ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3309/25 Справа № 227/3577/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2025 року Колегія суддів Дніпровського апеляційного суду в складі

судді доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 03 жовтня 2025 року, якою обвинуваченому за ч. 7 ст. 111-1 КК України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено дію раніше застосованого запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 02 грудня 2025 року, з утриманням останнього в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№4)»,

ВСТАНОВИЛА:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 03 жовтня 2025 року клопотання прокурора ОСОБА_6 задоволено та продовжено обвинуваченому за ч. 7 ст. 111-1 КК України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дію раніше застосованого запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 02 грудня 2025 року, з утриманням останнього в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№4)».

Доводи апеляційної скарги:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 03 жовтня 2025 року відносно ОСОБА_8 скасувати та ухвали нову, якою обрати ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді застави або особистого зобов`язання. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що оскаржена ухвала суду є незаконною та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з її явною незаконністю та необґрунтованістю.

Вважає, що висновки суду про доведеність ризику переховування від слідства не спираються на докази, що дослідженні в судовому засіданні.

Зазначає, що обвинувачений не вчиняв спроб втечі, не переховувався від слідства та суду, ризик знищення або спотворення речових доказів також відсутній.

Зазначає, що оскаржена ухвала суду є невмотивованою, оскільки суд лише зазначив, що обвинуваченому інкримінується вчинення злочину, що відноситься до особливо тяжких, що фактично і стало підставою для продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Стверджує, що в оскаржуваній ухвалі не наведено будь-яких реальних підстав та ризиків, які б свідчили про необхідність продовження найсуворішого запобіжного заходу.

Просить врахувати, що його підзахисний раніше не судимий, характеризується позитивно за місцем мешкання, має постійне місце проживання, має на утриманні жінку, яка потребує стороннього догляду. Вважає, що застосування запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою (домашнього арешту) буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Позиції сторін в суді :

В судовому засіданні захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 просив його апеляційну скаргу задовольнити з підстав, наведених у ній.

Обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні апеляційну скаргу свого захисника підтримав в повному обсязі, просив її задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні заперечувала проти задоволення вимог апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , ухвалу суду 1-ї інстанції просив залишити без змін.

Висновки суду:

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Нормами частини 2 цієї статті визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання судом вимог ст.ст. 177, 178, 194 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Із наданих матеріалів колегією суддів апеляційної інстанції встановлено, що у провадженні Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська перебуває кримінальне провадження, відомості про яке внесені в Єдиний реєстр досудових рішень за №0002233 за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 03 жовтня 2025 року клопотання прокурора ОСОБА_6 задоволено та продовжено обвинуваченому за ч. 7 ст. 111-1 КК України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дію раніше застосованого запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 02 грудня 2025 року, з утриманням останнього в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№4)».

Суд 1-ї інстанції встановив, що обраний відносно ОСОБА_9 запобіжний захід тримання під вартою, який спливає, відповідає характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується, суспільну небезпеку інкримінованого ОСОБА_9 кримінально протиправного діяння. Врахував, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 15 років.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що в обґрунтування прийнятого рішення про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого, суд зазначив про доцільність продовження дії обраного щодо нього запобіжного заходу, оскільки на час розгляду клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу не відпали підстави вважати, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були підставою для обрання запобіжного заходу, а саме ризики переховуватися від суду, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні (позбавлення волі на строк до 15 років). Продовжує існувати ризик вчинити інше кримінальне правопорушення або іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, оскільки у випадку зміни запобіжного заходу на більш м`який ОСОБА_8 може продовжити передавати інформацію про переміщення ЗСУ.

Враховано судом також те, що ОСОБА_8 мешкає в населеному пункті, розташованому на незначній відстані від лінії бойового зіткнення, і за таких обставин колегія суддів погоджується з висновками суду 1-ї інстанції, що зазначені ознаки дають підстави вважати можливим ухилення від суду, перешкоджання встановленню істини по даному провадженню.

