Справа № 333/8/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2026 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя в складі головуючого судді - ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження № 0002268 від 23.11.2025 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кушугум, Запорізького району, Запорізької області, громадянина України, який має повну вищу освіту, не одруженого, на утриманні малолітніх та не повнолітніх дітей не має, офіційно працевлаштованого як ФОП « ОСОБА_3 », зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст. 286 КК України,

за участі:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

представника потерпілих ОСОБА_8 ,

представника потерпілої ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Комунарського районного суду м. Запоріжжя перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст. 286 КК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів. В обґрунтування посилався на наступне.

Так, вважає, що під час проведення судового розгляду встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ОСОБА_10 :

- може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

- може незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

Так, ОСОБА_3 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст. 286 КК України. Вказане кримінальне правопорушення відноситься згідно зі ст. 12 КК України до категорії тяжких злочинів, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

ОСОБА_3 , усвідомлюючи тяжкість вчиненого ним злочину, а також невідворотність покарання, оскільки шкода, яка була завдана потерпілим, не може бути усунена та наступили тяжкі наслідки, а саме смерть потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , враховуючи, що у останнього наявний паспорт громадянина України для виїзду за кордон, а також наявна II-група інвалідності, яка дає підстави для перетину державного кордону України, може безперешкодно залишити межі державного кордону України, тим самим переховуючись від органів суду. Чим може перешкоджати встановленню істини по справі. Окрім цього, ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, підтверджується тим, що свідки та потерпілі у кримінальному провадженні є особами, з якими ОСОБА_3 підтримує постійний зв?язок, як особисто зустрічається з ним так і за допомогою мобільного зв?язку, тобто перебуває у товариських відносинах, тому перебування обвинуваченого поза межами місця позбавлення волі, може негативно впливати на психологічний та моральний стан свідків та потерпілих, що провокуватиме у них бажання відмовитися від наданих свідчень, які є беззаперечними доказами вини обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, очікуючи на можливу помсту з його боку, або відчуваючи до нього співчуття. Вищевказане може вплинути на швидке, повне та неупереджене проведення досудового розслідування та на встановлення обставин, які згідно ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а саме встановлення мотиву і мети вчинення кримінального правопорушення, виду і розміру завданої шкоди тощо.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 заперечував проти продовження строку запобіжного заходу, зазначив, що тяжкість злочину не є визначальною ознакою, термін дії посвідчення інваліда обвинуваченого закінчився в грудні 2025 року, впливу на потерпілих не було, він ніколи не переховувався. Крім того, родичі обвинуваченого перерахували по 50 тис.гривень кожному потерпілому. Отже, ризики не підтверджені.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 просив змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт, про що подав клопотання про зміну запобіжного заходу, з тих підстав, що вказані ризики не доведені прокурором. ОСОБА_3 визнає себе винним у скоєному правопорушенні; щиро кається в скоєному; не ухиляється від суду; раніше не судимий; виключно позитивно характеризується; добровільно частково відшкодував потерпілим завдану моральну шкоду; має низку захворювань, другу групу інвалідності. Таким чином, єдиною обставиною, щодо обрання ОСОБА_3 запобіжного заходу, яка була встановлена в суді - тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, вина у вчиненні якого ще не доведена. Додатково просив в разі продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначити розмір застави.

Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав думку своїх захисників.

Потерпіла ОСОБА_7 та її представник- адвокат ОСОБА_9 підтримали клопотання прокурора щодо продовження ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Заперечували проти зміни запобіжного заходу. Зазначили, що потерпілою повернуто гроші обвинуваченому.

Представник потерпілих адвокат ОСОБА_8 підтримав клопотання прокурора щодо продовження ОСОБА_3 запобіжного заходу. Заперечували проти зміни запобіжного заходу. Зазначили, що потерпілою повернуто гроші обвинуваченому.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження, суд приходить до наступних висновків.

За положенням ч.3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Так, ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду від 25.11.2025 відносно ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на строк 60 днів, тобто до 21 січня 2026 року включно.

На даний час строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 закінчується, однак завершити кримінальне провадження не можливо.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Відповідно до ч.2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі інші обставини.

