Провадження № 1-кс/947/1146/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.01.2026 року м. Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 його захисників - адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , перекладача ОСОБА_7 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі клопотання прокурора Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

ОСОБА_8 ( ОСОБА_9 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Кагул Республіки Молдова, громадянину Молдови, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 ,

якому повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.27 ч.2 ст.127, ч.3 ст.27 ч.2 ст.28 ст.386 КК України

В С Т А Н О В И В:

І. Суть клопотання

23 січня 2026 року до Київського районного суду м. Одеса надійшло зазначене клопотання, у якому слідчий просив про продовжити строк дії до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Клопотання обґрунтоване тим, слідчим управлінням ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001035 від 22.09.2025 за підозрою ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 28 ст. 386 КК України, та ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 127, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 28 ст. 386 КК України.

24.06.2025 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.27 ч.2 ст.127, ч.3 ст.27 ч.2 ст.28 ст.386 КК України.

27.06.2025 року слідчим суддею Київського районного суду м. Одеси до підозрюваного ОСОБА_4 був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 28 липня 2025 року включно, та в подальшому був продовжений до 07.02.2026 року.

ІІ. Позиція учасників судового засідання

2.1. Прокурор підтримав клопотання з наведених у ньому мотивів.

2.2. Захисники підозрюваного ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 та ОСОБА_6 заперечували проти задоволення клопотання з огляду на зменшення процесуальних ризиків, завершення досудового розслідування, відсутності повноважень слідчого судді на розгляд вищезазначеного клопотання.

2.3. Підозрюваний ОСОБА_4 заперечував проти обрання запобіжного заходу вказавши, що не бажає ухилятися від органу досудового розслідування.

ІІІ. Мотиви слідчого судді

3.1. Дослідивши клопотання, надані сторонами матеріали, заслухавши думку учасників, висловлену у судовому засіданні, слідчий суддя дійшла таких висновків.

3.2. Норми кримінального процесуального закону, якими керується слідчий суддя

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до ч.3 ст.197 КПК України, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ч. 6 ст.199 КПК України,у разі закінчення строку запобіжного заходу до проведення підготовчого судового засідання прокурор не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення строку дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу може подати клопотання про його продовження. Розгляд такого клопотання здійснюється слідчим суддею за правилами цієї статті.

Згідно з визначеним Європейським судом прав людини поняття, обґрунтована підозра - це добровільне припущення про вчинення особою певного діяння, ґрунтується на об`єктивних відомостях, які можна перевірити у судовому розгляді та які спонукали б неупереджену та розумну людину вдатися до практичних дій, щоб з`ясувати, чи є така підозра обґрунтованою.

Підозра, виходячи з постанови Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 24.11.2016р. № 5 - 328 кс 16, є обґрунтованим припущенням про вчинення особою кримінального правопорушення.

У відповідності до норм КПК України, на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду провадження по суті, а саме питань пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи не винною у вчиненні злочину.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

При розгляді клопотання слідчого, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», слідчий суддя застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

3.3. Оцінка обґрунтованості підозри

Зміст повідомлення про підозру

Згідно з повідомленням про підозру кримінальні правопорушення були вчинені за таких обставин.

В ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , діючи в складі злочинної організації у період з 2020 до 2021 року вчинив на території м. Одеса та Одеської області ряд злочинів, у зв`язку з чим його 17.01.2023 засуджено Київським районним судом м. Одеси за ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 189, ч. 4 ст. 28, ч. 1 ст. 194, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 194, ч. 2 ст. 255, ст. 257, ч. 4 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України та на підставі ч. ч. 1, 4 ст. 70 КК України та призначено остаточне покарання у виді 10 (десяти) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна (вирок набрав законної сили). При цьому, під час досудового розслідування та судового провадження щодо ОСОБА_13 , останній повністю визнав вину в інкримінованих йому злочинах, щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю кримінальних правопорушень, вчинених іншими членами злочинної організації.

