Провадження № 1-кп/337/571/2025
ЄУН №337/4882/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2025 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у судовому засіданні клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за кримінальним провадженням по обвинуваченню ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

встановив:

В судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою з посиланням на наявність ризиків передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, і на те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити запобігання вказаним ризикам.

Обвинувачений ОСОБА_4 вказав, що йому необхідне лікуванні і хоче перебувати під домашнім арештом.

Захисник ОСОБА_5 заперечував проти клопотання прокурора вказавши, що доводи які вказані прокурором не актуальні, ОСОБА_4 ніяким чином не може впливати на покази свідків і потерпілого. Він має хворобу правої ноги і потребує лікування. Просить застосувати до обвинуваченого домашній арешт.

Прокурор заперечував проти клопотання сторони захисту вказавши, що домашній арешт не зможе забезпечити належне виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.

Вислухавши позицію учасників, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосовано, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є, зокрема, забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганням спробам, у тому числі: переховуватися від суду; вчинити інше кримінальне правопорушення; незаконно впливати на свідків.

При продовженні запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Суд вважає, що ураховуючи тяжкість інкримінованого ОСОБА_4 злочину, який відноситься до категорії тяжкого злочину передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до 8 років, а тому, усвідомлюючи невідворотністю можливого призначення йому покарання, може переховуватись від суду, що є ризиком передбаченим п. 1 ч. 1 ст.177 КПК України.

Тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у випадку визнання його винуватим у вчиненні злочину, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте як за національним законодавством (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України), так і за практикою Європейського суду з прав людини, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001 року).

На продовження існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст.177 КПК України слугують такі обставини, те що свідки і потерпілий у кримінальному провадженні не допитані судом, обвинувачений ознайомлений з їх свідченнями на досудовому слідстві, обізнаний про їх місцезнаходження, та може здійснити незаконний вплив на свідків і потерпілого.

Оцінивши доводи прокурора в сукупності та провівши аналіз встановлених під час розгляду клопотання обставин, суд також вважає доведеним, що продовжує існувати ризик вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень у разі незастосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що є ризиком передбаченим п. 5 ч. 1 ст.177 КПК України.

Також, суд враховує, що будь-яких даних про зменшення ризиків, наявність яких слугувала підставою для обрання щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суду не надано, у зв`язку з чим суд, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого у ході судового розгляду, виконання процесуальних рішень у справі, дійшов висновку, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час розгляду справи, а тому вважає за доцільне продовжити ОСОБА_4 раніше обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Обставин, які є перешкодою для продовження застосованого до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, не встановлено.

Посилання сторони захисту на стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_4 , в обґрунтування необхідності застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, не підтверджене належними і допустимими доказами.

Враховуючи викладене суд висновує, що менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення зазначених ризиків та забезпечити належне виконання покладених на обвинуваченого ОСОБА_4 процесуальних обов`язків, у зв`язку з чим є достатні підстави для продовження застосування такого виду запобіжного заходу, як тримання під вартою.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, враховуючи те, що обставини та підстави продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є й надалі доцільними, прокурором доведено продовження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, суд приходить до висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим п. 1,3,5 ч. 1 ст.177 КПК України, у зв`язку з чим продовжити строк дії запобіжного заходу.

Керуючись ст. 176, 177, 183, 331, 369-372, 392 КПК України, суд , -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання сторони захисту про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити строк застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартоюна строк 60 днів, до 15 січня 2026 року включно.

Копію ухвали направити Державній установі Запорізькій слідчий ізолятор - для виконання, прокурору та ОСОБА_4 - для відома.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1