Справа № 488/3847/25
Номер провадження № 1-кп/488/301/25

У Х В А Л А

16.12.2025 року

Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

його захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в м. Миколаєві кримінальне провадження за обвинуваченням,-

ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 156 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Прокурор заявив клопотання про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, посилаючись на існування ризиків, які дають підстави вважати, що у випадку необрання названого запобіжного заходу обвинувачений може переховуватись від органів досудового розслідування та суду (пункт 1 частини 1 статті 177 КПК України), вчинити інше кримінальне правопорушення (пункт 5 частини 1 статті 177 КПК України), а також впливати на потерпілу, законного представника та свідків (пункт 3 частини 1 статті 177 КПК України).

Сторона захисту проти клопотання прокурора заперечували, обвинувачений, посилаючись на нерівність його прав з правами прокурора, бо через перебування під цілодобовим домашнім арештом невзмозі довести свою невинність, просив визначити йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту виключно в нічний час.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, суд вважає за доцільне продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, виходячи із наступного:

ОСОБА_4 , відповідно до обвинувального акту, обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії тяжких злочинів. Санкція статті 156 частини 2 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі від 5 до 8 років, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винним у вчиненні даного кримінального правопорушення.

Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, істотно впливає на оцінку ризиків переховування від суду, на що скеровує і усталена практика ЄСПЛ (рішення ЄСПЛ від 20.05.2020 р. у справі Москаленко проти України, від 26.07.2001 р. у справі Ілійков проти Болгарії).

Окрім того, обвинувачений не одружений, утриманців не має, інших стійких соціальних зв`язків також не встановлено, що свідчить про відсутність чинників, які б утримували його від втечі.

При цьому, ОСОБА_4 є особою непризовного віку та має паспорт громадянина України для виїзду за кордон, а отже не позбавлений можливості укритись від органу досудового розслідування та суду, в тому числі залишивши межі території України.

З огляду на сукупність наведених обставин, є доведеним ризик ухилення обвинуваченого від органу досудового розслідування та суду.

Щодо ризику вчинення ОСОБА_4 нових злочинів, то доводи прокурора є слушними, з огляду на те, що згідно обвинувачення, кримінальне правопорушення мало місце відносно малолітньої особи, розпусні дії відносно якої ОСОБА_4 вчиняв неодноразово, що може вказувати на схильність обвинуваченого до вчинення кримінальних правопорушень щодо неповнолітніх.

З урахуванням тяжкості злочинів, в яких обвинувачується ОСОБА_4 , суд погоджується з доводами прокурора про наявність ризику здійснення обвинуваченим тиску чи іншого впливу (погроз, тощо) на потерпілу, яка є малолітньою особою, тобто легко може піддатись психологічному тиску, а також на її законного представника, та свідка з метою зміни ними показів на його користь для уникнення покарання.

Відповідно до статті 177 КПК України, метою застосування запобіжних заходів є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, невчинення іншого кримінального правопорушення, а підставами застосування запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити вказані дії.

Суд погоджується зі стороною обвинувачення у наявності усіх вищевказаних ризиків.

За наведених обставин, приймаючи до уваги доведеність заявлених ризиків, суд приходить до висновку, що більш м`які запобіжні заходи, ніж цілодобовий домашній арешт, не зможуть запобігти заявленим ризикам.

При цьому, суд не приймає доводи обвинуваченого в обгрунтування обрання йому домашнього арешту в певний період доби, оскільки застосування цілодобового домашнього арешту ніяким чином не впливає на наявність у сторони захисту рівних прав на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених КПК України, тобто на реалізацію принципу змагальності сторін.

На підставі викладеного і керуючись ст. 176-178,181, 314, 331 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора задовольнити.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 продовжити дію запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту та заборонити обвинуваченому залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 на строк два місяці - до 14.02.2026 року включно, окрім відвідування лікувально-профілактичних закладів або установ, які надають стаціонарну та амбулаторну кваліфіковану та спеціалізовану медичну допомогу хворим.

Зобов`язати ОСОБА_4 :

не відлучатися з міста Миколаєва без дозволу слідчого, прокурора чи суду;

повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

утримуватись від спілкування з потерпілою та свідками у даному кримінальному проваджені;

здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Копію ухвали відносно обвинуваченого направити для виконання органу Національної поліції України за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_4 .

У клопотанні сторони захисту про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в певний період доби в нічний час відмовити за необгрунтованістю.

Ухвала в частині продовження запобіжного заходу може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення, що не зупиняє її виконання.

Суддя ОСОБА_1