У зв`язку викладеним, з метою ухилення від кримінальної відповідальності у окремих учасників злочинної організації, до складу якої входив ОСОБА_13 , та у ОСОБА_8 , якому в кримінальному провадженні № 0000659 від 27.09.2022 висунуто обвинувачення в участі у злочинній організації та вчиненні ряду злочинів, у тому числі спільно із ОСОБА_13 , виник кримінальний протиправний умисел, направлений на примушення останнього до відмови від давання показань, що можуть викрити учасників злочинної організації, шляхом залякування та застосування до нього фізичного насильства.

З цією метою, дізнавшись, що ОСОБА_13 для відбування призначеного покарання 15.05.2023 доставлено до Державної установи «Південноукраїнська виправна колонія № 83», розташованої за адресою: Миколаївська область, Вознесенський район, селище Костянтинівка вул. Володимирська, 1, невстановлені учасники вищевказаної злочинної організації та ОСОБА_8 у невстановлений час, але не пізніше серпня 2023 року, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин залучили до вчинення кримінальних протиправних дій ОСОБА_10 , який відбував покарання у виді позбавлення волі у вказаній установі та мав серед осіб, що в ній утримувались певний неформальний авторитет, що давав йому ширші, з поміж інших осіб, можливості пов`язані з просуванням своїх інтересів та запобігання бути викритим у порушенні правил та режиму згаданої установи.

Так, в серпні 2023 року, більш точну дату та час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_10 , перебуваючи в Державній установі «Південноукраїнська виправна колонія № 83» за вищевказаною адресою, діючи умисно за дорученням та вказівками невстановлених досудовим розслідуванням осіб на замовлення учасників вищевказаної злочинної організації підійшов до ОСОБА_13 та передав йому мобільний телефон, через який за допомогою інтернет месенджера до ОСОБА_13 в присутності ОСОБА_10 звернулись окремі учасники вищевказаної злочинної організації, які притягуються до кримінальної відповідальності в інших кримінальних провадженнях, та висловили ОСОБА_13 категоричну вимогу відмовитись від давання показань, що викривають членів злочинної організації, та надати нові неправдиві показання на користь останніх, погрожуючи йому фізичною розправою у разі невиконання вимоги.

Надалі ОСОБА_13 упродовж першого півріччя 2024 року неодноразово викликався для допиту як свідок в режимі відеоконференції в кримінальному провадженні № 0000659 від 27.09.2022 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 255, ст. 257, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 263 КК України, яке розглядається Київським районним судом м. Одеси (справа № 496/6298/22).

Проти участі у таких засіданнях ОСОБА_13 не заперечував, у зв`язку з чим ОСОБА_8 та учасники злочинної організації, до складу якої раніше входив ОСОБА_13 , побоюючись бути викритими, вирішили, зламавши його волю, примусити до дій, що їй суперечать відмовитись від раніше наданих показань та надавати в подальшому неправдиві показання, що виправдовують таких учасників злочинної організації, створивши йому нестерпні умови відбування покарання в Державній установі «Південноукраїнська виправна колонія № 83».

У зв`язку з цим, приблизно в травні (більш точний час не встановлено) за невстановлених досудовим розслідувань обставин ОСОБА_8 , який перебував під вартою в Державній установі «Одеській слідчий ізолятор» за адресою: м. Одеса, Люстдорфська дорога, 11, та інші невстановлені досудовим розслідуванням особи надали ОСОБА_10 неформальне доручення про створення ОСОБА_13 таких нестерпних умов відбування покарання.

Так, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше травня 2024 року ОСОБА_10 , перебуваючи в Державній установі «Південноукраїнська виправна колонія № 83», за адресою: Миколаївська область, Вознесенський район, селище Костянтинівка, вул. Володимирська, 1, діючи умисно, виконуючи доручення ОСОБА_8 та інших учасників злочинної організації, до складу якої раніше входив ОСОБА_13 , з метою вчинення протиправних дій щодо останнього, вступив у злочинну змову з ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , які також відбували покарання у вказаній установі.

