ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2025 року м. Одеса

Хаджибейський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисників адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Одеса кримінальне провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0000070 від 31.01.2023 року за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ковель Волинської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з Конституцією України Україна є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією (далі - РФ) 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Усупереч вказаним нормам міжнародного гуманітарного права президент РФ, а також інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади РФ, діючи в порушення вимог п.п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципів Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимог ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (XXV), від 21.12.1965 № 2131 (XX), від 14.12.1974 № 3314 (XXIX) спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів ЗС РФ на територію України.

24 жовтня 1945 року набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26 червня 1945 року, яким фактично створено Організацію Об`єднаних Націй (далі - ООН).

До складу ООН входять Україна, РФ та ще 49 країн-засновниць, а також інші країни світу.

Відповідно до ч. 4 ст. 2 Статуту ООН усі Члени вказаної організації утримуються в своїх міжнародних відносинах від погрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним із Цілями Об`єднаних Націй.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН № 36/103 від 9 грудня 1981 року про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями: № 2131 (XX) від 21 грудня 1965 року, що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та про захист їх незалежності та суверенітету; № 2625 (XXV) від 24 жовтня 1970 року, що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН; № 2734 (XXV) від 16 грудня 1970 року, що містить Декларацію про зміцнення . міжнародної безпеки; № 3314 (XXIX) від 14 грудня 1974 року, що містить Визначення агресії, - установлено, що жодна з держав не має права здійснювати інтервенцію чи втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Цими ж міжнародними документами закріплено обов`язок держав: утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації, здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербовки найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.

Крім того, у статтях 1-5 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 14 грудня 1974 року № 3314 (XXIX) серед іншого визначено, що ознаками агресії є:

-застосування збройної сили державою проти суверенітету, територіальної

недоторканності чи політичної незалежності іншої держави;

- застосування збройної сили державою в порушення Статуту ООН.

Будь-яке з наступних діянь, незалежно від оголошення війни, кваліфікується як акт агресії:

- вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь-яка військова окупація, який би тимчасовий характер вона не мала, яка є результатом такого вторгнення або нападу, або будь-яка анексія із застосуванням сили території іншої держави або частини її;

- бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави;

- блокада портів або берегів держави збройними силами іншої держави:

- напад збройними силами держави на сухопутні, морські або повітряні сили, або морські та повітряні флоти іншої держави;

-застосування збройних сил однієї держави, що знаходяться на території іншої держави за угодою з приймаючою державою, у порушення умов, передбачених в угоді, або будь-яке продовження їх перебування на такій території після припинення дії угоди;

-дія держави, яка дозволяє, щоб її територія, яку вона надала в розпорядження іншої держави, використовувалася цією іншою державою для здійснення акту агресії проти третьої держави;

-засилання державою або від імені держави збройних банд, груп, іррегулярних сил або найманців, які здійснюють акти застосування збройної сили проти іншої держави, які мають настільки серйозний характер, що це є рівносильним наведеним вище актам, або її значна участь у них.

Жодні міркування будь-якого характеру, чи то політичного, економічного, військового чи іншого характеру, не можуть слугувати виправданням агресії. Крім того, принципи суверенної рівності, поваги прав, притаманних суверенітету, незастосування сили чи погрози силою, непорушності кордонів, територіальної цілісності держав, мирного врегулювання спорів та невтручання у внутрішні справи держав були закріплені також у Заключному акті Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 1 серпня 1975 року, який підписаний СРСР, правонаступником якого є РФ.

У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16 липня 1990 року (далі - Декларація) вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.

Відповідно до розділу V Декларації територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

24 серпня 1991 року Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено Акт проголошення незалежності України, яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. Згідно з указаним документом територія України є неподільною та недоторканною.

Незалежність України визнали держави світу, серед яких і РФ.

