованими.

Стосовно доводів засудженого про те, що апеляційний суд, призначаючи йому покарання у виді довічного позбавлення волі, безпідставно послався на негативну характеристику за місцем проживання як на дані, які характеризують його особу, і на попередню судимість, оскільки судимість погашена, що призвело до суворості призначеного покарання, колегія суддів зауважує таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 КК України особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості. Положення закону про судимість поширюються на весь строк відбування як основного, так і додаткового покарання, а у випадках, передбачених пунктами 5-9 ст. 89 КК України, пунктами 2-4 ч. 2 ст. 108 КК України, - і на певний строк після відбуття покарання.

При вирішенні питання про погашення судимості правове значення має не тільки наявність вироку суду, яким особу визнано винною у вчиненні злочину, а й підстави та час її звільнення від відбування покарання, оскільки саме з цього часу в передбачених законом випадках особа вважається такою, що не має судимості, або починає обчислюватися строк, протягом якого вона вважатиметься такою, що має судимість.

Згідно із п. 4 ч. 2 ст. 108 КК України такими, що не мають судимості, визнаються неповнолітні, засуджені до позбавлення волі за особливо тяжкий злочин, якщо вони протягом 5 років з дня відбуття покарання не вчинять нового кримінального правопорушення.

Як убачається з даних щодо наявності судимості, які міститься у матеріалах кримінального провадження, неповнолітній ОСОБА_8 був раніше засуджений вироком Апеляційного суду Полтавської області від 13 вересня 2005 року за п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років без конфіскації майна, 17 березня 2015 року звільнений по відбутті строку покарання (т. 1, а. п. 146, 148-155).

Зазначені вище кримінальні правопорушення, за вчинення яких було засуджено ОСОБА_8 , відповідно до положень ст. 12 КК України, є особливо тяжкими злочинами.

За результатами апеляційного розгляду суд дійшов помилкового висновку про те, що судимість ОСОБА_8 за вказаним вище вироком є непогашеною, оскільки не врахував вчинення засудженим кримінального правопорушення, у неповнолітньому віці та строки її погашення, передбачені п. 4 ч. 2 ст. 108 КК України.

Таким чином, з огляду на наведене вище ОСОБА_8 є таким, що на момент постановлення оскаржуваних судових рішень у кримінальному провадженні

не мав судимості, а тому вказівка у вироку суду першої інстанції та у вироку суду апеляційної інстанції на те, що ОСОБА_8 раніше судимий, є безпідставною та підлягає виключенню з цих судових рішень, а касаційна скарга засудженого в цій частині - частковому задоволенню.

Проте таке виключення, на переконання колегії суддів, не впливає на обґрунтованість висновків суду апеляційної інстанції в частині правильності призначення ОСОБА_8 покарання у виді довічного позбавлення волі.

Щодо призначення засудженому покарання у виді довічного позбавлення волі.

Як визначено ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Тобто згідно з положеннями ст. 414 КПК України критеріями невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого є вид та розмір покарання.

За приписами ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Статтею 64 КК України регламентовано, що довічне позбавлення волі встановлюється за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених цим Кодексом, якщо суд не вважає за можливе застосовувати позбавлення волі на певний строк.

Згідно з ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Нормами ст. 12 КК України передбачена класифікація кримінальних правопорушень:

1. Кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини.

2. Кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов'язане з позбавленням волі.

3. Злочини поділяються на нетяжкі, тяжкі та особливо тяжкі.

Особливо тяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад двадцять п`ять тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, позбавлення волі на строк понад десять років або довічного позбавлення волі.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Тобто кримінально-правовий зміст принципу справедливості полягає в тому, що покарання, застосоване до особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути справедливим, тобто таким, що відповідає як тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, так і конкретним обставинам його вчинення, а також особливостям особистості злочинця.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у значенні ст. 414 КПК України, означає з`ясування судом насамперед питання про те, до кримінальних правопорушень якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК України) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості кримінального правопорушення, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за кримінальне правопорушення цього виду, суд під час призначення покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, зважаючи на його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру.

З огляду на викладене справедливість розглядається як рівновага між злочином і наслідками для особи, що вчинила це діяння, тобто між поганим вчинком і покаранням.

Таким чином, на несправедливість покарання має вказувати істотна (очевидна) диспропорція (порушення рівноваги) між визначеним судом видом та розміром покарання і видом та розміром покарання, яке б мало бути призначено, з урахуванням усіх обставин, що повинні враховуватись під час призначення покарання.

З матеріалів цього кримінального провадження випливає, що апеляційний суд, призначаючи засудженому покарання у виді довічного позбавлення волі, своє рішення належним чином мотивував.

При цьому суд правильно врахував вимоги чинного законодавства та обставини цього кримінального провадження.