Надалі у ніч з 31.05.2024 на 01.06.2024, діючи за попередньою змовою, виконуючи доручення ОСОБА_8 та інших невстановлених осіб, переслідуючи спільний кримінальний протиправний намір, спрямований на примушення ОСОБА_13 до відмови від надання показань та надання неправдивих показань шляхом залякувань, спричинення фізичного болю через нанесення тілесних ушкоджень, а також моральних страждань через перспективу бути підданим побиттю в будь-який момент зайшли до кімнати відпочинку на території Державної установи «Південноукраїнська виправна колонія № 83», розташованої за вищевказаною адресою, де ОСОБА_12 та ОСОБА_11 умисно за безпосереднім дорученням та вказівками ОСОБА_10 по черзі завдали не менш 5 ударів кулаками по тулубу ОСОБА_13 в район грудної клітин, живота, ребер та нирок. В цей же час, ОСОБА_10 , діючи за дорученням та вказівками ОСОБА_8 та інших невстановлених осіб, проводив відеозйомку на мобільний телефон, з метою демонстрації ОСОБА_8 приниженого та пригніченого стану ОСОБА_13 та звіту про хід виконання протиправних дій щодо останнього, після чого також завдав декілька ударів в область грудної клітини ОСОБА_13 .

Таким чином, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , діючи за попередньою змовою за дорученням ОСОБА_8 та інших невстановлених осіб, умисно шляхом застосування фізичного насильства за вказаних обставин заподіяли ОСОБА_13 тілесні ушкодження у вигляді переломів 6-7 правих ребер, що спричинили за собою тривалий розлад здоров`я понад трьох тижнів (21 день), які згідно з п.п. 2.2.1.«а», «б», «в», 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995, відносяться до ушкоджень СЕРЕДНЬОГО ступеню тяжкості.

Водночас ОСОБА_8 , діючи умисно як організатор, перебуваючи під вартою в Державній установі «Одеській слідчий ізолятор» за адресою: м. Одеса, Люстдорфська дорога, 11, за допомогою телефону через відеозв`язок спостерігав за застосуванням фізичного насильства щодо ОСОБА_13 та контролював хід виконання ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 раніше обумовлених кримінально протиправних дій.

Після заподіяння вказаних тілесних ушкоджень ОСОБА_10 надав ОСОБА_13 мобільний телефон, за допомогою якого ОСОБА_8 , перебуваючи під вартою в Державній установі «Одеській слідчий ізолятор» за адресою: м. Одеса, Люстдорфська дорога, 11, вказав ОСОБА_13 , що в разі невиконання вимог щодо відмови від давання показань, він й надалі буде піддаватись насильству. У подальшому ОСОБА_10 та інші залишили ОСОБА_13 в безпорадному стані.

Разом з цим усвідомлення того, що самостійно ОСОБА_13 не може нічого протиставити своїм кривдникам, які здатні діяти злагоджено та спільно, їх суттєву фізичну перевагу, перебуваючи під постійною їх увагою в замкнутому просторі (території установи виконання покарань), а також розуміючи те, що в разі надання ним правдивих показань він буде підданий повторним побиттям, а завдяки певному неформальному авторитету ОСОБА_10 серед засуджених можливо очікувати підступних та протиправних дій інших осіб, що утримуються в згаданій установі, створило в останнього тривале (до часу звільнення з установи виконання покарань 22.06.2024) моральне страждання у вигляді постійно пригніченого, тривожного стану, що обумовлений побоюваннями за власне життя, здоров`я, честь та гідність, а також постійним очікуванням бути підданим катуванню в різних формах без можливості очікувати на допомогу від інших осіб, що утримуються в установі.

Щодо обґрунтованості підозри

Оцінюючи обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінальних правопорушень за наведених у повідомленні про підозру обставин, слідчий суддя керується стандартом доказування «обґрунтована підозра». Цей стандарт є менш суворим у порівнянні зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який застосовується під час розгляду висунутого особі обвинувачення по суті, та не передбачає оцінку доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину.

Як зазначав Європейський Суд з прав людини у рішеннях «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України» під обґрунтованою підозрою Європейський суд розуміє існуючі факти або інформацію, яка може переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити кримінальне правопорушення. Отже, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення особі, але вони мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування та застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

На підставі оцінки сукупності отриманих фактів та обставин суд лише визначає, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу.