31 травня 1997 року відповідно до положень Статуту ООН і зобов`язань згідно із Заключним актом Наради з безпеки і співробітництва в Європі, Україна та РФ уклали Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і РФ (ратифікований Законом України від 14 січня 1998 року №13/98- ВР та федеральним законом РФ від 2 березня 1999 року № 42-ФЗ). Відповідно до статей 2, 3 зазначеного Договору РФ зобов`язалася поважати територіальну цілісність України, підтвердила непорушність існуючих між ними кордонів та зобов`язалася будувати відносини одна з одною на основі принципів взаємної поваги, суверенної рівності, територіальної цілісності, непорушності кордонів, мирного врегулювання спорів, незастосування сили або погрози силою, у тому числі економічні та інші способи тиску, права народів вільно розпоряджатися своєю долею, невтручання у внутрішні справи, додержання прав людини та основних свобод, співробітництва між державами, сумлінного виконання взятих міжнародних зобов`язань, а також інших загальновизнаних норм міжнародного права.

Відповідно до опису і карти державного кордону, які є додатками до Договору між Україною та РФ про українсько-російський державний кордон від 28 січня 2003 року (ратифікований РФ 22 квітня 2004 року), територія Автономної Республіки Крим, м. Севастополя, Донецької і Луганської областей відноситься до території України.

Статтями 1, 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Згідно зі статтею 5 Конституції України носієм суверенітету та єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Право визначати і змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народові і не може бути узурповане державою, її органами або посадовими особами.

Відповідно до статі 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Статтею 73 Конституції України визначено, шо виключно всеукраїнським референдумом вирішується питання про зміну території України.

Відповідно до статей 132-134 Конституції України територіальний устрій України грунтується на засадах єдності та цілісності державної території.

До складу України входять: Автономна Республіка Крим, Вінницька, Волинська, Дніпропетровська, Донецька, Житомирська, Закарпатська, Запорізька, Івано-Франківська, Київська, Кіровоградська. Луганська. Львівська, Миколаївська, Одеська, Полтавська, Рівненська, Сумська. Тернопільська, Харківська, Херсонська, Хмельницька, Черкаська, Чернівецька, Чернігівська області, міста Київ та Севастополь. Місто Севастополь має спеціальний статус, Автономна Республіка Крим (далі - АР Крим) є невід`ємною складовою частиною України і в межах повноважень, визначених Конституцією України, вирішує питання, віднесені до її відання.

22 лютого 2022 року президент РФ направив до ради федерації звернення про використання збройних сил РФ за межами РФ, яке було задоволено.

24 лютого 2022 року приблизно о 5 годині ранку президент РФ публічно оголосив про рішення розпочати повномасштабну військову агресію проти України.

24 лютого 2022 року указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено введення в Україні воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України № 341/2022 на часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ (зі змінами, внесеними Указами від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року №2119- IX, та від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-ІХ), продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

15.08.2022 Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в України» затверджено Указ Президента України від 12.08.2022 №573/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в України», яким продовжено строк дії воєнного стану в Україні строком на 90 діб.

У подальшому Указом Президента України №757/2022 від 07.11.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в України», який затверджено Законом України № 2738-ІХ від 16.11.2022, продовжено строк дії воєнного стану в Україні строком з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України від 06.02.2023 № 58/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», який затверджено Законом України від 07.02.2023 № 2915, продовжено дію воєнного стану з 05 год. 30 хв. 19.02.2023 строком на 90 діб.

Так, 24.02.2022 військовослужбовці зс рф шляхом збройної агресії із застосуванням зброї незаконно вторглись на територію Україну через державні кордони України в Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, Запорізькій, Київській, інших областях та здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, та здійснили окупацію частин указаної території.

З 24.02.2022 більшу частину території Херсонської області захоплено військовослужбовцями ЗС РФ, у томі числі м. Херсон Херсонської області, та вказана територія знаходилась під окупацією держави агресора.

Відповідно до п. 7 ст. 1-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована РФ територія України (далі - тимчасово окупована територія) - це частини території України, в межах яких збройні формування РФ та окупаційна адміністрація РФ встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування РФ встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації РФ.

Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22.12.2022 Херсонську міську територіальну громаду включено до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, а саме з 01.03.2022 по 11.11.2022.

