ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

адвоката - ОСОБА_7 ,

власники майна ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали у кримінальному провадженні №0000654 від 27.06.2025 за апеляційними скаргами прокурора Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7 в інтересах власника майна ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Полтави від 04 грудня 2025 року,

ВСТАНОВИЛА :

Оскаржуваною ухвалою клопотання прокурор Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000654 від 27 червня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. ч. 2, 3 ст. 307, КК України задоволено частково.

Накладено арешт на: грошові кошти: купюри номіналом в 100 доларів США в кількості 18штук (PF47879576C, РК94073976D, РВ13274478S, LF09580132G, PB13274437J, MG00055804B, PF76402963K, ME71139474B, MB55385729S, MB01881511A, PL24085655C, PD68824339B, PD68824342B, QK29934538A, ML85996615E, PB13274431J, PB13274432J, QD06738433A), купюри номіналом 50 Євро в кількості 3штуки (SD, VC, SC), купюра номіналом 1000грн. 1 штука (АМ1033117), купюри номіналом 500грн. в кількості 3штуки (ЕР4552839, ЕА2972956, АВ3427075), купюра номіналом 5грн. в кількості 1штука (ЮБ2225970); мобільний телефон моделі «Mi Note 3» ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , з сім карткою мобільного оперетора зв`язку із абонентським номером НОМЕР_3 ; мобільний телефон «iPhone 13ProMax» ІМЕІ 1: НОМЕР_4 , ІМЕІ 2: НОМЕР_5 , з сім карткою мобільного оперетора зв`язку із абонентським номером НОМЕР_6 ; блокнот А6 в пластиковій синій обкладенці (на бічній спіралі), з чорновими записами; речовина розслинного походження зеленого кольору, в частково подрібненому стані (вилучена зі столу в підвальному приміщенні обшукуваного будинку); рація «Baofeng» модулі «UV-5R»; рація «Baofeng» модулі «UV-5R МК4»; електронний температурний датчик (термомент); смарт-розетка «Smart plug»; портативна відеокамера «Moes» моделі «WCM-P52»; електричний обігрівач «Wild Wind»; електричний обігрівач «Cooper Hunter»; мобільний кондиціонер «Electrolux» моделі EACM-13; пилосос «Karcher»; повітряний вентилятор «Vents» моделі «ВКМ 200»; залишки речовини рослинного походження в подрібненому стані (вилучена зі контейнера пилососу «Karcher», з позбавленням права користування, розпоряджання та відчуження майна, до скасування арешту майна у встановлений КПК України спосіб.

Мобільний телефон моделі «Mi Note 3» ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , з сім карткою мобільного оперетора зв`язку із абонентським номером НОМЕР_3 ; мобільний телефон «iPhone 13ProMax» ІМЕІ 1: НОМЕР_4 , ІМЕІ 2: НОМЕР_5 , з сім карткою мобільного оперетора зв`язку із абонентським номером НОМЕР_6 ; блокнот А6 в пластиковій синій обкладенці (на бічній спіралі), з чорновими записами; речовина розслинного походження зеленого кольору, в частково подрібненому стані (вилучена зі столу в підвальному приміщенні обшукуваного будинку); рація «Baofeng» модулі «UV-5R»; рація «Baofeng» модулі «UV-5R МК4»; електронний температурний датчик (термомент), після проведення всіх необхідних слідчих дій та експертних досліджень зберігати в камері зберігання СУ ГУНП в Полтавській області за адресою: м. Полтава, вул. Сковороди, 2Б.

Грошові кошти: купюри номіналом в 100 доларів США в кількості 18штук (PF47879576C, РК94073976D, РВ13274478S, LF09580132G, PB13274437J, MG00055804B, PF76402963K, ME71139474B, MB55385729S, MB01881511A, PL24085655C, PD68824339B, PD68824342B, QK29934538A, ML85996615E, PB13274431J, PB13274432J, QD06738433A), купюри номіналом 50 Євро в кількості 3штуки (SD, VC, SC) передати на тимчасове зберігання до Державної казначейської служби України кошти в іноземній валюті в сумі 1800 доларів США та 150 Євро, шляхом зарахування їх на рахунок ГУНП в Полтавській області (), р/р № UA0000129 (валюта 840), що відкритий у Акціонерному товаристві «Державний експертно-імпортний банк України» (код банку 322313, ) до скасування арешту майна у встановлений КПК України спосіб.