Обґрунтованість повідомленого ОСОБА_4 підозри підтверджується наданими слідчим матеріалами, зокрема:

- заявою ОСОБА_13 про вчинене кримінальне правопорушення щодо нього;

- показаннями потерпілого ОСОБА_13 про обставини вчинення стосовно нього кримінальних правопорушень ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та ОСОБА_4 ;

- протоколом пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками за участю потерпілого ОСОБА_13 , який впізнав ОСОБА_10 , як особу, що вчинила стосовно нього кримінальне правопорушення;

- протоколом пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками за участю потерпілого ОСОБА_13 , який впізнав ОСОБА_12 , як особу, яка вчинила стосовно нього кримінальне правопорушення;

- протоколом пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками за участю потерпілого ОСОБА_13 , який впізнав ОСОБА_11 , як особу, яка вчинила щодо нього кримінальне правопорушення;

- слідчим експериментом за участю потерпілого ОСОБА_13 , під час якого останній повідомив обставини вчинення стосовно нього кримінального правопорушення;

- висновком експерта № 09-2697/2024 від 30.01.2025, згідно з яким внаслідок нанесених ударів по голові та тулубу потерпілий ОСОБА_13 отримав тілесні ушкодження у вигляді переломів 6-7 правих ребер, що спричинили за собою тривалий розлад здоров`я понад трьох тижнів (21 день), які згідно з п.п. 2.2.1.«а», «б», «в», 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995, відносяться до ушкоджень СЕРЕДНЬОГО ступеню тяжкості;

- показаннями свідка ОСОБА_14 про факти тиску на нього та членів його родини з боку ОСОБА_10 та інших невстановлених осіб, а також про обставини вчинення стосовно ОСОБА_13 кримінального правопорушення;

- протоколом пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками за участю свідка ОСОБА_14 , який впізнав ОСОБА_10 , як особу, яка вчинила стосовно ОСОБА_13 кримінальне правопорушення;

- протоколом пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками за участю свідка ОСОБА_14 , який впізнав ОСОБА_12 , як особу, яка вчинила стосовно ОСОБА_13 кримінальне правопорушення;

- протоколом пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками за участю свідка ОСОБА_14 , який впізнав ОСОБА_11 , як особу, яка вчинила стосовно ОСОБА_13 кримінальне правопорушення;

- протоколом пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками за участю свідка ОСОБА_14 , який впізнав ОСОБА_4 , як особу, яка вчинила стосовно ОСОБА_13 кримінальне правопорушення;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_15 , який надав показання щодо обставин вчинення стосовно ОСОБА_13 протиправних дій, а саме що у ніч з 31.05.2024 на 01.06.2024 він знаходився у кімнаті відпочинку на території ДУ «Південноукраїнська виправна колонія № 83», та бачив як ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , за дорученням та вказівками ОСОБА_10 по черзі завдали тілесні ушкодження ОСОБА_13 , а ОСОБА_10 в цей час проводив відеозйомку на свій мобільний телефон, з метою демонстрації приниженого та пригніченого стану ОСОБА_13 ;

- матеріалами, отриманими за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій, зокрема протоколами про результати проведення негласних слідчих (розшукових) дій від 05.05.2025 № 55/6-2486т, від 13.06.2025 № 3332нт/55/114-2025, від 13.06.2025 № 3325нт/55/114-2025, від 08.08.2025 № 5008нт/55/114-2025, відповідно до яких установлено, що ОСОБА_10 та ОСОБА_16 раніше знайомі, координують свої дії між собою та іншими особами, які імовірно є членами злочинної організації, участь у якої інкриміновано останньому в іншому кримінальному провадженні;

Відомості, які містяться у наведених матеріалах, узгоджуються з обставинами, зазначеними у повідомленні про підозру, підтверджують їх та у своїй сукупності дають вагомі підстави для висновку про обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27 ч.2 ст.127, ч.3 ст.27 ч.2 ст.28 ст.386 КК України.

Слід наголосити, що стандарт доказування «обґрунтована підозра» обмежує міру, до якої слідчий суддя може оцінювати обставини, відомості про які надані сторонами. В межах оцінки питань, обумовлених розглядом клопотання, слідчий суддя не констатує та не має права констатувати винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення.