Вирішуючи питання доцільності тримання обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою, суд бере до уваги, що прокурором доведено, що обвинуваченому обґрунтовано оголошено про підозру у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень, крім того, усвідомлюючи ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та невідворотності покарання за його вчинення, існує ризик того, що ОСОБА_3 , перебуваючи на волі буде переховуватися від суду, що свідчить про те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не припинили свого існування. Судом враховується тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України (санкція зазначеної статті передбачає позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років).

Згідно ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки він свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20.08.2010 року ЄСПЛ вказав, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Отже, обвинувачення особи у скоєнні тяжкого злочину та очікуване покарання, яке можливо призначити за вказаний злочин, є однім з факторів, який має враховувати суд при застосуванні запобіжного заходу, хоча такий фактор сам по собі без оцінки усіх інших обставин у сукупності не може слугувати єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Тому суд вважає, що тяжкість злочину, в якому підозрюють ОСОБА_3 не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, але така підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо не враховувати. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Також, враховуючи те, що ОСОБА_3 обізнаний про анкетні дані та місце мешкання свідків та потерпілих, які своїми показаннями підтверджують його причетність до скоєння кримінального правопорушення, існує ризик, що ОСОБА_3 може незаконно впливати на свідків та потерпілих шляхом залякувань або вмовлянь, що є ризиком, передбаченим п.3 ч. 1 ст.177 КПК України.

На підставі вказаного, суд дійшов висновку, що всі зазначені обставини в сукупності свідчать про те, що єдиним запобіжним заходом, адекватним особі обвинуваченого, здатним забезпечити його належну поведінку та запобігти встановленим ризикам є тримання під вартою.

Дані обставини свідчать про неможливість запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти вищевказаним ризикам.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що стороною захисту не спростовано наявність ризиків, встановлених ухвалою Дніпровського районного суду від 25.11.2025 року під час обрання обвинуваченому запобіжного заходу вигляді тримання під вартою, клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню.

Особи, які заслуговують на довіру та поручаються за виконання обвинуваченим ОСОБА_3 обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, відсутні.

Слід зазначити, що відповідно до вимог п. 3 ст. 5 розділу 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, звільнення обвинуваченого може ставитись в залежність від надання гарантії явки до суду.

Таким чином, згідно зі ст. 331 КПК України, виходячи з положень ст.ст. 177, 183, 194 КПК України, суд вважає необхідним задовольнити клопотання прокурора, продовжити ОСОБА_3 строк тримання під вартою на строк 60 днів, оскільки прокурором доведено, що обвинуваченому обґрунтовано оголошено про підозру у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень, а ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не припинили свого існування.

Враховуючи викладене у задоволенні клопотання захисника слід відмовити.

Крім того, під час проведення підготовчого судового засідання судом встановлено:

1) відсутність перешкод призначення судового розгляду, які передбачені п.п.4-8 ч.1, ч.2 ст. 284 КПК України;

2) обвинувальний акт складено з дотриманням вимог КПК України,

3) відсутність підстав для закриття кримінального провадження, передбачених п.п.4-8 ч.1, ч.2 ст.284 КПК України,

4) кримінальне провадження підсудне Комунарському районному суду м. Запоріжжя.

Відповідно до вимог ст. 316 КПК України, після завершення підготовки до судового розгляду, суд постановляє ухвалу про призначення судового розгляду, який має бути призначений не пізніше десяти днів після постановлення ухвали про його призначення.

Таким чином, заслухавши думку учасників підготовчого судового засідання про можливість призначення судового розгляду, суд приходить до висновку що є всі достатні підстави для призначення справи до судового розгляду.

Керуючись ст.ст. 176-177, 183, 314-316, 331, 372 369-372 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Призначити судовий розгляд у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст. 286 КК України, на 22 січня 2026 року на 14 годину 30 хвилин, в приміщенні Комунарського районного суду м. Запоріжжя за адресою: м. Запоріжжя, вул. Європейська,7.

Судовий розгляд проводити суддею одноособово у відкритому судовому засіданні.

У судове засідання викликати учасників судового провадження.

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_3 задовольнити.

Термін запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , продовжити на строк 60 днів, тобто до 14 березня 2026 року включно.

У клопотанні захисника про зміну запобіжного заходу-відмовити.

Копію ухвали надіслати учасникам судового провадження для відома, начальнику слідчого ізолятора, де утримується обвинувачений для виконання.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя : ОСОБА_1