Купюра номіналом 1000грн. 1 штука (АМ1033117), купюри номіналом 500грн. в кількості 3штуки (ЕР4552839, ЕА2972956, АВ3427075), купюра номіналом 5грн. в кількості 1штука (ЮБ2225970) передати та тимчасове зберігання до Державної казначейської служби України, шляхом зарахування їх на Депозитний рахунок ГУНП в Полтавській області (), р/р №UA0092638, що відкритий у Державній казначейській службі України.

В іншій частині клопотання, щодо накладення арешту на автомобіль марки «Renault» моделі «Kangoo», білого кольору, д.н.з. НОМЕР_7 ; рація «Baofeng» модулі «UV-5R»; ключі від автомобіля «Renault» моделі «Kangoo», білого кольору, д.н.з. НОМЕР_7 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, серії НОМЕР_8 , котрі належать ОСОБА_8 відмовлено.

Таке рішення слідчий суддя мотивував тим, що арешт на вказане майно накладено на підставі п.1 ч.2 ст. 170 КПК України, тобто з метою збереження речових доказів, оскільки є підстави вважати, що вказане майно є доказом злочину, зберігає на собі сліди кримінальних правопорушень та відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, якщо встановлюються під час кримінального провадження.

Разом з цим слідчий суддя дійшов висновку про відсутність підстав для накладення арешту на автомобіль, рацію, ключі від автомобіля, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, які належать ОСОБА_8 , а тому відмовив у задоволенні клопотання в цій частині.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою повністю задовольнити клопотання слідчого та накласти арешт на майно яке виявлене та вилучене у ході проведення санкціонованого обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

1) грошові кошти: купюри номіналом в 100 доларів США в кількості 18 шт. (РБ47879576С, РК94073976О, РВ13274478Б, ЬР095801320, РВ13274437І, ЇУЮ00055804В, РБ76402963К, МЕ71139474В, МВ55385729Б, МВ01881511А, РІ224085655С, РБ68824339В, РБ68824342В, ЦК29934538А, МЬ85996615Е, PB 13274431 J, PB13274432J, QD06738433A), купюри номіналом 50 Євро в кількості 3 HIT. (SD, VC, SC), купюра номіналом 1000 грн. 1 шт. (АМ1033117), купюри номіналом 500 грн. в кількості З шт. (ЕР4552839, ЕА2972956, АВ3427075), купюра номіналом 5 грн. в кількості 1 шт. (ЮБ2225970);

2) мобільний телефон моделі «Mi Note З» ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , з сім карткою мобільного оперетора зв`язку із абонентським номером НОМЕР_3 ;

3) мобільний телефон «iPhone ІЗРгоМах» ІМЕН.* НОМЕР_4 , ІМЕІ2: НОМЕР_5 , з сім-карткою мобільного оператора зв`язку із абонентським номером НОМЕР_6 ;

4) блокнот А6 в пластиковій синій обкладинці (на бічній спіралі), з чорновими записами;

5) речовина розслинного походження зеленого кольору, в частково подрібненому стані (вилучена зі столу в підвальному приміщенні будинку);

6) автомобіль марки «Renault» моделі «Kangoo», білого кольору, д. н. з. НОМЕР_9 ;

7) рація «Baofeng» модулі «UV-5R»;

8) рація «Baofeng» модулі «UV-5R МК4»;

9) електронний температурний датчик (термомент);

10) смарт-розетка «Smart plug»;

11) портативна відеокамера «Moes» моделі «WCM-P52»;

12) електричний обігрівач «Wild Wind»;

13) електричний обігрівач «Cooper Hunter»;

14) мобільний кондиціонер «Electrolux» моделі ЕАСМ-13;

15) пилосос «Karcher»;

16) повітряний вентилятор «Vents» моделі «ВКМ 200»;

17) залишки речовини рослинного походження в подрібненому стані (вилучена зі контейнера пилососу «Karcher»;

18) ключі від автомобіля «Renault» моделі «Kangoo», білого кольору, д. н. з. НОМЕР_9 ;

19) свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, серії НОМЕР_8 .