3.4. Щодо наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Обґрунтовуючи клопотання, слідчий послався на існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, отже слідчий суддя має оцінити їх наявність, зокрема ризиків:

- переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

- незаконно впливати на свідків по вказаному кримінальному провадженню;

- перешкоджати кримінальному провадженню шляхом невиконання або неналежного виконання обов`язків покладених на нього як на підозрюваного у кримінальному провадженні;

- вчинити інше кримінальне правопорушення.

3.5. Щодо ризику переховуватись від органів досудового розслідування та суду

Слідчий суддя вважає обґрунтованими доводи прокурора про те, що ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, які згідно класифікації, передбаченої ст. 12 КК України, належить до особливо тяжкого злочину. У разі визнання його винним за вказаним злочином може бути застосовано покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років. На переконання слідчого судді, очікування можливого суворого покарання саме по собі може бути реальним мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, який зазначав, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (п. 80 рішення у справі «Ілійков проти Болгарії»).

Разом з тим, сама лише тяжкість кримінального правопорушення та суворість можливого покарання без врахування інших факторів не є достатньою підставою для висновку про наявність такого ризику.

Слідчий суддя погоджується з доводами слідчого про те, що з огляду на військову агресію проти України в уповноважених органів ускладнене здійснення належного контролю за перетином особами державного кордону України. Зазначена обставина свідчить про можливість його перетину, у тому числі поза офіційними пунктами пропуску. А тому існуючі законодавчі обмеження для виїзду громадян України за кордон, на що звертала увагу сторона захисту, не виключають такої можливості.

Зі слів підозрюваного він постійно покидав територію України та в тому числі відвідував державу агресора.

Крім того, підозрюваний проживає на значній відстані від органу досудового розслідування.

Докази його міцних соціальних зв`язків наразі не надано.

Наведені обставини у своїй сукупності свідчать про те, що ОСОБА_4 усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, не маючи стримуючих факторів у вигляді міцних соціальних зв`язків та маючи значні матеріальні ресурси для тривалого перебування за кордоном, чому буде надано оцінку далі, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Викладене переконує слідчого суддю в обґрунтованості доводів слідчого щодо наявності цього ризику.

3.6. Щодо ризику незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні

Під час оцінки цього ризику слідчий суддя виходить з того, що:

- по-перше, показання свідків, як тих, що вже допитані в ході досудового розслідування, так і тих, які можуть бути допитані у подальшому, є процесуальними джерелами доказів (ч. 2 ст. 84 КПК України) та можуть мати важливе значення в контексті предмету доказування у цьому кримінальному провадженні;

- по-друге, встановлена кримінальним процесуальним законом процедура отримання показань свідків передбачає безпосереднє сприйняття їх судом у судовому засіданні (ст. 23, 224 КПК України). Отже, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Наведені обставини свідчать про обґрунтованість доводів прокурора в частині наявності ризику незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні з метою підбурення їх до зміни наданих раніше показань у кримінальному провадженні, надання неправдивих показань чи відмови від дачі показань на користь підозрюваної.

3.7. Перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

ОСОБА_4 відсутні міцні соціальні зв`язки, у зв`язку з чим останній може перешкоджати кримінальному провадженню, шляхом невиконання або неналежного виконання обов`язків покладених на нього, як на підозрюваного у кримінальному провадженні в разі обрання йому більш м`якого виду запобіжного заходу;

3.8 Щодо ризику вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється

ОСОБА_4 розуміючи, що вчинення запланованих ним протиправних дій, призведе до настання смерті потерпілого, під час готування до вчинення злочину та під час його вчинення добровільно не відмовився та остаточно не припинив за своєю волею його готування та вчинення, продовжив свою злочинну діяльність, та неодноразово підтвердив свій прямий умисел виконавцю.

Вказані обставини свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що ОСОБА_4 має можливість продовжити вчинення злочину, у якому підозрюється, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, зокрема з метою приховування обставин вчиненого злочину та уникнення від кримінальної відповідальності.

