ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 11-кп/819/233/26 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Справа № 650/6470/25 Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2026 м. Херсон

Херсонський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 11.12.2025, якою щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Кирнасівка Тульчинського району Вінницької області, громадянина України, зареєстрованого (за останнім відомим місцем проживання) у АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111-2 КК України,

продовжено строк тримання під вартою до 08.02.2026 включно.

в с т а н о в и в:

В провадженні Великоолександрівського районного суду Херсонської області на розгляді перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002216, щодо ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111-2 КК України.

Ухвалою Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 11.12.2025 задоволено клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 до 08.02.2026 включно.

Не погодившись із вищевказаним рішенням суду, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на незаконність та необґрунтованість ухвали суду з підстав порушення вимог кримінального процесуального закону та практики ЄСПЛ.

Свої доводи мотивує тим, що прокурором не було доведено та підтверджено жодним належним та допустимим доказом формально озвучені ним ризики, відповідно вони є виключно припущеннями та не можуть враховуватися судом при вирішені поставленого питання, а також спростовуються позитивною поведінкою обвинуваченого ОСОБА_8 .

Сторона захисту вважає, як підозру, так і обвинувачення є мінімально формально обґрунтованими, що повинно було взято до уваги судом та враховано під час розгляду даної скарги. Його підзахисний винуватість не визнає, так як в його діях відсутні ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111-2 КК України.

При цьому зауважує, що сама по собі підозра та обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину не є підставою для застосування виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Крім того, прокурором не доведено, а судом не здійснено належної правової оцінки того, що більш м`які запобіжні заходи, які не пов`язані з триманням під вартою, не зможуть забезпечити мети застосування запобіжного заходу, що зобов`язує суд змінити раніше обраний запобіжний захід на більш м`який.

Сторона захисту звертає увагу на незадовільний стан здоров`я ОСОБА_8 , що несе пряму загрозу життю та здоров`ю обвинуваченого. Позитивна характеристика з ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» підтверджує наявність міцних соціальних зв`язків у ОСОБА_8 .

Крім того, він має вищу освіту, науковий ступінь доктора економічних наук, працював директором філії «Західного науково-дослідного інституту податкової служби України», має нагороди.

Особиста характеристика ОСОБА_8 , його наукові здобутки, наявність державних нагород та зразкова поведінка під час утримання під вартою свідчать про те, що він є порядною людиною, а ризики його перебування на волі відсутні.

Просить скасувати ухвалу суду щодо ОСОБА_8 та постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо нього запобіжний захід, не пов`язаний з реальним позбавленням волі з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.194 КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, позицію захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 на підтримання доводів апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних вимог сторони захисту, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.

Порядок розгляду даної категорії справ визначений положеннями ст.422-1 КПК України.

Відповідно до частини четвертої вказаної статті розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Положеннями ст.331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

До закінчення строку дії попередньої ухвали, судовий розгляд кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_8 не завершений, а тому суд зобов`язаний був вирішити питання щодо доцільності продовження строку дії запобіжного заходу.

Ухвалюючи рішення про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , суд виходив із того, що ризики, які мали місце, на сьогодні не припинили існувати і не зменшились, та виправдовують необхідність тримання під вартою обвинуваченого під час судового розгляду.

В межах вирішення питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження не вирішується питання про доведеність або недоведеність вини особи в обсязі висунутого обвинувачення, не перевіряються докази, що підтверджують або спростовують винуватість особи, не надається оцінка доказам щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, що є предметом перевірки під час судового розгляду справи у суді першої інстанції та вирішується судом при ухваленні відповідного судового рішення за результатами розгляду кримінального провадження по суті. Тому доводи апелянта з цього приводу є неприйнятними.

Перевіркою матеріалів установлено, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 12 років, з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльність на строк від 10 до 15 років та з конфіскацією майна або без такої, і яка відповідно до ст.183 КПК України передбачає можливість застосування щодо обвинуваченого найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до ухвали слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 25.08.2025 встановлено, шо щодо ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 18.09.2025 без права внесення застави, який ухвалою слідчого судді цього суду від 17.09.2025 продовжено до 18.10.2025.

15.10.2025 року ухвалу Великоолександрівського районного суду Херсонської області продовжено строк тримання під вартою щодо нього без визначення розміру застави до 13.12.2025 року, яку ухвалою Херсонського апеляційного суду від 18.11.2025 залишено без змін.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 суд першої інстанції взяв до уваги у сукупності обставини, які передбачені ст.178 КПК України, а саме: тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, дані про його особу, вік та стан його здоров`я, які не перешкоджають подальшому утриманню в умовах ізоляції від суспільства, оскільки даних на підтвердження неможливості утримання обвинуваченого під вартою до суду не надходило, та зробив висновок про те, що стан його здоров`я не перешкоджає перебуванню у місцях попереднього ув`язнення.