Вилучені грошові в іноземній валюті передати на тимчасове зберігання до AT «Державний експортно-імпортний банк України» (AT «Укрексімбанк»), шляхом зарахування їх на Депозитний рахунок ГУНП в Полтавській області (), р/р № НОМЕР_10 , що відкритий у AT «Державний експортно-імпортний банк України» (AT «Укрексімбанк»).

Вилучені грошові кошти в національній валюті України передати та тимчасове зберігання до Державної казначейської служби України, шляхом зарахування їх на Депозитний рахунок ГУНП в Полтавській області (), р/р №UA0092638, що відкритий у Державній казначейській службі України.

Вилучені предмети та документи, зазначені в п. п. 2.2.-2.5, 2.7-2.19 зберігати в камері схову СУ ГУНП в Полтавській області за адресою: м. Полтава, вул. Сковороди. 26.

Речовий доказ, зазначений в п. 6 зберігати на спеціальному майданчику для зберігання транспортних засобів ГУНП в Полтавській області за адресою: Полтавська область, Полтавський район, с. Розсошенці, вул. Кременчуцька, 2В.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що слідчий суддя під час ухвалення рішення не враховано, що ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ч. 3 ст. 307 КК України, санкція передбачає покарання до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Вказані грошові кошти, здобуті внаслідок незаконного збуту наркотичних засобів. Автомобіль визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні та використовувався ОСОБА_8 для перевезення наркотичних засобів.

Відмова застосування заходу забезпечення у кримінальному провадженні у вигляді арешту майна позбавляє можливості правоохоронні органи забезпечити збереження майна та відповідно речового доказу.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу суду в частині накладення арешту на майно та грошові кошти скасувати, постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора у частині накладення арешту на грошові кошти та вилучену побутову техніку.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що слідчий суддя не взяв до уваги аргументи сторони захисту, які стосуються безпідставності та необґрунтованості поданого клопотання в частині накладення арешту на грошові кошти та побутову техніку, адже вони не відповідають ознакам речових доказів, визначених ст. 98 КПК України, оскільки не були знаряддям кримінального правопорушення, не зберегли на собі його слідів, не містять доказової інформації та не є майном, набутим злочинним шляхом.

Ні прокурор, ні слідчий суддя не обґрунтували яким чином гроші та побутова техніка пов`язані із виготовленням, зберіганням чи збутом наркотичних засобів та не зазначили жодної належної інформації чи даних, щоб свідчили про їх використання в інкримінованій діяльності.

Вилучене майно не зберегло на собі жодних слідів кримінального правопорушення й не використовувалося як знаряддя його вчинення, а тому не може вважатися речовими доказами.

Окрім цього зазначає про недоведеність підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2, ч. 3 ст. 307 КК України.

У матеріалах провадження відсутні докази, які б підтверджували факт будь-якого збуту чи наміру його здійснити з боку ОСОБА_8 . Під час проведених слідчих дій у нього не вилучено значної кількості наркотичних засобів, яка б свідчила про їх зберігання з метою збуту, відсутні будь-які предмети, які традиційно використовуються для фасування чи підготовки до розповсюдження заборонених речовин. Орган досудового розслідування не проводив щодо ОСОБА_8 жодної оперативної закупки, жодної фіксації факту передачі наркотичних засобів іншим особам. Результатами негласних слідчих (розшукових) дій не зафіксовано жодних розмов чи дій, які б свідчили про його зв`язок із незаконним обігом наркотиків, про намір здійснювати збут чи про координацію будь- яких протиправних дій.

