Житомирський апеляційний суд
Номер провадження №11-кп/4805/124/25
Категорія ч.3 ст.185 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар: ОСОБА_5 ,

з участю

прокурора: ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Богунського районного суду м. Житомира від 18.04.2023 року щодо ОСОБА_7 за ч.3 ст.185 КК України,

встановила:

Цим вироком: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Лебедівка Новоград-Волинського району Житомирської області, освіта 9 класів, розлученого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 06.07.2004 Новоград-Волинським міськрайонним судом Житомирської області за ч.3 ст.186, ст.304, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ст.70 КК України на 4 роки позбавлення волі;

- 20.12.2004 Новоград-Волинським міськрайонним судом Житомирської області за ч.3 ст.185, ст.304, ч.1 ст.70, ч.4 ст.70 КК України на 5 років позбавлення волі. Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 01.03.2005 покарання за вироком Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 20.12.2004 було знижено до 4 років позбавлення волі.

-30.03.2009 Новоград-Волинським міськрайонним судом Житомирської області за ч.2 ст.185 КК України на 2 роки позбавлення волі;

-24.06.2009 Новоград-Волинським міськрайонним судом Житомирської області за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України на 2 роки 6 місяців позбавлення волі;

-21.06.2011 Корецьким районним судом Рівненської області за ч.2 ст.186 КК України на 4 роки позбавлення волі;

-13.08.2015 Корецьким районним судом Рівненської області за ч.2 ст.185, 71 КК України на 2 роки 6 місяців позбавлення волі;

-30.09.2015 Корецьким районним судом Рівненської області за ч.3 ст.185, ст.395, ч.1 ст.70, ч.4 ст.70 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі;

-11.02.2020 Демидівським районним судом Рівненської області за ст.395 КК України на 2 місяці арешту;

-08.04.2021 Новоград-Волинським міськрайонним судом Житомирської області за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначено йому покарання за цим законом - 3 (три) роки 4 (чотири) місяці позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 08.04.2021 більш суворим, призначеним даним вироком, визначено ОСОБА_7 остаточне покарання 3 (три) роки 4 (чотири) місяці позбавлення волі.

Строк відбуття ОСОБА_7 покарання рахувати з часу набрання вироком законної сили.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_7 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 11.08.2020 по 10.11.2020 та час його тримання в СІЗО ДУ «Житомирська установа виконання покарань (№8)» з 26.05.2021 (з моменту винесення ухвали Богунського районного суду м. Житомира від 26.05.2021 про залишення в СІЗО) по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Зараховано ОСОБА_7 у строк покарання частково відбуте ним покарання за вироком Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 08.04.2021 з 24.02.2021 по 25.05.2021.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта при проведенні Житомирським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України дактилоскопічної експертизи в сумі 1471грн 05 коп.

Арешт на майно: мобільний телефон марки «Altice Starnaute 4» в корпусі сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 ІМЕІ НОМЕР_2 , накладений ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м.Житомира від 18.08.2020 після набрання вироком законної сили скасувати.

Питання про речові докази вирішено відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 в період часу з 10 години по 14 годину 11.08.2020 знаходився біля будинку №10 по вул. Труда в м.Житомирі. Перебуваючи за вказаною адресою, ОСОБА_7 побачив вікно приміщення квартири АДРЕСА_2 , яке не було зачинене на замикаючі пристрої.

В цей час, місці та за вказаних обставин, у ОСОБА_7 виник злочинний умисел направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, поєднаний з проникненням у житло, яке належить ОСОБА_8 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 підійшов до вікна та шляхом його відкриття незаконно проник до вказаної квартири. В подальшому, оглянувши приміщення квартири, в одній із кімнат, виявив та повторно таємно викрав смартфон торговельної марки «Altice Starnaute 4» в корпусі сірого кольору вартістю 2000 гривень. Після чого, утримуючи при собі викрадене майно ОСОБА_7 місце вчинення злочину залишив та розпорядився ним на власний розсуд, чим завдав ОСОБА_8 майнової шкоди на загальну суму 2000грн

Своїми умисними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненими повторно, поєднаними з проникненням у житло, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 КК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та правову кваліфікацію вчиненого злочину, просить вирок Богунського районного суду м. Житомира від 18.04.2023 року в частині стягнення з нього процесуальних витрат за проведення дактилоскопічної експертизи в сумі 1471гнр. 05коп. змінити, та зменшити зазначені витрати до 1000 тисячі гривень.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, яка заперечила щодо апеляційної скарги, перевіривши вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до положень ст.28 КПК України, під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Частина 3 цієї статті визначає, що критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є зокрема поведінка учасників кримінального провадження.