Суд обґрунтовано продовжив строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 з урахуванням даних про його особу, тяжкості кримінального правопорушення та його суспільної небезпечності, інших обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання такого запобіжного заходу, передбачених ст.176-178, 183, 193-194, 196 КПК України, оскільки ці обставини в своїй сукупності вказують на наявність ризиків, які були підставами для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого і не припинили існувати, а тому застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти зазначеним ризикам.

Що ж до питання існування заявлених прокурором ризиків можливої неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_8 , то як правильно зазначив суд першої інстанції, вказані ризики на цей момент є реальними та не зменшилися.

Відповідно до цих ухвал слідчого судді щодо ОСОБА_8 застосовано вказаний запобіжний захід за наявності ризиків, передбачених п.1, 2, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України з огляду на те, що він підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, спрямованого проти основ національної безпеки України, має реальну можливість переховуватися від органів досудового розслідування та суду, може знищити або спотворити докази, впливати на свідків, а також вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити злочинну діяльність, у якій підозрюється.

При цьому слідчим суддею було встановлено, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не забезпечить належного запобігання зазначеним ризикам та не гарантує належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Отже, подальше існування наведених ризиків виправдовує необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 з метою забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні.

При цьому наведеним ризикам неможливо запобігти шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

Зокрема, більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, у даному випадку не зможе запобігти ризикам переховування від органів досудового розслідування та суду, знищення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні з боку обвинуваченого, вчинення ним іншого кримінального правопорушення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , що свідчить про неможливість запобігання існуючим ризикам у разі відмови у продовженні строку тримання під вартою щодо нього.

З огляду на викладене, твердження сторони захисту про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 та можливість застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, є непереконливими.

На думку колегії суддів, продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 відповідає охороні прав і інтересів суспільства, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав і інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Крім того, суд бере до уваги той факт, що за правилами ч.6 ст.176 КПК України щодо ОСОБА_8 можливе застосування запобіжного заходу виключно у виді тримання під вартою.

Що ж до посилання сторони захисту на незадовільний стан здоров`я ОСОБА_8 , що несе пряму загрозу життю та здоров`ю обвинуваченого, то колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

Відповідно до положень статті 178 КПК України, відповідно до яких при вирішенні питання про застосування чи продовження запобіжного заходу суд зобов`язаний враховувати, зокрема, вік та стан здоров`я обвинуваченого поряд з іншими обставинами.

Разом з тим, зазначена норма не встановлює автоматичної заборони на застосування чи продовження тримання під вартою з огляду лише на наявність у особи захворювань, а передбачає їх оцінку у сукупності з іншими даними та встановленими ризиками.

Згідно положень ст.11 Закону України «Про попереднє ув`язнення», відповідно до яких особам, взятим під варту, гарантується надання медичної допомоги, проведення необхідних обстежень та лікування, а у разі потреби - направлення до закладів охорони здоров`я. Отже, сам по собі факт перебування особи під вартою не означає позбавлення її права на медичну допомогу та не свідчить про неможливість лікування.

Крім того, відповідно до наданої адвокатом ОСОБА_7 відповіді начальника філії ДУ «Центр охорони здоров`я ДКВС України» в Миколаївській та Одеській областях на теперішній час загальний стан ОСОБА_8 контрольований, допомоги за межами СІЗО не потребує. В разі потреби буде доставлений протягом 1 години в лікувальні заклади МОЗ згідно сумісного наказу про взаємодію. Отримує лікування згідно призначення лікаря-кардіолога в повному обсязі.

Інші обставини, на які посилається сторона захисту в своїй апеляційній скарзі, були відомі суду першої інстанції на час розгляду клопотання та враховані при прийнятті відповідного процесуального рішення.

Колегія суддів підкреслює, що сам по собі факт наявності міцних соціальних зв`язків, на що посилається апелянт, не зменшують встановлені судом ризики та не є визначальними аргументами, які б могли бути запорукою належної процесуальної поведінки та надали б можливість застосувати щодо обвинуваченого запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою. Ці ж обставини існували і на момент вчинення кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_8 , проте жодним чином не виступили стримуючим фактором в поведінці обвинуваченого.

Під час вивчення матеріалів провадження будь-яких фактів порушення конституційних прав обвинуваченого ОСОБА_8 на свободу та особисту недоторканість, колегією суддів не встановлено.

А тому доводи захисника про відсутність підстав для задоволення клопотання прокурора є неспроможними та висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , апеляційним судом не встановлено.

Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду, яка постановлена із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, а тому апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 належить залишити без задоволення.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.404, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд.

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 11.12.2025 про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 до 08.02.2026 включно залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4