Вважає, щопобутові предмети, вилучені під час проведення слідчих дій, зокрема пилосос, повітряний вентилятор, а також інші господарські речі, не мають жодного відношення до інкримінованої ОСОБА_8 діяльності та не відповідають ознакам речових доказів, передбачених ст. 98 КПК України.Вони не є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не містять у собі інформації, що може бути використана для встановлення будь-яких фактичних обставин справи, і тим більше не належать до майна злочинного походження.

Слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі не зазначив фактичних даних, які б свідчили про намір власника вчинити дії, спрямовані на приховування чи знищення грошових коштів чи побутових предметів, або будь-яким іншим способом унеможливити доступ до них.

Вважає, щобудь-якого доведеного зв`язку вилучених об`єктів із кримінальним правопорушенням, обмеження права власності шляхом накладення арешту є непропорційним, надмірним та таким, що суперечить принципу мінімального необхідного втручання.

Заслухавши суддю доповідача, прокурора в підтримку апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

За матеріалами клопотання у провадженні вбачається, що СУ ГУНП в Полтавській області, перебувають матеріали досудового розслідування внесеного до ЄРДР за №0000654 від 27.06.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч. 2,3 ст. 307 КК України. В ході проведення досудового розслідування було встановлено, що група осіб діючи за попередньою змовою, всупереч вимог Законів України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 22.12.2006 та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів та зловживанню ними» від 15.02.1995, умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх суспільно небезпечні наслідки, з корисливих мотивів та мети, займається незаконним вирощуванням рослин роду коноплі з яких в подальшому виготовляють наркотичний засіб канабіс, який зберігають та розповсюджують на території Полтавської області. З метою встановлення осіб, які можуть бути причетними до здійснення незаконного виготовлення, зберігання та збуту наркотичних засобів на території Полтавської області, було проведено ряд слідчих дій та оперативно-розшукових заходів в ході яких встановлено, що до вчинення вищевказаного злочину причетний: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який за місцем проживання, перебування в житлових будівлях, господарських будівлях та спорудах, незаконно виготовляє, зберігає наркотичні засоби, які в подальшому готується збути, предмети для їх виготовлення та розповсюдження, мобільні телефони за допомогою яких спілкується з наркозалежними особами та спільниками під час виготовлення, зберігання наркотичних засобів, чорнові записи які свідчать про його незаконну діяльність пов`язану з незаконним обігом наркотичних засобів, а також грошові кошти отримані ним внаслідок збуту наркотичних засобів, у тому разі застосовані працівниками поліції під час проведення оперативних закупок наркотичних засобів, які мають значення для досудового розслідування та можуть бути використані як докази під час судового розгляду.

07.11.2025 ухвалами слідчого судді надано дозвіл на проведення обшуку в автомобілі марки «Renault» моделі «Kangoo» білого кольору, державний номер НОМЕР_7 , який згідно реєстраційної картки ТЗ належить ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і яким він на постійній основі користується, а також обшуку житлового будинку, господарських будівель та споруд, за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які належать ОСОБА_9 на праві приватної власності, з метою відшукування та виявлення: наркотичних засобів, які він можливо зберігає і в подальшому готується збути, предметів для їх виготовлення, розповсюдження, мобільних телефонів за допомогою яких спілкується з наркозалежними особами та спільниками під час виготовлення, зберігання наркотичних засобів, чорнових записів які свідчать про його незаконну діяльність пов`язану з незаконним обігом наркотичних засобів, а також грошових коштів отриманих ним внаслідок збуту наркотичних засобів, у тому разі застосованих працівниками поліції під час проведення оперативних закупок наркотичних засобів.

08.11.2025 на підставі ухвали слідчого судді проведено обшук по місцю проживання громадянина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , у якого було виявлено та вилучено вказані у клопотанні речі, кошти та документи, зазначені у клопотанні.