З метою встановлення контролю на території тимчасово окупованого міста Херсон Херсонської області невстановлені особи з числа військових та представників спецслужб РФ створили незаконний правоохоронний орган у місті Херсоні, а саме - так званий «ИК «Северная исправительная колония №90» Управления службы исполнения наказаний по Херсонской области», яка знаходилась за адресою: м. Херсон, вул. Некрасова, 234, та почали підшукувати осіб з числа місцевого населення, у тому числі діючих та колишніх правоохоронців, які б співпрацювали з ними у вищевказаному новоствореному окупаційною владою незаконному правоохоронному органі.

Достовірно знаючи про вищевказані обставини, які є загальновідомим фактом, ОСОБА_6 , являючись громадянином України, фактично проживаючи та перебуваючи у місті Херсон Херсонської області, з ідеологічних та корисливих мотивів, достеменно знаючи про факт захоплення міста збройними формуваннями РФ, в травні, але не пізніше 30.05.2022, діючи умисно, підтримуючи воєнну агресію РФ на території України, прийняв пропозицію невстановлених осіб з числа військовослужбовців та представників спецслужб РФ та добровільно зайняв посаду у незаконно створеному окупаційною владою на тимчасово окупованій території міста Херсон правоохоронному органі «Учреждения ИК «Северная исправительная колония (№90)» Управления службы исполнения наказаний по Херсонской области» так званого «младшего инспектора 2 категории группы надзора отдела безопасности, яку займав до початку червня 2022 року.

Обіймаючи посаду «младшего инспектора 2 категории группы надзора отдела безопасности» та перебуваючи на території «Учреждения ИК «Северная исправительная колония (№90)» Управления службы исполнения наказаний по Херсонской области» за адресою: м. Херсон, вул. Некрасова, 234. ОСОБА_6 з моменту свого призначення, переслідуючи злочинні наміри та цілі, відповідно до функціональних обов`язків на вказаній посаді, здійснював нагляд за утриманими особами, дотриманням розпорядку дня засудженими та забезпечував режим у незаконно створеному правоохоронному органі, тобто своїми діями сприяв встановленню та функціонуванню системи виконання покарань держави-агресора на території м. Херсона Херсонської області.

У подальшому, відповідно до наказу начальника «Управления службы исполнения наказаний по Херсонской области» ОСОБА_9 від 14.06.2022, ОСОБА_6 було призначено на посаду «младшего инспектора 2 категории дежурной службы «Учреждения «Следственный изолятор № 1», що розташований за адресою: м. Херсон, вул. Дружби, 4.

На вищевказаній посаді ОСОБА_6 , усвідомлюючи протиправний та суспільно небезпечний характер своїх дій, розуміючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, відповідно до функціональних обов`язків, перебуваючи на території «Учреждения «Следственный изолятор № 1» Управления службы исполнения наказаний по Херсонской области» здійснював нагляд за засудженими, які відбували покарання або перебували у кримінально- виконавчій установі, шляхом постійного нагляду за їх поведінкою в місцях проживання, забезпечення ними порядку пересування, проводив перевірку перебування останніх в місцях проживання, а також здійснював нагляд за дотриманням розпорядку дня засудженими та забезпечував режим у незаконно створеному правоохоронному органі, чим сприяв встановленню та функціонуванню системи виконання покарань держави-агресора на території м. Херсона Херсонської області.

На вказаній посаді ОСОБА_6 перебував до 11.11.2023 року до моменту звільнення території м. Херсона Збройними Силами України.

Дії ОСОБА_6 суд кваліфікує за ч. 7 ст. 111-1 КК України як колабораційна діяльність, тобто добровільне зайняття громадянином України посади в незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території.

В судовому засіданні ОСОБА_6 вину свою не визнав дав наступні пояснення.