Відповідно до ч.4 ст.401 КПК України обвинувачений підлягає обов`язковому виклику в судове засідання для участі в апеляційному розгляді, якщо в апеляційній скарзі порушується питання про погіршення його становища або якщо суд визнає обов`язковою його участь, а обвинувачений, який утримується під вартою, - також у разі, якщо про це надійшло його клопотання.

У рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини зробив, зокрема, висновок про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Апеляційний суд зазначає, що передбачене ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain) від 07 липня 1989 року).

Дане кримінальне провадження перебуває в апеляційному суді з 24 травня 2023 року. Відповідно до повідомлення начальника ДУ « Житомирська установа покарань (№8)» ОСОБА_7 звільнений з даної установи 24.02.2024 року по відбуттю строку покарання за вироком Новоград - Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 08.04.2021 року. Згідно заяви обвинуваченого ОСОБА_7 , останній після звільнення буде проживати за адресою м. Новоград - Волинський(Звягель) вулиця Перемоги,26.

Апеляційним судом, у відповідності до вимог ст.135 КПК України, на всі відомі по матеріалам провадження адреси, обвинуваченому ОСОБА_7 неодноразово направлялися повідомлявся про дату, час та місце розгляду даного провадження, шляхом направлення поштових повідомлень, які поверталися з відміткою: адресат відсутній за вказаною адресою.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 03.12.2024 року доручено органу досудового розслідування встановити місце проживання ОСОБА_7 за наявними в матеріалах провадження адресами.

Згідно наявних в матеріалах провадження рапортів, встановити місцезнаходження обвинуваченого ОСОБА_7 не виявилось можливим. Крім того в рапорті зазначено, що останній, зі слів родича обвинуваченого, проходить військову службу в ЗСУ.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 11.02.2025 року задоволено клопотання прокурора та оголошено ОСОБА_7 в розшук, а провадження зупинено.

30.09.2025 року на адресу апеляційного суду надійшло повідомлення від заступника начальника Звягельського РВП ГУНП в Житомирській області про те, що місце знаходження розшукуваного ОСОБА_7 встановлено та відібрано від останнього пояснення та зобов`язання про явку до апеляційного суду для розгляду даного кримінального провадження.

Апеляційним судом повторно на всі відомі по матеріалам провадження адреси направлено повідомлявся про дату, час та місце розгляду даного провадження, однак вказані повідомлення повернулися як не вручені з відміткою: адресат відсутній за вказаною адресою.

Оцінюючи таку поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 , та враховуючи, що кримінальне провадження перебуває в апеляційному суді з 24 травня 2023 року, апеляційний суд приходить до висновку, що обвинувачений недобросовісно користується своїми процесуальними правами, та таким чином затягує розгляд даного провадження, апеляційний суд розцінює його поведінку, як небажання прийняти участь в розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Колегія суддів також враховує, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).

В судове засідання апеляційного суду потерпіла ОСОБА_8 , у відповідності до вимог ст.135 КПК України належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду даного провадження, шляхом направлення на адресу останньої поштових повідомлень, та телефонограмою в якій остання просила проводити розгляд провадження у її відсутність.

За наведених обставин, враховуючи положення ч.4 ст.401, ч.4 ст.405 КПК України апеляційний суд, з урахуванням думки прокурора, яка не заперечувала про розгляд апеляційної скарги без участі обвинуваченого та потерпілої, апеляційний суд прийняв рішення провести апеляційний розгляд за відсутністю обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_8 .

У відповідності до вимог ст.2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч.1 ст.9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно до ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

В свою чергу, втрата чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння є підставою для закриття кримінального провадження відповідно до п. 4-1 ч.1 ст.284 КПК України.

Відповідно до ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти мають зворотну дію в часі, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За частиною 1 ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

При цьому, законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» №3886-IX від 18.07.2024, який набрав чинності 09.08.2024 (далі - Закон №3886-IX ) у ст.51 КУпАП, якою передбачена відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підвищена верхня межа вартості майна, викрадення якого охоплюється цим положенням, до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статті 185, 190, 191 КК України фактично містять відсилку до ст.51 КУпАП, яка, встановлюючи верхню межу вартості викраденого майна для кваліфікації його як дрібного викрадення, тим самим визначає нижню межу цього параметра для кримінальної відповідальності за крадіжку, шахрайство, привласнення чи розтрату чужого майна.

Таким чином, кількісна зміна розміру дрібного викрадення з 0,2 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян безпосередньо вплинула на суть таких кримінально караних діянь, як крадіжка, шахрайство, привласнення та розтрата, адже в тексті кримінального закону цей розмір прямо не визначено і він указаний законодавцем у ст.51 КУпАП.