17.11.2025 ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, 3 ст. 307 КК України.

18.11.2025 ухвалою слідчого судді клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задоволено. Застосовано ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 12.20 години 08 січня 2026 року.

Згідно реєстраційної картки ТЗ автомобіль марки «Renault» моделі «Kangoo», білого кольору, д.н.з. НОМЕР_7 , зареєстрований на ОСОБА_8 .

Звертаючись з клопотанням прокурор зазначив, що вилучене під час обшуку 08.11.2025 майно має доказове значення для повноти, всебічності, об`єктивності розслідування кримінального провадження, так як вважає, що вказане майно є доказом кримінального правопорушення та зберегло на собі сліди вчинених правопорушень у кримінальному провадження № 0000654 від 27.06.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307, ч.3 ст. 307 КК України.

При розгляді клопотання прокурора про накладення арешту на майно, зокрема автомобіль марки «Renault» моделі «Kangoo», білого кольору, д.н.з. НОМЕР_7 ; рація «Baofeng» модулі «UV-5R»; ключі від автомобіля «Renault» моделі «Kangoo», білого кольору, д.н.з. НОМЕР_7 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, серії НОМЕР_8 , належні ОСОБА_8 , вилученого в ході обшуку 08.11.2025, слідчий суддя не в достатній мірі дотримався вимог, передбачених ст.ст.170, 172, 173 КПК України та у своєму рішенні не навів підстав для відмови у задоволенні клопотання прокурора в частині накладення арешту на автомобіль, рацію, ключі від автомобіля, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, які належать ОСОБА_8 .

З даним рішенням слідчого судді колегія суддів погодитися не може з огляду на таке.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним уст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Дослідивши доводи клопотання прокурора та матеріали провадження, колегія суддів дійшла висновку, що встановлені у даному кримінальному провадженні фактичні обставини кримінальних правопорушень, за якими здійснюється досудове розслідування, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого висновку, що майно, вилучене під час проведення обшуку 08.11.2025 за адресою проживання ОСОБА_8 , зокрема автомобіль, рацію, ключі від автомобіля, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, які належать ОСОБА_8 , відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, оскільки речі та автомобіль могли використовувався ОСОБА_8 для перевезення наркотичних засобів, що дає підстави для накладення на них арешту як речових доказів з метою збереження та об`єктивного встановлення обставин кримінального провадження.

Тому, колегія суддів дійшла висновку, що прокурором у клопотанні, відповідно до вимог ст. 132, 170 - 173 КПК України, доведено, що існують правові підстави для накладення арешту на вказане вище майно, з метою забезпечення збереження його як речового доказу, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може бути відчужене, знищене, приховане, що може перешкодити виконанню завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України.

З урахуванням наведеного, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, майно, вилучене під час проведення обшуку 08.11.2025 за адресою проживання ОСОБА_8 , підлягає арешту, з тих підстав, що воно відповідає критеріям речових доказів, передбаченим ст. 98 КПК України.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, а незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до пошкодження або втрати доказів, і таким чином, може позбавити реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого ч. 1 ст. 170 КПК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що слідчий суддя, залишивши поза увагою вказані у клопотанні доводи та долучені до нього матеріали, дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для накладення арешту на майно, а саме: автомобіль, рацію, ключі від автомобіля, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, з метою збереження речових доказів, про що обґрунтовано зазначив прокурор в апеляційній скарзі.

З огляду на вказане апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді - скасуванню в частині відмови у накладенні арешту з постановленням нової ухвали в цій частині про задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вказане майно.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника про відсутність підстав для накладення арешту на виявлене і вилучене майно, яке належить ОСОБА_8 під час обшуку 08.11.2025, колегія суддів вважає їх безпідставними з огляду на таке.

Сам факт наявності кримінального провадження, у якому ОСОБА_8 повідомлено про підозру, стороною захисту не оспорюється.

