КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на вирок Тетіївського районного суд Київської області від 14 серпня 2024 року щодо ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №0002484 від 08.07.2023 року ч. 2 ст. 156 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Тетіївського районного суд Київської області від 14 серпня 2024 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Стадниця Тетіївського району Київської області, зареєстрованого та проживаєючого за адресою: АДРЕСА_1 , пенсіонера, одруженого, невійськовозобов?язаного, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України, та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі. Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст. 156 КК України у виді 5 (п?яти) років позбавлення волі. Строк відбуття покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили щодо ОСОБА_7 не обирався.

Судом визнано доведеним, що 26.06.2023 року неповнолітня ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 приїхала в гості на літні канікули до баби ОСОБА_9 та діда ОСОБА_7 у АДРЕСА_1 . 30.06.2023 року у ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 виник злочинний умисел, спрямований на вчинення розпусних дій відносно неповнолітньої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яку він вважав своє внучкою, з метою задоволення власної статевої пристрасті.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на вчинення розпусних дій відносно неповнолітньої ОСОБА_8 , ОСОБА_7 30.06.2023 року близько 22 год., перебуваючи у власному будинку за адресою: АДРЕСА_1 , зайшов до кімнати, у якій перебували неповнолітня ОСОБА_8 зі своїм малолітнім братом ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , умисно, з метою задоволення статевої пристрасті, усвідомлюючи, що вчиняє дії щодо особи, яка не досягла шістнадцятирічного віку та яку він вважав своєю внучкою і членом сім`ї, вчинив дії викликати моральне розбещення останньої, порушити її нормальний фізичний, психічний і соціальний розвиток, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, сів на дивані поряд із неповнолітньою ОСОБА_8 та вчиняв розпусні дії щодо особи, яка не досягла шістнадцятирічного віку та яка є членом його сім`ї, а саме: простягав свої руки під її одяг та спідню білизну, непристойно торкаючись її статевих органів,

Не погодившись із вироком суду першої інстанції, захисник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Тетіївського районного суд Київської області від 14 серпня 2024 року скасувати, кримінальне провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення.

На переконання захисника, судом першої інстанції необґрунтовано кваліфіковано дії ОСОБА_7 як «вчинення розпусних дій членом сім`ї», позаяк обвинувачений та потерпіла не є членами сім`ї та не проживають спільно. Також апелянт наполягає, що матеріали справи не містять беззаперечних доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_7 , а наявні в матеріалах кримінального провадження докази не доводять винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого правопорушення.

ОСОБА_7 , повідомлений належним чином, не з`явився, заяв, клопотань не подавав. Захисник не заперечував проводити судовий розгляд у відсутність обвинуваченого ОСОБА_7 . Інші учасники, повідомлені належним чином про дату та час судового засіданні, не з`явились, про причини своєї неявки не повідомили.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність об`єктивних підстав для задоволення апеляційної скарги захисника.

Згідно з ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Зазначених вимог закону судом першої інстанції дотримано у повній мірі.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України, за обставин, викладених у вироку, є правильним, ґрунтується на зібраних та належним чином перевірених у суді доказах.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_7 інкримінований йому злочин не вчиняв, є безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами кримінального провадження. Винність ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України, у повній мірі підтверджується сукупністю доказів, досліджених судом під час судового розгляду, яким суд дав оцінку як кожному окремо так і в їх сукупності.

Так, з показань потерпілої убачається, що з лютого 2022 року по березень 2022 року вони з сім`єю проживали у сім`ї її вітчима в с. Стадниця Білоцерківського району Київської області - з ОСОБА_9 (мама вітчима) та її чоловіком ОСОБА_7 26.06.2023 року потерпіла приїхала без батьків в с. Стадниця до ОСОБА_9 - мами вітчима та її чоловіка ОСОБА_7 , якого вона називала його дідусем. 30.06.2023 року близько 21 год. вони з братом в своїй кімнаті і сиділи на дивані, до них прийшов ОСОБА_7 , сів поруч та став з нею розмовляти, одночасно обіймаючи її, гладив рукою по животі, грудях та спині під майкою, також цілував у шию та щоки, потім став стискати груди. Їй було страшно і некомфортно, а дідусь говорив брату, який знаходився поряд, щоб він засинав, але коли дід її торкався, то брат не спав і все бачив. Приблизно через 15 хв. дід вийшов з кімнати, а вона в цей час в додатку «Телеграм» написала своїй подрузі, що до неї чіплявся дід. Через декілька хвилин він знову повернувся та знову почав гладити її груди, засунувши руку під майку, також гладив її ноги та стегна. Потім дід засунув руку під спідню білизну та почав чіпати її геніталії. Вона відкинула його руку та вибігла з кімнати, сказавши йому, що йде в туалет. На вулиці вона зателефонувала подрузі ОСОБА_11 та розповіла про домагання діда, яка порадила їй розповісти про це мамі. Вона розповіла ОСОБА_12 - доньці ОСОБА_9 , - що дід до неї приставав. Про те, що трапилося вона розповіла також ОСОБА_13 спершу сказала, що й раніше таке було, що дід чіплявся до другої її доньки проте потім попросила її щоб вона про це не розповідала мамі та вітчиму. На наступний день під час зустрічі із подружками вона розповіла їм, що до неї чіплявся дід. Коли вона з ОСОБА_14 повернулися до Києва, то він розповів мамі, що дід до неї приставав.