Судом також враховано, що відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Також судом взято до уваги те, що враховуючи характер обвинувачення в даному випадку законом передбачено застосування безальтернативного запобіжнього заходу у вигляді тримання під вартою.

Отже, при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого судом 1-ї інстанції встановленні ризики, які не зменшились з моменту обрання запобіжного заходу та продовжують існувати, а прокурором у судовому засіданні доведено наявність обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Судом 1-ї інстанції відповідно до вимог чинного кримінального процесуального закону було розглянуто і альтернативні триманню під вартою заходи забезпечення кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_9 , які передбачені ст.176 КПК України, та надано обґрунтований висновок, з огляду на характер обвинувачення, тяжкість інкримінованого ОСОБА_9 кримінального правопорушення, та існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів стосовно обвинуваченого не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Суд 1-ї інстанції обґрунтовано виходив з того, що хоча і тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання осіб під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту, а відтак доводи захисту і в цій частині не приймаються.

Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого щодо відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та продовження їх існування на час розгляду клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу ОСОБА_9 є необґрунтованими, оскільки зазначені ризики вказані у клопотанні прокурора з їх обґрунтуванням та встановлені в оскарженій ухвалі суду 1-ї інстанції.

Колегія суддів звертає увагу, що відсутність на даний час фактів втечі обвинуваченого чи вчинення іншого кримінального правопорушення або іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, жодним чином не свідчить про неможливість вчинення обвинуваченим цих дій в подальшому. Фактично, його належна процесуальна поведінка та відсутність спроб передбачених у ст. 177 КПК України зумовлені не його високими моральними якостями, а дієвістю обраного запобіжного заходу.

Обвинуваченим та стороною захисту під час апеляційного розгляду не надано документально підтверджених та переконливих доказів, що унеможливлюють перебування ОСОБА_9 під вартою. Отже, судом вірно враховано вимоги ст. 178 КПК України, а саме тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, його стан здоров?я та відомості, які характеризують особу обвинуваченого.

Розглядаючи можливість застосування до обвинуваченого будь-якого альтернативного запобіжного заходу, колегія суддів зазначає, що наразі достатніми та належними підставами тримання ОСОБА_9 під вартою є не лише очікування суду, а дотримання балансу між можливими наслідками його звільнення та безпекою суспільства, яке вимагає ізоляції осіб, які з встановленою вірогідністю здатні завдати істотної шкоди правам та свободам інших осіб, що в даному випадку, повністю виправдовує подальше утримання обвинуваченого під вартою.

Доводи апеляційної скарги захисника про зміну обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту, не є слушними, оскільки місце проживання обвинуваченого, розташоване неподалік від місця активних бойових дій та кордону з тимчасово окупованої території України.

Наявність міцних соціальних зв`язків та дані, що характеризують обвинуваченого, не спростовують і не зменшують ризики, передбачені ст. 177 КПК України. Ці обставини існували і на час вчинення інкримінованих обвинуваченому злочинів, та жодним чином не виступили стримуючим фактором в його поведінці.

З урахуванням наданих матеріалів та встановленого в ході апеляційного розгляду, колегія суддів вважає рішення суду 1-ї інстанції про продовження дії запобіжного заходу тримання під вартою ОСОБА_9 законним, обґрунтованим та вмотивованим, а висновок про продовження строку тримання під вартою правильним, обмеження його права на свободу в цьому випадку є виправданим та необхідним, через неможливість в жодний інший спосіб запобігти ймовірній реалізації ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України і забезпечити виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування або зміни ухвали суду, колегією суддів не встановлено. Тому апеляційні вимоги захисника обвинуваченого задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 376, 422-1, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 03 жовтня 2025 року залишити без задоволення.

Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 03 жовтня 2025 року, якою обвинуваченому за ч. 7 ст. 111-1 КК України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено дію раніше застосованого запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 02 грудня 2025 року, з утриманням останнього в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№4)», залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4