УХВАЛА

17 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 344/14122/17

провадження № 51-382ск17

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 04 червня

2025 року щодо засудженого ОСОБА_6 ,

встановив:

Представник потерпілого звернувся до Суду з касаційною скаргою, в якій просить

про скасування вказаної ухвали апеляційного суду.

Перевіривши відповідність касаційної скарги вимогам ст. 427 Кримінальногопроцесуального кодексу України (далі - КПК), суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог пунктів 1, 4, 5 ч. 2 та ч. 3 цієї статті.

За п. 1 ч. 2 ст. 427 КПК у касаційній скарзі зазначається найменування суду касаційної інстанції.

Згідно ч. 3 ст. 33 КПК кримінальне провадження у касаційній інстанції здійснює Верховний Суд. Разом із тим, представнику потерпілого, який адресував свою касаційну скаргу до Великої Палати Верховного Суду, слід звернути увагу

на положення ч. 5 ст. 33, а також ст. 434-1 КПК, якими визначено інстанційну підсудність Великої Палати, а також підстави передачі кримінального провадження

на її розгляд. Колегія суддів наголошує, що касаційні скарги подаються на розгляд Касаційного кримінального суду Верховного Суду, а не Великої Палати Верховного Суду.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

Згідно вимог ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень

при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого

(ст. 414 КПК).

Отже, посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами

для скасування або зміни судових рішень, і які, на її думку, допущені судами обох інстанцій при їх винесенні, навести конкретні докази і аргументи в обґрунтування кожної позиції.

Водночас слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Однак, усупереч наведеним положенням процесуального закону, представник потерпілого, зазначаючи у касаційній скарзі про невідповідність ухвали апеляційного суду положенням ст. 419 КПК, не конкретизує, на які саме доводи апеляційної скарги апеляційний суд, переглянувши вирок місцевого суду, відповідей у постановленому судовому рішенні не надав.

Також колегія суддів, зважаючи на ряд доводів касаційної скарги представника потерпілого, зауважує, що суд касаційної інстанції з огляду на положення статей 433, 438 КПК позбавлений можливості надати іншу оцінку доказам, аніж та, яку надали суди першої та апеляційної інстанцій.

Крім цього, представник потерпілого, вказуючи на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого,

як на підставу, передбачену п. 3 ч. 1 ст. 438 КПК, для скасування оскарженого судового рішення, лише формально посилається на несправедливість призначеного

ОСОБА_6 покарання, при цьому не наводить доводів щодо його явної несправедливості з огляду на положення ст. 414 цього Кодексу.

Не містить касаційна скарга і доводів на обґрунтування вимоги про необхідність збільшення розміру стягнення матеріальної та моральної шкоди до 1 033 050,5 грн

із посиланням на положення процесуального закону у їх взаємозв`язку.

Також суперечливими є доводи представника потерпілого щодо пом`якшення апеляційним судом призначеного ОСОБА_6 покарання, оскільки оскарженою ухвалою, в тому числі в частині призначеного засудженому покарання, вирок суду першої інстанції було залишено без змін.

Незрозумілим є оскарження представником потерпілого лише ухвали апеляційного суду в частині цивільного позову, коли його розмір, який підлягає стягненню, визначено вироком суду. Більш того, незрозуміло, із яких положень процесуального закону, на думку представника потерпілого, є можливим скасування касаційним судом лише ухвали апеляційного суду, якою вирок місцевого суду залишено без зміни, і збільшення розміру суми стягнення в рахунок відшкодування завданої шкоди.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 427 КПК у касаційній скарзі зазначаються вимоги особи,

яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції.

Прохальна частина касаційної скарги має узгоджуватися з положеннями ст. 436 КПК, оскільки нечітке, суперечливе чи таке, що не відповідає наведеним вимогам, прохання скаржника унеможливлює прийняття судом касаційної інстанції відповідного рішення згідно вимог закону.

Положеннями ст. 436 КПК, визначено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; 2) скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; 3) скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; 4) змінити судове рішення.

Однак вимоги представника потерпілого про скасування ухвали апеляційного суду, ухвалення нового вироку, яким слід призначити засудженому суворіше покарання, аніж його призначив суд першої інстанції (8 років позбавлення волі), збільшення розміру стягнення в рахунок відшкодування завданих моральної та матеріальної шкоди,

а також про залишення ухвали в решті без змін не узгоджуються з наведеними положеннями ст. 436 КПК.

До того ж ухвалення нового вироку взагалі не входить до повноважень суду касаційної інстанції.

Більш того, слід зазначити, що поза увагою представника потерпілого залишились положення ч. 1 ст. 437 КПК, відповідно до яких суд касаційної інстанції не має права застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання.

Також варто зауважити, що одночасне скасування судового рішення, його фактична зміна, а також залишення без змін не входять до повноважень касаційного суду.

Крім того, суд касаційної інстанції позбавлений можливості з огляду на надані процесуальним законом повноваження змінити лише ухвалу апеляційного суду

в частині призначеного судом першої інстанції покарання, тоді як цією ухвалою вирок суду було залишено без змін, а вирок представник потерпілого не оскаржує.

Отже, представник потерпілого має чітко зазначити у прохальній частині касаційної скарги, яке саме рішення повинен прийняти Суд з урахуванням положень вказаної статті.

Відповідно до ч. 3 ст. 427 КПК, якщо особа не бажає брати участь у касаційному розгляді, вона зазначає про це в касаційній скарзі. Однак подана скарга не містить жодних застережень щодо цієї обставини.

Наявність цих недоліків, зважаючи на те, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах касаційної скарги, перешкоджає вирішенню питання про відкриття

касаційного провадження.

Таким чином, оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим

ст. 427 КПК, Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 КПК залишити касаційну скаргу представника потерпілого без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.

Колегія суддів звертає увагу, що недоліки касаційної скарги можуть бути усунуті шляхом складання нового тексту касаційної скарги, якщо зауваження стосувалися змістовної частини скарги, та/або шляхом подання додаткових документів, якщо всупереч вимогам КПК не додано усіх документів, які мають подаватися разом з касаційною скаргою.

На підставі викладеного та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд

постановив:

Касаційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_4 - адвоката

ОСОБА_5 на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 04 червня

2025 року щодо засудженого ОСОБА_6 залишити без руху і встановити строк для усунення недоліків протягом десяти днів із дня отримання копії ухвали.

У разі неусунення зазначених в ухвалі недоліків в установлений строк скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3