Показання потерпілої обґрунтовано покладені судом в основу висновку, оскільки вони узгоджуються із показаннями свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_9 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 у тій частині, що потерпіла розповідала про вчинення ОСОБА_7 розпусних дій по відношенню до неї та об`єктивно підтверджуються доказами, дослідженими судом, зокрема:

- даними висновку психолога за результатами проведення опитування ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в «зеленій кімнаті», про те, що за результатами проведеного опитування ОСОБА_8 виявлено достатній комплекс ознак, притаманний розповіді дитини про психотравмувальну подію, а саме: сексуальне насильство. (а.с.-149-153);

- даними висновку психолога за результатами проведення опитування ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про те, що за результатами проведеного опитування ОСОБА_10 було виявлено достатній комплекс ознак, притаманний розповіді дитини про психотравмувальну подію, а саме: особисте свідчення сексуального насильства щодо його сестри (а.с.-154-157);

- даними протоколу огляду від 04.05.2023 року, з яких убачається, що у мобільному додатку «Телеграм» наявне листування із контактом НОМЕР_3 та під час огляду телефону зроблено знімки листування із цим контактом, в якому потерпіла ОСОБА_8 повідомляє про вчинення обвинуваченим розпусницьких дій щодо неї (а.с.159-164);

- даними висновку судово-психіатричного експерта № 461 від 27.09.2023 року стосовно ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про те, що з урахуванням рівня розумового розвитку та вікового періоду він міг правильно сприймати фактичну сторону обставин, які досліджуються в кримінальному провадженні; та давати щодо них відповідні свідчення; йому не притаманна схильність до фантазування, які могла би здійснити вплив на характер його свідчень. (а.с.165-166);

- даними висновку судово-психіатричного експерта № 462 від 27.09.2023 року стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про те, що розумовий розвиток ОСОБА_20 відповідає її віковому періоду; вона могла правильно розуміти характер та значення вчинених з нею дій та чинити помірний опір та правильно сприймати обставини, які мають значення у кримінальному провадженні та давати щодо них відповідні покази; їй не притаманна схильність до фантазування, до навіювання, яке виходить за межі норми її вікового періоду. ОСОБА_8 під час вчинення інкримінованих їй дій перебувала в стані розгубленості, відчувала страх, що здійснило вплив на її здатність чинити повноцінний опір. У ОСОБА_8 в даний час відмічаються зміни в емоційно-вольовій сфері, які пов`язані з діями, вчиненими відносно неї, у вигляді емоційної лабільності, неприємних емоційних відчуттях, небажанні згадувати дану подію, але її психічний розвиток перебігає згідно віку, її міжособистісні контакти з оточуючими не порушені. (а.с.167-169);

- протокол огляду предмета від 23.10.2023 року, із якого встановлено при огляді мобільного телефону ОСОБА_8 виявлено, що у мобільному номері НОМЕР_1 з мобільним додатком «Телеграм» наявне листування з номером НОМЕР_2 , в якому потерпіла ОСОБА_8 повідомляє про вчинення обвинуваченим розпусницьких дій щодо неї (а.с.173-185);

Тобто, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину знайшли своє підтвердження у наданих стороною обвинувачення та дослідженими судом першої інстанції доказами у повному обсязі.

Доводи апелянта про те, що обвинувачений та потерпіла не є родичами за кровною споріднененістю, а тому кваліфікація його дій за ознакою «вчинене членами сім`ї», є безпідставною, неспроможні, оскільки, як правильно вказав суд першої інстанції, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання.

Так, із матеріалів кримінального провадження убачається, що власники будинку надали згоду на проживання потерпілої у їх будинку, відвідування школи в с. Стадниця, спільне проживання обвинуваченого та ОСОБА_8 тривалий час, наявність спільного харчування, надання взаємної допомоги, наявність усних домовленостей про порядок користування будинком, сприйняття обвинуваченим та потерпілою одне одного як дідуся та онуки, оскільки в повсякденному житті вони так зверталися один одного. Наведені обставини свідчать про реальність сімейних відносин між обвинуваченим та потерпілою, а тому, на переконання колегії суддів, кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 156 КК України, є правильною.

Отже, доводи апеляційної скарги були предметом детального дослідження та з`ясування у суді першої інстанції при перегляді справи в апеляційному порядку свого підтвердження не знайшли.

Також, на переконання колегії суддів, призначене вироком суду покарання ОСОБА_7 відповідає меті покарання у розумінні ст. 50 КК України та в повній мірі відповідає тяжкості та обставинам вчиненого кримінального правопорушення, сукупності даних про обвинуваченого, є необхідним для виправлення та перевиховання обвинуваченого.

Так, відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

Визначаючи обвинуваченому вид та міру покарання, суд першої інстанції у повній мірі дотримався положень ст. 65 КК України, врахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України; особу обвинуваченого, який раніше не судимий, пенсіонер, має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, посередньо характеризується за місцем проживання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває; відсутність обставин, що пом`якшують покарання, та наявність обтяжуючих обставин - вчинення злочину в присутності дитини та в умовах використання воєнного стану, та призначив ОСОБА_7 мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 156 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Колегією суддів не встановлено підстав для скасування вироку суду у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, оскільки наявні в матеріалах кримінального провадження докази у своїй сукупності доводять наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України.

Оскільки місцевим судом кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, а призначене покарання узгоджується з статтями 50, 65 КК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення, а вирок суду - без зміни .

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Тетіївського районного суд Київської області від 14 серпня 2024 рокущодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 156 КК України, - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: ______________ ____________ _______________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-кп/824/2169/2025

Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_21

Доповідач: ОСОБА_1