Так, як убачається з вироку апеляційного суду, ухвалюючи рішення про скасування вироку суду першої інстанції в частині призначеного покарання та призначаючи засудженому покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, у розмірі, наближеному до мінімальних меж санкції зазначеної норми, у виді позбавлення волі на строк 10 років із конфіскацією усього належного засудженому майна, а також визначаючи покарання у виді довічного позбавлення волі із конфіскацією усього належного засудженому майна за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого пунктами 1, 6 ч. 2 ст. 115 КК України, правильно врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжкими злочинами, наслідками яких є смерть двох людей похилого віку, дані про особу засудженого, який вину не визнав, не розкаявся, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Тож, як правильно установив апеляційний суд, ОСОБА_8 вчинив поспіль два особливо тяжкі злочини, при цьому з декількома кваліфікуючими ознаками. Водночас він, здійснивши напад та убивши з корисливих мотивів двох людей похилого віку, свідомо знехтував життям людей, що потягло за собою необоротні наслідки. Протягом здійснення кримінального провадження засуджений не виявив щирого каяття, жалю стосовно скоєного та осуду своєї протиправної поведінки. Фактичних даних, які би доводили наявність у нього дійсного бажання стати на шлях виправлення, в матеріалах справи не міститься.

Характер і обсяг його злочинних діянь, непоправні наслідки - смерть двох людей похилого віку, відсутність пом`якшуючих обставин доводять виключну небезпечність засудженого для суспільства.

Отже, апеляційний суд визнав неможливим досягти мети заходу примусу шляхом застосування позбавлення волі на певний строк, а тому обґрунтовано вирішив, що саме довічне позбавлення волі буде необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Крім того, колегія суддів зазначає, що вирок апеляційного суду не містить посилання на негативну характеристику за місцем проживання як на дані, які характеризують його особу, як про це зазначає у своїй касаційній скарзі засуджений, та не було покладено в основу прийнятого рішення щодо визначення покарання, а тому твердження засудженого про протилежне є необґрунтованими.

Вагомих аргументів на спростування позиції апеляційного суду про доцільність призначення засудженому покарання у виді довічного позбавлення волі в касаційній скарзі засудженого не відображено.

Урахувавши всі зазначені обставини в сукупності, тяжкість кримінальних правопорушень, дані про особу засудженого, конкретні обставини вчинення кримінальних правопорушень, характер дій засудженого, наслідки діяння, суд обґрунтовано із застосуванням ст. 70 КК України призначив засудженому остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі із конфіскацією усього належного засудженому майна.

З огляду на викладене колегія суддів не убачає підстав, які вказували б на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень й особі засудженого через суворість, та погоджується з визначеним апеляційним судом покаранням, оскільки врахуванню підлягали всі наявні у кримінальному провадженні обставини, а також факт неможливості виправлення засудженого з відбуванням строкового покарання за вчинені кримінальні правопорушення.

Отже, призначене засудженому покарання відповідає принципам справедливості, індивідуалізації призначення покарання, сприятиме виправленню засудженого й попередженню вчинення ним нових кримінальних правопорушень та не буде таким, що не відповідає вимогам статей 50, 64, 65 ККУкраїни. Тому доводи в касаційній скарзі засудженого про протилежне

є безпідставними.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд надав обґрунтовані відповіді на доводи, викладені в апеляційній скарзі засудженого, навів переконливі аргументи на їх спростування, зазначив підстави, з яких визнав апеляційну скаргу необґрунтованою, та належним чином мотивував свою позицію.

Таким чином, колегія суддів не констатувала, за доводами касаційних скарг засудженого та його захисника, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовною підставою для скасування оскаржених судових рішень.

Також колегія суддів не встановила неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність щодо юридичної оцінки дій ОСОБА_8 за пунктами 1, 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України.

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

Призначене засудженому ОСОБА_8 покарання відповідає вимогам статей 50, 64, 65 КК України. Таке покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Судові рішення в цьому кримінальному провадженні належним чином мотивовані і відповідають вимогам статей 370, 374, 420 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були би підставами для скасування судових рішень, під час перевірки цього кримінального провадження колегія суддів не встановила.

Інші доводи, викладені в касаційних скаргах засудженого, його захисника, та матеріали кримінального провадження не містять вказівки на порушення судом першої або апеляційної інстанцій в ході розгляду провадження норм кримінального процесуального закону, які ставили б під сумнів обґрунтованість прийнятих рішень.

Касаційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

Касаційну скаргу засудженого необхідно задовольнити частково.

Вирок районного суду та вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_8 підлягають зміні шляхом виключення із судових рішень вказівки на попередню судимість ОСОБА_8 .

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Глобинського районного суду Полтавської області від 30 квітня 2024 року та вирок Полтавського апеляційного суду від 15 вересня 2025 року щодо

ОСОБА_8 змінити.

Виключити із зазначених судових рішень вказівку на попередню судимість

ОСОБА_8 .

У решті судові рішення залишити без зміни.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3