У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.11.2025 р. м. Жмеринка

Слідчий суддя Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

скаржника ОСОБА_3 ,

представника РТЦК та СП ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скарги ОСОБА_3 в інтересах сина ОСОБА_5 про звільнення незаконно затриманої особи в порядку ч.ч.2, 3 ст. 206 КПК України,

УСТАНОВИВ:

До Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області надійшла скарга ОСОБА_3 в інтересах сина ОСОБА_5 про звільнення незаконно затриманої особи, згідно якої заявник зазначає, що ОСОБА_5 21.11.2025 о 15:00 був незаконно затриманий працівниками поліції та працівниками РТЦК та СП, наразі безпідставно утримується працівниками ІНФОРМАЦІЯ_1 «збірний пункт» та просить постановити ухвалу, якою зобов`язати керівника ІНФОРМАЦІЯ_2 негайно доставити цю особу до слідчого судді Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області для з`ясування підстав позбавлення свободи; вирішити питання про звільнення ОСОБА_5 , якщо орган, під вартою якого він тримається, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе інших підстав для його законного утримання.

Судове засідання було призначене на 15:00 24.11.2025, однак відкладене на 16:00 25.11.2025.

У судовому засіданні було уточнено анкетні данні скаржника та її сина, првильно буде « ОСОБА_6 » та, відповідно ОСОБА_5 .

У судовому засіданні ОСОБА_3 скаргу підтримала, пояснила суду, що із сином має телефонний зв`язок, він наразі проходить службу.

Представник РТЦК та СП ОСОБА_4 заперечила проти задоволення скарги та пояснила, що насильно ОСОБА_5 ніхто не затримував. ОСОБА_5 , оскільки він 17.12.2024 не з`явився по повістці до РТЦК та СП, було доставлено працівниками поліції 21.11.2025 до РТЦК та СП для складання протоколу за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Того ж дня було складено протокол. Оскільки ОСОБА_5 здоровий, пройшов ВЛК, відстрочки від призову не має, наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 21.11.2025 він був призваний для проходження військової служби під час мобілізації, на особливий період та відправлений до ВЧ НОМЕР_1 . Скарг від нього до ІНФОРМАЦІЯ_2 , не надходило.

Слідчий суддя, вивчивши й дослідивши матеріали скарги та доданих до неї документів, дійшов висновку, що вимоги скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 3 КПК України кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК України слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 206 КПК України кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 206 КПК України слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Тримання під вартою є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавленням особи свободи, і полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установи тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням вимогам режиму цих установ.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про попереднє ув`язнення» підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно до Кримінального і Кримінального процесуального кодексів України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом, рішення суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на прохання Міжнародного кримінального суду про тимчасовий арешт або про арешт і передачу, а також постанова прокурора, прийнята у випадках та порядку, передбачених статтею 615 КПК України.

Згідно зі ст. 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення» установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання.

З наведених норм закону слідує, що статтею 206 КПК України врегульовано порядок здійснення контролю слідчим суддею щодо законності тримання осіб під вартою в межах кримінального процесуального закону. Зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи (яка позбавлена свободи), слідчий суддя уповноважений під час розгляду скарги на незаконне тримання під вартою або іншого клопотання (скарги), розгляд яких віднесено до його повноважень та які подані в порядку, передбаченому КПК України.

Згідно з нормами кримінального процесуального законодавства, службові (посадові) особи РТЦК та СП не є уповноваженими службовими особами, яким надано право на здійснення затримання в рамках кримінальної юрисдикції, а затримання уповноваженими службовими особами територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадян та їх утримання на території збірного пункту, а у подальшому службовими (посадовими) особами військової частини на території частини не є незаконним позбавленням особи свободи в розумінні статті 206 КПК України.

Як вбачається з матеріалів скарги, адвокат ОСОБА_7 звернулась до слідчого судді із скаргою в порядку ст. 206 КПК України, в якій просив у разі ненадання належних доказів, що доводять законність позбавлення ОСОБА_5 свободи, постановити ухвалу, якою зобов`язати РТЦК та СП негайно звільнити його.

Разом з тим, як вже встановлено слідчим суддею, стаття 206 КПК України регулює відносини під час досудового розслідування, а саме запобіжні заходи, затримання особи, а слідчий суддя забезпечує дотримання прав особи, яка тримається під вартою, органом державної влади чи службовою особою, у разі коли така особа позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після, наприклад, внесення застави в установленому цим Кодексом порядку.

Водночас, зазначені у скарзі ОСОБА_3 правовідносини виходять за межі їх регулювання нормами КПК України, оскільки не стосуються кримінального провадження, а фактично є незгодою із діями посадових осіб РТЦК та СП, пов`язаними з мобілізацією військовозобов`язаного.

Відтак, ОСОБА_5 не є затриманою особою в розумінні кримінального процесуального законодавства, а тому повноваження слідчого судді на згадані в ухвалі правовідносини між їх учасниками не поширюються.

Відповідно до Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»» від 24 лютого 2022 року на всій території України введено воєнний стан.

Указом Президента України № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до ч. 2 ст.102, п. 1, п. 17, п. 20 ч.1 ст.106 Конституції України, оголошено про проведення загальної мобілізації, яка проводиться і на теперішній час.

Призов громадян на військову службу під час мобілізації не є позбавленням особи права на свободу, а є обов`язком громадян України, передбачений ст. 65 Конституції України.

На думку слідчого судді, у разі порушення прав чи інтересів ОСОБА_5 службовими (посадовими) особами РТЦК та СП при здійсненні ними свої повноважень, пов`язаними із мобілізацією, з метою судового захисту він вправі звернутись із відповідним адміністративним позовом до компетентного адміністративного суду, а у разі вчинення щодо нього протиправних дій, що містять ознаки кримінальних правопорушень, до правоохоронного органу із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Враховуючи наведені обставини, слідчий суддя вважає, що підстави для застосування положень ст. 206 КПК України та задоволення скарги відсутні.

З огляду на викладене, керуючись ст. 206, 309 КПК України слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 в інтересах сина ОСОБА_5 про звільнення незаконно затриманої особи в порядку ч.ч.2, 3 ст. 206 КПК України, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_8