ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/4970/25 Провадження 1-кп/636/1234/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.11.2025

Чугуївський міський суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому засіданні в залі суду в м. Чугуєві обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 0001007, внесеному 08 травня 2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , уродженця с. Довжанка Великобурлуцького району Харківської області, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, не маючого на утриманні неповнолітніх дітей, який не є особою з інвалідністю, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше несудимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 4 ст. 185 КК України,

встановив:

24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України.

Воєнний стан неодноразово продовжувався указами Президента України, востаннє Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 15.04.2025 № 235/2025 строком на 90 діб, Законом України від 16.04.2025 № 4356-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», тобто з 24.02.2022 по теперішній час в Україні діє правовий режим воєнного стану.

Наприкінці січня 2024 року, точну дату та час вчинення кримінального правопорушення не встановлено, ОСОБА_4 , діючи в умовах воєнного стану, навмисно із корисливих мотивів, переслідуючи ціль збагачення, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, проник на територію домоволодіння, за адресою: АДРЕСА_2 , де в приміщенні літньої кухні, з правого боку відносно входу, виявив двокамерний холодильник ТМ Індезіт СТ 145.028, білого кольору, який належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За вказаних обставин, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, а саме виявленої ним за вказаних обставин побутової техніки в літній кухні за вказаною адресою, ОСОБА_4 діючи навмисно із корисливих мотивів, переконавшись, що за його протиправними діями ніхто не спостерігає та вони є таємними для оточуючих, переслідуючи ціль збагачення, діючи в умовах воєнного стану, усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, здійснив крадіжку двокамерного холодильника марки ТМ Індезіт СТ 145.028, білого кольору, ринковою вартістю 3666,33 гривень відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи № 6812 від 14.05.2025, розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

Таким чином, своїми умисними та протиправними діями ОСОБА_4 завдав потерпілому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , матеріального збитку на суму 3666,33 гривень.

Окрім того встановлено, що 21.04.2025 о 14 год. 30 хв. у ОСОБА_4 , який перебував поблизу будинку розташованого по АДРЕСА_2 , раптово виник умисел направлений на незаконне проникнення до житла, шо належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , з метою вчинення дрібної крадіжки.

Реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на незаконне проникнення до житла ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно- небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою проникнення до вказаного домоволодіння, всупереч волі, дозволу та відома ОСОБА_7 , грубо порушуючи ст. 30 Конституції України якою кожному громадянину гарантується право на недоторканість житла, безпідставно, самовільно, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до вхідних дверей вищевказаного домоволодіння, та помітив, що вхідні двері зачинені, ОСОБА_4 витягнув руками скобу на яку були закриті двері, після чого незаконно проник до домоволодіння ОСОБА_7 , чим порушив недоторканість житла.

Обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях визнав повністю, щиро розкаявся та повністю підтвердив зазначені в обвинувальному акті обставини, добровільно розказав про обставини їх вчинення, як вони викладені вище.

ОСОБА_4 пояснив, що наприкінці січня 2024 року, точної дати не пам`ятає, він для власних потреб викрав двокамерний холодильник ТМ Індезіт СТ 145.028, білого кольору, таким чином вчинив крадіжку на загальну суму 3666,33 гривень. У квітні 2025 року він незаконно проник до домоволодіння ОСОБА_7 , чим порушив недоторканість житла.

Ставлення ОСОБА_4 до вчинених злочинів не викликає у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінальних правопорушень, добровільності та істинності його позиції.

Потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судове засідання не з`явились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, цивільний позов не заявляють, будь-яких претензій до ОСОБА_4 не мають.

За таких обставин справи, згідно з положеннями ч. 3 ст. 349 КПК України, враховуючи, що проти цього не заперечували обвинувачений та інші учасники судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому судом встановлено, що зазначені особи правильно розуміють зміст цих обставин, добровільність їх позицій не викликає сумнівів. Судом роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

У ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі Європейський суд) передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України», «Коробов проти України»).

Розумний сумнів це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.

Виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений у ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України», «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Мюррей проти Сполученого Королівства» та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Статтею 370 КПК України передбачено, що обґрунтованим є таке рішення, що ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд вважає, що ОСОБА_4 своїми діями вчинив кримінальні правопорушення, його дії слід кваліфікувати наступним чином:

-за ч. 1 ст. 162 КК України незаконне проникнення до житла чи до іншого володіння особи, незаконне проведення в них огляду чи обшуку, а так само незаконне виселення чи інші дії, що порушують недоторканність житла громадян;

-за ч. 4 ст. 185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, конкретні обставини вчинення кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, його вік і стан здоров`я та міцність його соціальних зв`язків, а саме: що він є громадянином України, неодружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, не є особою з інвалідністю, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, скарг від сусідів та мешканців села на нього до сільської ради не надходило, до адміністративної відповідальності виконавчим комітетом сільської ради не притягувався, раніше несудимий.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 , суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів, яке полягає у повному визнанні своєї вини обвинуваченим, осуду власних дій, наявності відчуття жалю за вчинене, розуміння наслідків своїх дій.

Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_4 судом не встановлені.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

З урахуванням зазначеного суд вважає необхідним призначити обвинуваченому покарання в межах санкції статей закону, що передбачають кримінальну відповідальність, у виді обмеження волі за ч. 1 ст. 162 КК України та у виді позбавлення волі за ч. 4 ст. 185 КК України. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточне покарання слід визначити шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

При призначенні покарання ОСОБА_4 , суд, згідно з вимогами ст.ст. 65, 69-1 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, конкретні обставини вчиненого злочину, наявність обставин, які пом`якшують та відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, і вважає за необхідне призначити йому покарання, в межах санкції встановленої ч. 4 ст. 185 КК України у вигляді позбавлення волі.

Водночас, зважаючи на те, що метою покарання є не тільки кара, а й виправлення засудженого, враховуючи, позицію потерпілого, наявність обставин, що пом`якшують покарання, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, відшкодування шкоди потерпілому, суд дійшов висновку що вказані обставини дають підстави для звільнення від відбування покарання обвинуваченого з випробуванням, відповідно до ст. 75 КК України, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Призначене покарання, на думку суду, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не застосовувався.

Суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_4 , в порядку ст. 124 КПК України, в дохід держави судові витрати за проведення судової товарознавчої експертизи № 6812 від 14.05.2025 в розмірі 6361,20 гривень.

Цивільний позов по кримінальному провадженню не заявлений.

Долю речових доказів по кримінальному провадженню суд визначає відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі ст. 174 КПК України, арешт майна, накладений на підставі ухвали слідчого судді Основ`янського районного суду м. Харків від 14.05.2025 підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 369-371, 373-374 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити покарання:

-за ч. 1 ст. 162 КК України - обмеження волі строком на 1 (один) рік;

-за ч. 4 ст. 185 КК України - позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік 6 (шість) місяців не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього відповідно до ст. 76 КК України обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання,

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази:

-двокамерний холодильник ТМ Індезіт СТ 145.028, білого кольору вважати повернутим власнику ОСОБА_6 .

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , в дохід держави, процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судової товарознавчої експертизи № 6812 від 14.05.2025 в розмірі 6361,20 (шість тисяч триста шістдесят одна) гривень 20 (двадцять) копійок.

Арешт майна, накладений на підставі ухвали слідчого судді Основ`янського районного суду м. Харків від 14.05.2025 на речові докази, які вилучені в ході проведення огляду місця події від 08.05.2025, а саме: на двокамерний холодильник ТМ Індезіт СТ 145.028, білого кольору скасувати.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Чугуївський міський суд Харківської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1