3.7. Щодо наявності підстав для продовження запобіжного заходу

З урахуванням обґрунтованої підозри та встановлених ризиків кримінального провадження, на цьому етапі кримінального провадження продовження запобіжного заходу є об`єктивно необхідним з метою досягнення дієвості відповідного кримінального провадження і забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Також ч. 2 ст. 183 КПК України визначає виключний перелік осіб, до яких може бути застосований цей запобіжний захід. ОСОБА_4 належить до цього переліку як особа, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років (п. 4 ч. 2 цієї статті).

Більш м`якими запобіжними заходами, у порівнянні з триманням під вартою, є: домашній арешт, застава, особиста порука, особисте зобов`язання. Втім, на переконання слідчого судді, жоден з цих запобіжних заходів не здатний запобігти встановленим ризикам.

Окрім обґрунтованості підозри та встановлених ризиків, слідчий суддя враховує також інші обставини, передбачені ч. 1 ст. 178 КПК України, зокрема, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваною кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує їй у разі визнання винуватою у кримінальному правопорушенні, вік та стан здоров`я підозрюваного, майновий стан, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються ці обставини.

Оцінивши наведені обставини у сукупності, слідчий суддя дійшов висновку, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є пропорційним для запобігання ризикам, наведеним у клопотанні слідчого, а застосування підозрюваному іншого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не забезпечить досягнення мети запобіжного заходу та належне виконання підозрюваною процесуальних обов`язків.

Слідчий суддя вважає обґрунтованими доводи слідчого щодо необхідності продовження до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який відповідає верхній межі, визначеній ч. 1 ст. 197 КПК України для цього запобіжного заходу. Необхідність визначення саме такого строку обумовлена тим, що досудове розслідування у кримінальному провадженні не завершене, а підстави вважати, що наведені ризики можуть зникнути чи зменшитися раніше цього строку, відсутні. Водночас, строк дії запобіжного заходу не може перевищувати строк досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні.

3.9. Висновки слідчого судді

Слідчий суддя, враховуючи встановлені обставини, існування ризиків в їх сукупності та взаємозв`язку, на переконання слідчого судді запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі у подальшому може негативно вплинути на проведення повного та неупередженого розслідування кримінального провадження та не забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Таким чином, прокурором під час розгляду клопотання, відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, доведено недостатність для запобігання вказаному ризику застосування до підозрюваного більш м`яких ніж тримання під вартою запобіжних заходів, а це у свою чергу, враховуючи обґрунтованість підозри ОСОБА_4 вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 127 КК України, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі від п`яти до десяти років, згідно ч.1, п.5 ч.2 ст.183 КПК України, є підставою для застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

3.10. Щодо визначення розміру застави

У відповідності до положення п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого щодо злочину, який спричинив загибель людини, у зв`язку з чим, приймаючи до уваги вказані вимоги та те, що кримінальне правопорушення у вчинені якого підозрюється ОСОБА_4 вчинення із застосуванням насильства та погрозою його застосування до потерпілого, відсутні підстави для визначення відносно ОСОБА_4 застави.

3.11. Висновки слідчого судді

Ані сторона захисту, ані сторона обвинувачення не повідомили слідчого суддю про зміну обставин, які стали підставою для застосування запобіжного заходу.

Слідчий суддя враховує, що згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини з плином часу інтенсивність ризику позапроцесуальної поведінки підозрюваного зменшується. Разом з тим, ступінь зменшення ризиків не досяг того рівня, який переконав би слідчого суддю у відсутності підстав для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_4 .

Крім того, слідчий суддя роз`яснює, що відповідно до ч. 6 ст.199 КПК України, у разі закінчення строку запобіжного заходу до проведення підготовчого судового засідання прокурор не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення строку дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу може подати клопотання про його продовження. Розгляд такого клопотання здійснюється слідчим суддею.

За таких обставин клопотання прокурора з врахуванням строків проведення підготовчого судового засідання підлягає частковому задоволенню.

На підставі встановленого, керуючись ст.ст.176-178, 182-184, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 задовольнити частково.

ОСОБА_8 ( ОСОБА_9 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити строк тримання під вартою до 15 лютого 2026 року включно в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор».

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга, протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1