Щодо доводів адвоката про відсутність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2, ч.3 ст. 307 КК України щодо власника майна ОСОБА_8 необхідно зазначити таке.

Під час апеляційного перегляду було встановлено, що 17.11.2025 ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2, ч.3 ст. 307 України.

18.11.2025 ухвалою слідчого судді ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. На час перегляду судового рішення в апеляційній інстанції повідомлення про підозру щодо нього судом не скасовано.

Норми КПК України та практики Європейського суду з прав людини свідчить про те, що КПК України оперує поняттями, які відповідають декільком різним стандартам доказування (переконання): стандарт «обґрунтованої підозри», переконання (доведення) «поза розумним сумнівом» та стандарти «достатніх підстав (доказів)» тощо. Стандарти «достатніх підстав (доказів)» використовуються в широкому колі різноманітних ситуацій, що виникають в ході кримінального провадження, тому вони не є сталими, а залежать від конкретної ситуації, цілі прийняття тих чи інших рішень (вчинення дій) та їх правових наслідків. Вони застосовуються як для прийняття процесуальних рішень слідчими суддями (судом) (ст.ст.157, 163, ч.5 ст.234, 260 КПК України та інші), так і слідчими, прокурорами (ст.ст.134,271,276 КПК України та інші).

Таким чином, арешт майна на підставі п.1 ч.2 ст.170 КПК України (тобто з метою забезпечення збереження речових доказів) передбачає дотримання стандарту «достатніх підстав» вважати, що майно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Стандарт «достатніх підстав (доказів)» для цілей арешту з метою забезпечення збереження речових доказів передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують певну річ з кримінальним правопорушенням (демонструють можливу приналежність до його вчинення в якості знаряддя або матеріального об`єкту, що містить певне відображення або інформацію про злочин), тобто наділяють її саму можливістю виконувати функцію доказу в кримінальному провадженні, і вони є достатніми, щоб виправдати її тимчасове обтяження у вигляді арешту для можливого використання в процесі доказування стороною обвинувачення у подальшому.

Наведеного вище стандарту стороною обвинувачення дотримано й колегія суддів погоджується з висновком органу досудового розслідування та слідчого судді про існування на цій стадії провадження обґрунтованої підозри щодо вчинення розслідуваного кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що утворює підставу для застосування ініційованого заходу забезпечення кримінального провадження.

Окрім того, до завдань слідчого судді/суду на цьому етапі провадження не належить оцінювати, наскільки повно органом досудового розслідування зібрано докази, що стосуються зазначеного вище кримінального провадження. Його завдання полягає в тому, щоб на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані слідчому судді/суду матеріали є достатніми для застосування в рамках кримінального провадження заходів його забезпечення, та не має права вирішувати ті питання, які вирішує суд під час розгляду по суті, а саме питання, пов`язані з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення.

Арешт майна ж із підстави, передбаченої п.1 ч.2 ст.170 КПК України, являє собою форму забезпечення доказів, є самостійною правовою підставою для арешту поряд із забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна, й на відміну від останніх підстав не вимагає обов`язкового оголошення підозри в кримінальному провадженні, не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Значення має те, що речові докази є незамінними, оскільки створюються самою подією й обстановкою вчиненого кримінального правопорушення, а тому їх втрата або суттєве пошкодження призводить до неможливості відтворення речового доказу, адже неможливим є повернення в минуле, коли він формувався.

Зважаючи на викладене вище, вид речових доказів, у зв`язку із обставинами розслідуваного провадження та наявністю визначених у абз. 2 ч.1 ст.170 КПК України ризиків відчуження, приховування і знищення названих вище матеріальних об`єктів, які мають бути збережені без зміни попереднього стану, то їх зберігання на цій стадії провадження не у визначений слідчим суддею спосіб не гарантуватиме в повній мірі збереження доказових властивостей і достовірність даних, що вони містять. Не накладення таким чином арешту на вилучене майно може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню в частині необхідності проведення з ним ряду слідчих, процесуальних дій, подальших експертних досліджень для виконання органом досудового розслідування завдань, передбачених ст.2 КПК України, з урахуванням обставин, які підлягають доказуванню в розслідуваній справі. Тому доводи апелянта про повернення на цій стадії провадження вилучених у ході обшуку матеріальних об`єктів є необґрунтованими й передчасними.

