Ухвала

13 січня 2026 року

м. Київ

справа № 757/18643/25-к

провадження № 51- 1563 впс 25

Суддя Третьої судової палати Касаційного кримінального суду ОСОБА_1 , розглянувши клопотання обвинуваченого ОСОБА_2 про розгляд його клопотання про направлення матеріалів кримінального провадження з одного суду апеляційної інстанції до іншого,

встановив:

До Верховного Суду надійшло клопотання обвинуваченого ОСОБА_2 про направлення його клопотання, поданого в порядку ст. 34 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України), про направлення матеріалів кримінального провадження (справа № 757/18643/25-к) стосовно ОСОБА_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 15, п. 11, п. 12 ч. 2 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі - КК України) з Шевченківського районного суду м. Києва до Святошинського районного суду м. Києва, до іншого суду апеляційної інстанції.

Розгляд вказаного клопотання призначено на 09:15 год 15 січня 2026 року.

Як убачається зі змісту клопотання, обвинувачений ОСОБА_2 , який перебуває у ізоляторі тимчасового утримання Відділу забезпечення досудового слідства Служби безпеки України, заявив клопотання про розгляд зазначеного клопотання у касаційному порядку за його участю.

Згідно з ч. 1 ст. 336 КПК України судове провадження може здійснюватися у режимі відеоконференції під час трансляції з іншого приміщення, у тому числі яке знаходиться поза межами приміщення суду (дистанційне судове провадження), зокрема, у разі введення воєнного стану та необхідності вжиття таких заходів для забезпечення оперативності судового провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 336 КПК України суд ухвалює рішення про здійснення дистанційного судового провадження за власною ініціативою або за клопотанням сторони чи інших учасників кримінального провадження.

Також положеннями ч. 2 ст. 336 КПК України передбачено, що суд не має права прийняти рішення про здійснення дистанційного судового провадження, в якому поза межами приміщення суду перебуває обвинувачений, якщо він проти цього заперечує, крім випадків здійснення дистанційного судового провадження в умовах воєнного стану.

Враховуючи, що на території України діє правовий режим воєнного стану, з міркувань безпеки, з метою забезпечення розгляду клопотання про визначення підсудності у визначений законодавцем строк, забезпечення оперативності судового провадження доцільним є здійснення його розгляду у режимі відеоконференції.

У зв`язку з цим клопотання ОСОБА_2 про його конвоювання до Касаційного кримінального суду Верховного Суду задоволенню не підлягає.

Оскільки обвинувачений перебуває в установі попереднього ув`язнення та братиме участь у провадженні дистанційно, то відповідно до ч. 9 ст. 336 КПК України вручення ОСОБА_2 пам`ятки про його процесуальні права та обов`язки здійснюється службовою особою Відділу забезпечення досудового слідства Служби безпеки України.

Варто зауважити, що у поданому до Верховного Суду клопотанні заявник порушує питання про необхідність забезпечення його конфіденційного спілкування із захисниками, у зв`язку з чим Суд пропонує останнім зорганізувати свою адвокатську діяльність таким чином, щоб забезпечити конфіденційне спілкування з ОСОБА_2 до дати проведення судового засідання.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. 430 КПК України, суддя

постановив:

Відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_2 про його конвоювання з Відділу забезпечення досудового слідства Служби безпеки України до зали судових засідань Касаційного кримінального суду Верховного Суду.

Здійснити дистанційне судове провадження між Касаційним кримінальним судом Верховного Суду та Відділом забезпечення досудового слідства Служби безпеки України за участю ОСОБА_2 15 січня 2026 року о 09:15 .

Доручити Відділу забезпечення досудового слідства Служби безпеки України проведення судового засідання в режимі відеоконференції на зазначений час та день за участю обвинуваченого ОСОБА_2 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1