Росія зайшли у м. Херсон, та він втратив роботу. Грошей на існування не було. Перші дні він телефонував замовнику, але зрозумів, що роботи не буде. Залишився 1 на 1 з РФ, три з половиною місяці був вдома, не працював. Потім зрозумів, що треба далі жити, та на ринку йому трапилося оголошення «требуется мужчина до 60 лет для охраны». Він зателефонував, там назвали адресу та він пішов. Прийшовши побачив, що там в`язниця, засумнівався, та все ж вирішив зайти. Там йому пообіцяли зарплату 29000. Сказали хоч завтра виходити на роботу. Пішов додому, подумав та погодився. З понеділку вийшов на роботу, потім його перекинули на СІЗО. На запитання прокурора показав, що перед працевлаштуванням не контактував з представниками збройних сил РФ, просто побачив телефон, за 8,5 міс жодного разу не зупиняли на блокпостах. В 90 колонії працював 2 зміни, далі працював в СІЗО, з червня по листопад. Його не питали, хоче він чин і, на СІЗО йому навіть було ближче. Із документів давав лише паспорт. Спочатку йому дали посвідчення на місяць, потім його забрали. Посвідчення було підписано ОСОБА_10 , було зазначено молодший інспектор. ОСОБА_11 не було, просто бежевого кольору. Вони здавали функціональним обов`язки по українським стандартам, треба було стежити за порядком на СІЗО, за режимом дня, годувати, поїти, телефонія, все те ж саме. В правоохоронних органах не працював. Він був у відділі нагляду, там начальником був підполковник, а в СІЗО начальником нагляду був ОСОБА_12 . Він чекав на Україну, що прийде та розбереться. Розумів, що Херсон був окупований РФ. Коли він проходи на територію, що охороняється, то показував паспорт або посвідчення, коли воно в нього було. На роботу ходив без форми, там переодягався, форма була українська, навіть український шеврон. Російського нічого не було. Із знаряддя у нього була рація, газовий балончик та гумова палка. Заходи фізичного впливу ні до кого не застосовував. В СІЗО було 2 російських солдата, які дивилися в монітори, всі інші були українці. ОСОБА_10 коли-сь бачив, вн був в цивільному одязі. Один раз він приїздив на СІЗО в оточенні російських солдат, що його охороняли. Зарплату він отримував в рублях, спочатку 35000, потім менше 32000-33000. Вважає, що Україна його кинула, треба було якось виживати. Силою його не примушували працювати. Після деокупацї він самостійно не звертався до правоохоронних органів. Не розуміє, в чому його вина. Так , він працював під час окупації РФ. Йшов працювати в 90 колонію на той час українська колонія була під РФ, проте охороняв він українських в`язнів.

Не визнання обвинуваченим ОСОБА_6 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення суд розцінює як обраний ним спосіб захисту від висунутого обвинувачення та намагання уникнути кримінальної відповідальності за вчинене, оскільки його вина повністю підтверджується наступними доказами по справі у їх сукупності, а саме:

-показами свідка ОСОБА_13 , яка пояснила в судовому засіданні, що з обвинуваченим знайома, мали робочі відносини. Під час окупації працювала в Херсоні в Північній виправній колонії №90, сторожем на прохідній. Працівники, що приходили на роботу, проходили повз неї. ОСОБА_6 в травні-червні прийшов працювати, під час окупації. До окупації він не працював в колонії. Свідок працювала до вересня 2022 року. Працівники ходили на роботу в цивільному одязі, потім перевдягалися, на КП показували паспорт. Приблизно у вересні з`явились «книжечки» та вони їх показували. Це було ніби посвідчення, на якому б уло зазначено ПІБ та написано « ОСОБА_14 », на обкладинці був герб РФ. Чепішко працював у відділі нагляду та охорони за засудженими. По формі обвинуваченого не бачила;

-показами свідка ОСОБА_15 , який суду пояснив, що обвинуваченого бачив візуально. Свідок працював в ДУ «ПВК №90» на посаді старшого інспектора з організації служби, озброєння та спецзасобів. Працював до 31 травня 2022 року, потім звільнився, хоча пропонували залишитися. ОСОБА_10 залишився працювати, та дуже багато інших. Чепішко він побачив ближче до кінця травня. Він працював молодшим інспектором у відділі нагляду і безпеки, бачив його на розводі. Посада ОСОБА_16 не передбачала носіння зброї. У формі обвинуваченого не бачив. До початку травня працювали по українському законодавству. Свідок написав заяву про звільнення 6 травня, але його попросили допрацювати до 31 травня. Установа стала підконтрольна РФ після 6 травня. Їм оголосили, що з 1 червня вони будуть працювати з РФ. Свідок зарплату в рублях не отримував;

-показами свідка ОСОБА_17 , який суду пояснив, що з обвинуваченим знайомий, він утримувався під вартою в колонії, де він працював. Свідок бачив його як інспектора з травня-червня місяця. Бачив обвинуваченого у формі. Установою на той час керував ОСОБА_10 . На території установи свідок бачив російських військових. Це була охорона. Туди також приходили ОСОБА_18 зі зброєю. Свідку пропонували російське громадянство, працювати, воювати. Свідок відмовився. Також ОСОБА_16 також бачив в СІЗО, він був у формі, працював там інспектором, відкривав та закривав камеру. Особисто з обвинуваченим він не спілкувався, лише бачив;

-показами свідка ОСОБА_19 , який суду пояснив, що працював водієм в СІЗО. Чепішка бачив, коли завозив матеріали на алеї, приблизно влітку. Він був у формі, до цього свідок також працював у СІЗО, проте обвинуваченого там не бачив. На території установи перебували російські військові, вони там жили. Нашивок на формі обвинуваченого не бачив, він був по формі, форма була не російська;

-показами свідка ОСОБА_20 , який суду пояснив, що з обвинуваченим знайомий, він його сусід. Йому відомо, що ОСОБА_16 пішов працювати «на зону» навесні 2022 року. Відомо це зі слухів, у формі обвинуваченого не бачив. Розповідали сусіди, що пішов через гроші. Сам свідок з обвинуваченим не спілкувався;

- судом досліджено допит свідка ОСОБА_21 , в порядку ч.11 ст.615 КПК України, який показав, що в з обвинуваченим знайомий, проживає по сусідству. Чепішко дуже зловживав спиртними напоями, але коли прийшли росіяни, він добровільно, особисто і ініціативно пішов на службу у кримінальну виконавчу систему РФ. В один день, коли вони разом йшли до магазину він підійшов до свідка, відкрив посвідчення та хвалився, що вже працівник кримінальної служби. А так як свідок є підполковником у відставці саме цієї служби, його це дуже обурило. Коли побачив там герб РФ двуголову ворону, та дуже обурився, як ОСОБА_16 міг піти туди, коли його батько був патріотично налаштований, малював картини козацького часу і т.д. На що обвинувачений хвалився, що отри мує там гарні гроші. По розмовах з ним було зрозуміло, що він агітував та цим хвалився. Коли-сь бачив, що обвинуваченого підвозили на машині з відміткою З, виходив з цієї машини біля АТБ. У посвідченні ОСОБА_16 не прочитав, на яку саме посаду він пішов, свідок махнув рукою та одразу відійшов в сторону. Також бачив, як обвинувачений розмовляв з ОСОБА_22 , який також живе на їх вулиці. Також обвинувачений розповідав людям про свою роботу, коли вони зустрічалися в місцевому генделику де любили вживати спиртні напої, доставав своє посвідчення, та хвалився ним;

-судом досліджено допит свідка ОСОБА_22 , в порядку ч.11 ст.615 КПК України, який показав, що з обвинуваченим знайомий. Він жив по їхній вулиці, в домі №5. Це ОСОБА_23 . Він працював у тюрмі. Свідок бачив, як його підвозив автомобіль з літерою «Z», і на рукаві у нього була літера «Z», коли він ходи в по формі. Якось разом сиділи в закладі відпочинку, він вихвалявся своїм посвідченням з двоголовим орлом. На що свідок сказав йому говорив «засунути свого орла, бо він засуне його в ж…., бо хлопці побачать та б уде дуже погано». Він сховав. Ці події були приблизно в квітні, коли орки вже зайшли в Херсон. Також вказані факти відомі квартальному ОСОБА_21 .

Інших свідків як сторона обвинувачення, так і сторона захисту не заявляли.

Показання вказаних свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_19 , ОСОБА_17 , ОСОБА_20 , ОСОБА_22 , ОСОБА_21 є чіткими, послідовними та дають змогу відтворити всі обставини кримінального правопорушення, які були до, на момент та після його вчинення. Немає в суду обґрунтованих підстав вважати, що останні оговорюють обвинуваченого, оскільки в суді не було встановлено таких об`єктивних причин, а їхні показання повністю узгоджуються між собою та відповідають іншим доказам у справі.

Крім того, вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується і наступними письмовими доказами сторони обвинувачення:

-рапортом старшого оперуповноваженого 2 сектору 1 відділу ГВ ЗНД Управління СБУ в Херсонській області ОСОБА_24 від 25.01.2023 року, відповідно до якого встановлено, що с творена окупаційна влада м. Херсон та Херсонської області на добровільних засадах при значила на посаду державної установи «Північна виправна колонія №90» ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, ІПН НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ), який під час чергової співбесіди із представниками сторони-агресора, зобов`язався добровільно зайняти посаду у незаконно створеному правоохоронному органі « младшего инспектора 2 категории группы надзора отдела безопасности учреждения ИК «Северная исправительная колония №90» , Управления службы исполнения наказаний по Херсонской области»;

-мовою оригіналу «Положением о отделе режима и надзора, дежурная часть учреждения «Следственный изолятор №1» Управления службы исполнения наказаний по Херсонской области», Утверждено приказом начальника УСИН по Херсонской области от 01.07.2022 года №17»;

-листом В.о. начальника установи ДУ «Північна виправна колонія (№90)» ОСОБА_25 , відповідно до якого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в списках персоналу установи «ДУ Північна виправна колонія (№90)» не перебував, службу не проходив;

-наказом мовою оригіналу «Управление службы исполнения наказаний по Херсонской области Приказ №10 от 30.05.2022 О назначении сотрудников на должность», відповідно до якого « ОСОБА_26 назначить на должность младшего инспектора 2 категории группы надзора отдела безопасности учреждения ИК «Северная исправительная колония (№90)» Управления службы исполнения наказаний по Херсонской области, присвоивши специальное звание рядового внутренней службы, с должностным окладом 13326 рублей, с 31.05.2022, и установив дополнительные выплаты: - ежемесячную надбавку в процентах к должностному окладу за особые условия службы в размере 93; - замещающему должность сотрудника УИС , проходящего службу в Херсонской области 65; замещающему должность в подразделениях безопасности, надзора и режима исправительного учреждения 15; замещающему должность младшего сотрудника УИС младшего начальствующего состава исправительного учреждения, имеющего стаж службы (выслугу лет) менее двух лет 10. Установить стаж службы (выслугу лет) для выплаты ежемесячной надбавки к окладу месячного денежного содержания за стаж службы (выслугу лет) по состоянию на 31.05.2022 00 (ноль) год 00 (ноль) месяцев 00 (ноль) дней. Основания: заявление о принятии на службу ОСОБА_26 » Вказаний наказ було виявлено та вилучено на території Північної ВК №90 після деокупації м. Херсона;

-протоколом обшуку та огляду від 20.02.2023, та відеозаписом до нього, відповідно до якого на підставі ухвали слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва було проведено обшук тза місцем фактичного мешкання ОСОБА_6 , а саме за адресою : АДРЕСА_1 . В ході обшуку було виявлено та вилучено: перепустку « Управления исполнения наказаний по Херсонской области» № 419 від 18.08.2022 на ім`я ОСОБА_6 ( на рос. мові), пластикову електронну карту-перепустку з номером А-64, пропуск окупаційної адміністрації № 1254 на ім`я ОСОБА_6 на право проїзду через блок пости та носіння і зберігання вогнепальної зброї на ім`я ОСОБА_6 (на рос. мові), сканкопія заяви ОСОБА_6 на отримання паспорту громадянина РФ; бланк анкети на приймання на роботу на рос. мові, формені штани зеленого кольору, кітель формений зеленого кольору, футболку формену зеленого кольору, кепку формену зеленого кольору, російський прапор, мобільний телефон «Redmi» темного кольору ІМЕІ1: НОМЕР_2 ІМЕІ2: НОМЕР_3 , із сім карткою НОМЕР_4 ;

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 02.02.2023 року, та додатком №1, довідкою та диском до нього, відповідно до якого свідок ОСОБА_22 впізнав особу на фотознімку під № 2 як ОСОБА_27 . На запитання слідчого свідок відповів, що ОСОБА_6 є його знайомим та свідку відомо що останній добровільно зайняв посаду у незаконно створеному органі;

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 02.02.2023 року, та додатком №1, довідкою та диском до нього, відповідно до якого свідок ОСОБА_21 впізнав особу на фотознімку під № 2 як ОСОБА_27 . На запитання слідчого свідок відповів, що ОСОБА_6 проживає по сусідству, та свідку відомо що останній займав посаду у виправній колонії № 90 під час окупації м. Херсону;

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13.02.2023 року, та додатком №1, довідкою та диском до нього, відповідно до якого свідок ОСОБА_17 впізнав особу на фотознімку під № 2 як ОСОБА_6 .. На запитання слідчого свідок відповів, що вказана особа була охоронцем ДУ «Північна виправна колонія №90»;

- листом В.о. начальника установи ДУ «Північна виправна колонія (№90)» ОСОБА_25 від 15.02.2023 р. №28/4/3-134/Нпр/ВС, відповідно до якого ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 утримувався в дільниці слідчого ізолятора ДУ «Північна ВК90» з 01.01.2022 р.;

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 012.02.2023 року, та додатком №1, довідкою та диском до нього, відповідно до якого свідок ОСОБА_28 впізнав особу на фотознімку під № 2 як ОСОБА_27 . На запитання слідчого свідок відповів, що ОСОБА_6 працював у незаконно створеному правоохоронному органі т.зв. ВК «Північна виправна колонія №90», створеному на тимчасово окупованій території м. Херсона за 3-5 місяців до визволення;

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19.02.2023 року, та додатком №1, довідкою та диском до нього, відповідно до якого свідок ОСОБА_13 впізнала особу на фотознімку під № 2 як ОСОБА_6 ;

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23.03.2023 року, та додатком №1, довідкою та диском до нього, відповідно до якого свідок ОСОБА_29 впізнала особу на фотознімку під № 2 як ОСОБА_6 ;

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23.03.2023 року, та додатком №1, довідкою та диском до нього, відповідно до якого свідок ОСОБА_30 впізнала особу на фотознімку під № 2 як ОСОБА_6 ;

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23.03.2023 року, та додатком №1, довідкою та диском до нього, відповідно до якого свідок ОСОБА_15 впізнав особу на фотознімку під № 2 як ОСОБА_6 та як особу який був співробітником ДУ «Північна ВК-90» на посаді молодшого інспектора відділу нагляду і безпеки, який працював на окупаційну владу;

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23.03.2023 року, та додатком №1, довідкою та диском до нього, відповідно до якого свідок ОСОБА_31 впізнав особу на фотознімку під № 2 як ОСОБА_6 та як особу який працював інспектором ДУ «Північна ВК-90» при окупаційній владі;

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23.03.2023 року, та додатком №1, довідкою та диском до нього, відповідно до якого свідок ОСОБА_19 впізнав особу на фотознімку під № 2 як ОСОБА_6 як молодшого інспектора СІЗО (Херсонської області) який працював на окупаційну владу.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, визначених КПК України, враховуючи, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Вважаючи достатньо забезпеченими в ході судового розгляду процесуальні права сторони захисту та сторони обвинувачення на надання ними доказів на підтвердження та спростування висунутого обвинувачення, суд виходить із принципів реалізації права особи на справедливий суд, яке закріплено в ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за яким винуватість особи у вчиненні злочину має бути доведена поза розумним сумнівом.

Вищенаведені докази, досліджені в судовому засіданні, не мають між собою протиріч, є узгодженими та логічно послідовними, а тому суд бере їх до уваги.

Дослідивши та перевіривши надані докази, оцінюючи їх кожен з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд прийшов до висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину, та кваліфікує його дії за ч. 7 ст. 111-1 КК України, як колабораційна діяльність, тобто добровільне зайняття громадянином України посади в незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території.

Стосовно аргументів захисника обвинуваченого щодо сумнівності показів свідків та наданих доказів, суд вважає, що письмові докази, на які посилається суд у вироку, є належними та допустимими, з огляду на те, що вони прямо та непрямо підтверджують існування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, їх достовірність (ст. 85 КПК України). Аналогічний висновок суд робить щодо показів всіх свідків, наданих ними в судовому засіданні та досліджених судом.

Позицію у справі обвинуваченого ОСОБА_6 суд оцінює, як бажання уникнути відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, оскільки вона спростовується дослідженими судом доказами. При цьому суд вказує, що ОСОБА_6 є зрілою дорослою людиною, має досвід роботи, що дає можливість усвідомлювати характер своїх дій.

Суд при призначенні покарання має враховувати дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, та вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.

Обставин, які б, відповідно до вимог ст. 66 КК України, пом`якшували покарання ОСОБА_6 судом не встановлено.

Обставин, які, відповідно до вимог ст. 67 КК України, обтяжують покарання ОСОБА_6 судом не встановлено.

Приймаючи до уваги характер, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку скоєного ОСОБА_6 кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на об ліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, суд вважає, що обвинуваченому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції встановленої ч. 7 ст. 111-1 КК України, без конфіскації майна.

Цивільний позов не заявлено.

Судові витрати відсутні.

Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дані правові норми можуть бути застосовані.

Питання про долю речових доказів, суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Зважаючи на встановлені обставини та міру покарання, яку призначає суд, запобіжний захід ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» суд залишає без змін до набрання цим вироком законної сили.

Керуючись ст.ст.368-371, 374 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 12 (дванадцять) років з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування, правоохоронних органах та займатися правоохоронною діяльністю та діяльністю, яка пов`язана з наданням публічних послуг, строком на 15 (п`ятнадцять) років, без конфіскації майна.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 обчислювати з дня набрання вироком законної сили.

Строк додаткового покарання ОСОБА_6 у виді позбавлення права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування, правоохоронних органах та займатися правоохоронною діяльністю та діяльністю, яка пов`язана з наданням публічних послуг рахувати з моменту відбуття основного покарання.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно ОСОБА_6 , залишити незмінним - у вигляді тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 обчислювати з дня набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_6 , у строк відбуття призначеного покарання строк тримання під вартою під час досудового слідства та судового розгляду кримінального провадження з 20.02.2023 року до дня набрання вироком законної сили включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 05.04.2023 року справа№ 490/1170/23 пр. 1-кс/490/2997/2023 скасувати.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 05.04.2023 року справа№ 490/1170/23 пр. 1-кс/490/1772/2023 скасувати.

Речові докази по справі:

копію запиту ТУ ДБР у м. Мелітополі від 14.12.2022 до ДУ «ПВК (№90), відповідь на запит від 28.12.2022 №319/ВС із ДУ «ПВК (№90)» до ТУ ДБР у м. Мелітополі, копію документ а «Приказ Управления службы исполнения наказаний по Херсонской области от 30.05.2022 №10» зберігати при матеріалах справи;

перепустку « Управления исполнения наказаний по Херсонской области» № 419 від 18.08.2022 на ім`я ОСОБА_6 ( на рос. мові), пластикову електронну карту-перепустку з номером А-64, пропуск окупаційної адміністрації № 1254 на ім`я ОСОБА_6 на право проїзду через блок пости та носіння і зберігання вогнепальної зброї на ім`я ОСОБА_6 ( на ром. мові), сканкопію заяви ОСОБА_6 на отримання паспорту громадянина РФ; бланк анкети на приймання на роботу на рос. мові зберігати при матеріалах справи;

формені штани, кітель, футболку зеленого кольору, дві формені кепки зеленого кольору, російський прапор знищити.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Хаджибейський районний суд міста Одеси протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1