Колегія суддів враховує наслідки арешту майна для його власника, володільця і водночас те, що накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або повним позбавленням таких прав. Разом з тим, із огляду на те, що такий захід є тимчасовим, наведені вище обмеження є розумними і співмірними, зважаючи на завдання кримінального провадження. А, отже, в цьому конкретному кримінальному провадженні потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи особи з метою виконання завдань кримінального провадження, а ініційований стороною обвинувачення захід забезпечення кримінального провадження є виправданим і необхідним.

З огляду на наведене та враховуючи, що судом першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке слідчим суддею накладено арешт, і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме збереження речових доказів, та враховано, що для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збереженні цього майна до встановлення фактичних обставин вчинення злочину, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для накладення арешту на майно ОСОБА_8 .

Твердження апелянта про те, що арештоване майно не відповідає критеріям ст. 98 КПК України, є безпідставними, так як встановлені прокурором фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого припущення, що належні ОСОБА_8 грошові кошти можуть бути такими, що набуті кримінально протиправним шляхом або отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення, в мобільних телефонах та блокноті із записами може міститися інформація щодо незаконної діяльності ОСОБА_8 , а інші вилучені речі можуть містити на собі сліди протиправної діяльності, а отже вилучене майно відповідає ознакам, зазначеним в ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 170 КПК України дає підстави для його арешту як речових доказів з метою збереження.

Беззаперечних доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

Посилання в апеляційній скарзі захисника на відсутність даних про причетність арештованого майна до кримінального провадження, колегія суддів оцінює критично, оскільки дані обставини можуть бути підтверджені лише шляхом проведення перевірки під час досудового розслідування для спростування або підтвердження даних доводів. Належних та допустимих доказів, достатніх для висновку про те, що арештоване майно не має відношення до кримінального провадження, колегії суддів надано не було.

Досудове розслідування на даний час ще триває і ці обставини також підлягають перевірці при його проведенні, тому в такому випадку, вбачається за можливе застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах власника майна ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргупрокурора Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Полтави від 04 грудня 2025 року про накладення арешту на майно скасувати в частині відмови у накладенні арешту на автомобіль марки «Renault» моделі «Kangoo», білого кольору, д.н.з. НОМЕР_7 ; рація «Baofeng» модулі «UV-5R»; ключі від автомобіля «Renault» моделі «Kangoo», білого кольору, д.н.з. НОМЕР_7 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, серії НОМЕР_8 , яке належить ОСОБА_8 .

Постановити в цій частині нову ухвалу, якою накласти арешт з позбавленням права користування, розпоряджання та відчуження, на майно, яке належить ОСОБА_8 :

- автомобіль марки «Renault» моделі «Kangoo», білого кольору, д.н.з. НОМЕР_7 ;

- рацію «Baofeng» модулі «UV-5R»;

- ключі від автомобіля «Renault» моделі «Kangoo», білого кольору, д.н.з. НОМЕР_7 ;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, серії НОМЕР_8 .

Автомобіль марки «Renault» моделі «Kangoo», білого кольору, д.н.з. НОМЕР_7 зберігати на спеціальному майданчику для зберігання транспортних засобів ГУНП в Полтавській області за адресою: Полтавська область, Полтавський район, с. Розсошенці, вул. Кременчуцька, 2В., а інші речі та документи зберігати в камері схову СУ ГУНП в Полтавській області за адресою: м. Полтава, вул. Сковороди. 26.

В іншій частині ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Полтави від 04 грудня 2025 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту оголошення і оскарженню не підлягає.

СУДДІ :

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4