Тобто, із часу набуття 09 серпня 2024 року чинності Законом № 3886-IX кримінальна відповідальність за ст.ст.185, 190, 191 КК України може настати, лише якщо розмір викраденого перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Закон №3886-IX, яким унесені зміни до ст.51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст.5 КК України для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст.51 КУпАП.

Відповідно до Податкового кодексу України та Закону №3886-IX вартість викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст.185 КК України, у 2024 році становила 3 028 грн., за аналогією визначення у 2020 році становила - 2102 грн.

Як вбачається з матеріалів провадження та оскаржуваного рішення, злочинні дії ОСОБА_7 кваліфіковані, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло, тобто за ч.3 ст.185 КК України.

Таким чином, вартість викраденого майна на час вчинення ОСОБА_7 вищезазначених діянь не перевищувала 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а тому з огляду на прийнятий Закон № 3886-IX, яким у відповідності до положення ст.5 КК України фактично скасована кримінальна протиправність діяння, вони не підпадають під ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 КК України.

Як встановлено в суді апеляційної інстанції, вартість викраденого майна на час вчинення обвинуваченим злочинних дій, становила 2000 грн., тобто об`єктивно не перевищувала 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (2020 рік-2102 грн.), тому до цих діянь слід застосовувати положення ст.5 КК України.

Однак, вище зазначені діяння вчинені обвинуваченим з проникненням у житло чи приміщення, а тому його дії підлягають кваліфікації за ч.1 ст.162 КК України.

Так, частиною 3 ст.337 КПК встановлено, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

З огляду на зміст ч.1 ст.162 КК України дії, кваліфіковані за цією нормою, на відміну від кваліфікованих за ч.3 ст.185 КК, є кримінальним проступком, а тому їх перекваліфікація покращує становище обвинуваченого ОСОБА_7 .

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч.1 ст.162 КК України, апеляційний суд виходить із фактичних обставин, установлених судом першої інстанції, не вдаючись до оцінки/переоцінки доказів.

Так, об`єктивна сторона ст.162 КК України полягає, серед іншого, в незаконному проникненні до житла чи іншого володіння особи, зокрема, у незаконному проникненні до приміщення, як це встановлено судом першої інстанції.

Під незаконним проникненням до житла чи іншого володіння особи потрібно розуміти будь-яке вторгнення, здійснене всупереч волі законного володільця, за відсутності визначених законом підстав чи з порушенням у встановленому законом порядку.

При цьому, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_7 усвідомлював, що приміщення, до якого він протиправно проник, перебуває у володінні іншої особи.

На підставі наведеного, враховуючи положення ч.3 ст.337 КПК України, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з ч.3 ст.185 КК України на ч.1 ст.162 КК України і призначити покарання в межах санкції цієї частини статті.

Одночасно, згідно ч.5 ст.74 КК України, особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

При цьому, станом на момент апеляційної перевірки матеріалів провадження №295/10709/20 - 11.12.2025, сплинуло більше ніж 4 років (ч.2 ст.49 КК України) та, відповідно, закінчились визначені ст.49 КК України строки давності, а тому в порядку ст.74 КК України ОСОБА_7 підлягає звільненню від відповідного покарання призначеного за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.162 КК України.

Що ж стосується доводів обвинуваченого ОСОБА_7 щодо зменшення розміру процесуальних витрат за проведення дактилоскопічної експертизи, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на таке.

Положеннями ч.2 ст.124 КПК України передбачено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтвердженні витрати на залучення експерта, а згідно з положеннями п.2 ч.3 ст.374 КПК України та п.2 ч.4 ст.374 КПК України у мотивувальній та резолютивній частині вироку зазначаються мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд, в тому числі про відшкодування процесуальних витрат.

Як вбачається з матеріалів провадження в ході проведення досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні було проведено судову дактилоскопічну експертизу № 6/2-251 від 13.08.2020 року вартістю 1471,05 грн.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано стягнуто з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експерта у визначеному розмірі.

При цьому, апелянтом в апеляційній скарзі не наведено підстав для зменшення розміру процесуальних витрат та апеляційним судом не встановлено.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від покарання не звільняє останнього від відшкодування документально підтверджених процесуальних витрат.

Керуючись ст.ст.404, 405,407 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Богунського районного суду м. Житомира від 18.04.2023 року відносно ОСОБА_7 - змінити.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з ч.3 ст.185 КК України на ч.1 ст.162 КК України.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.1 ст.162 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ст.49, ст.74 КК України звільнити ОСОБА_7 від покарання за ч.1 ст.162 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі у зв`язку з закінченням строків давності.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді: