Окнянський районний суд Одеської області
Справа № 506/85/14-к
Провадження № 1-в/506/15/25
У Х В А Л А

про звільнення від відбування покарання за давністю

19.12.2025селище Окни

Окнянський районний суд Одеської області у складі

головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

представника органу пробації ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Окни подання начальника Подільського районного сектору №3 філії Державної установи "Центр пробації" в Одеській області про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з базовою середньою освітою, перебуває у фактичних шлюбних відносинах, засудженого 12 березня 2014 року вироком Красноокнянського районного суду Одеської області за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді 100 годин громадських робіт,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 вироком Красноокнянського районного суду Одеської області від 12 березня 2014 року за ч.1 ст.125 КК України був засуджений до покарання у виді 100 годин громадських робіт .

Начальник Подільського районного сектору №3 філії Державної установи "Центр пробації" в Одеській області звернувся до суду з клопотанням про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку стосовно засудженого ОСОБА_5 , посилаючись на те, що останній після ознайомлення 21 травня 2014 року з умовами відбування покарання у виді громадських робіт був направлений для відбування громадських робіт на території Малаївської сільської ради Красноокнянського району Одеської області ,де відпрацював загалом 74 години громадських робіт і в подальшому на відпрацювання не з`являвся. 17 листопада 2014 року було направлено подання про направлення матеріалів до прокуратури для вирішення питання про притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності за ст.389 КК України. 21 листопада 2024 року було розпочате кримінальне провадження і у зв`язку з цим виконання вироку було зупинено. 15 червня 2023 року надійшло повідомлення про те, що 16 травня 2021 року кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 було закрите , після чого виконання вироку було поновлено. 19 вересня 2024 року була отримана інформація про призов під час мобілізації ОСОБА_5 до ЗСУ. 05 липня 2025 року надійшли відомості про те, що 21 листопада 2024 року Центральним районним судом м.Миколаєва ОСОБА_5 було звільнено від кримінальної відповідальності за ч.5 ст.407 КК України на підставі ч.5 ст. 401 КК України для продовження проходження військової служби, а кримінальне провадження закрите у зв`язку зі звільненням від кримінальної відповідальності.

Представник органу пробації підтримала подання та просила його задовольнити.

Прокурор залишив розгляд вказаного подання на розсуд суду .

Засуджений ОСОБА_5 , будучи неодноразово належним чином повідомленим про день та час розгляду справи , в судове засідання не з`явився, про причин и неявки суд не повідомив . Його неявка, відповідно до ч.4 ст.539 КПК України не перешкоджає проведенню судового розгляду.

Вислухавши думку прокурора та представника органу пробації, дослідивши матеріали подання, суд прийшов до наступного.

Пунктом 14 частини 1 статті 537 КПК України передбачено, що під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 80 КК України, особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано протягом двох років у разі засудження до покарання менш суворого ,ніж обмеження волі.

Частиною 3 цієї статті передбачено, що перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються.

Таким чином ,строк виконання обвинувального вироку, за винятком випадків, передбачених ч.6 ст. 80 КК України, має певний термін, після спливу якого держава не може застосовувати обмеження до особи за цим вироком.

Застосування статті 80 КК України вимагає дослідження та встановлення судом терміну, протягом якого обвинувальний вирок не виконувався, збігу строку давності його виконання та відсутність фактів, які є підставою зупинення або переривання цих строків, передбачених частинами третьою та четвертою цієї статті.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02 лютого 2023 року у справі №735/1121//20 (провадження №13-26кс22), вважає, що встановлені частиною другою статті 49 КК загальні строки мають преклюзивний характер і спрямовані на недопущення застосування щодо людини заходів кримінальної репресії через нерозумно тривалі проміжки часу. Адже в іншому разі зупинення диференційованих строків у випадках, коли підозрюваний, обвинувачений переховується від розслідування та суду впродовж багатьох років, продовжувало б їх на необмежений час з можливістю покарання особи за кримінальні правопорушення, вчинені в далекому минулому, впродовж усього життя - як тільки вона потрапить у поле зору правоохоронних органів

Разом із тим підхід, за якого сам лише факт ухилення підозрюваного, обвинуваченого від досудового розслідування або суду повністю нівелює диференційовані строки давності, означає, що продовження злочинної діяльності тягне кращі правові наслідки, ніж перебування в розшуку.

Водночас сам по собі факт ухилення від розслідування та суду не є кримінально караним діянням. Однак у разі беззастережної заміни передбачених частиною першою статті 49 КК України 1960 року, строків загальними з огляду на сам лише факт такого ухилення, незалежно від тривалості, особа в усякому разі опиниться в гіршому становищі порівняно з тією, котра до спливу диференційованих строків вчинить навіть низку нових злочинів, у тому числі тяжких. Зазначене є очевидно несумісним зі справедливістю як властивістю права, що вимагає співмірності юридичних наслідків протиправних дій їх соціальній небезпечності.

На переконання Великої Палати, підхід, за якого ухилення підозрюваного, обвинуваченого від розслідування або суду безумовно виключає застосування диференційованих строків давності, є хибним і призводить до безпідставної заміни цих строків загальними, які встановлені частиною другою статті 49 КК України 1960 року і є значно тривалішими. Наслідком цього може бути притягнення до відповідальності і застосування заходів примусу за межами термінів, визначених відповідними кримінально-правовими нормами, що рівнозначно покаранню без закону всупереч забороні, встановленій статтею 7 Конвенції.

Разом із тим, згідно з пунктами 4, 5 частини першої статті 49 КК України 1960 року строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за тяжкий злочин становить десять років, а за особливо тяжкий злочин - п`ятнадцять років з дня їх вчинення до дня набрання вироком законної сили.

Велика Палата вважає, що особа, котра ухилялася від досудового розслідування або суду, підлягає звільненню від кримінальної відповідальності або покарання за давністю після спливу диференційованих строків, передбачених частиною першою статті 49 КК України 1960 року, подовжених на час ухилення. Встановлені частиною другою цієї статті загальні строки повинні застосовуватися лише в разі, якщо вони сплинули на час розгляду справи судом, тобто минуло більш як п`ять років з дня вчинення кримінального проступку і понад п`ятнадцять років з дня вчинення злочину.

У разі ухилення від досудового розслідування або суду особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності або покарання за давністю після спливу диференційованого строку, передбаченого частиною першою статті 49 КК України 1960 року, подовженого на період ухилення.

Закінчення загальних строків, установлених частиною другою цієї статті (п`ятнадцять років з моменту вчинення злочину і п`ять років - проступку), є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, коли цей строк спливає раніше за диференційований, подовжений на час ухилення.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у своїй постанові від 10 лютого 2025 року (Справа №229/207/24, Провадження №51-2789 кмо24) зазначила, що ухилення від відбування покарання як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку є особливим юридичним фактом і питання його вирішення належить до компетенції суду, а отже цей факт слід встановлювати з дотриманням вимог процесуальної форми.

Так, судом при розгляді вказаного подання встановлено, що ОСОБА_5 вироком Красноокнянського районного суду Одеської області від 12 березня 2014 року за ч.1 ст.125 КК України був засуджений до покарання у виді 100 годин громадських робіт .

Вирок набрав законної сили 14 квітня 2014 року та 15 квітня 2014 року був звернений до виконання.

Станом на 17 листопада 2014 року засудженим було відпрацьовано 74 години громадських робіт і в той же день інспектором Красноокнянського підрозділу кримінально-виконавчої інспекції були направлені матеріали до прокуратури для вирішення питання про притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності за ст.389 КК України.

За цим фактом до ЄРДР 21 листопада 2014 року були внесені відповідні відомості .

Постановою від 16 травня 2021 року слідчим слідчого відділення №2 Подільського РУП кримінальне провадження , в тому числі по вказаному факту , відносно ОСОБА_5 було закрито за відсутністю складу кримінального правопорушення, про що орган пробації був повідомлений -2 серпня 2023 року.

За інформацією, наданою прокурором у судовому засіданні, вказана постанова не скасовувалася, підозра не оголошувалася, розшук ОСОБА_5 не оголошувався.

Таким чином , факту ухилення ОСОБА_5 від виконання вироку у період з 17 листопада 2014 року по 16 травня 2021 року не встановлено , так як органом пробації вирок не виконувався у зв`язку із направленням матеріалів для притягнення останнього до кримінальної відповідальності ,а органу досудового розслідування знадобилося понад 6 років , щоб спромогтися вирішити вказане питання .

Відповідно до ст.152 КВК України , однією з підстав звільнення від відбуття покарання для органів виконання покарань є закінчення строків давності виконання обвинувального вироку.

Правова природа вказаного виду звільнення від відбування призначеного покарання зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків. Особа, засуджена до певного виду покарання, не несе правового обов`язку застосовувати правообмеження, які входять до його змісту, сама до себе - це виключна одностороння компетенція спеціальних державних органів, які виконують покарання.

Водночас, засуджена до певного виду покарання особа не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою кримінальні правовідносини, а отже, унеможливлює виконання покарання.

Вказані положення свідчать, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджена особа своєю поведінкою не перешкоджала процедурі його виконання.

Отже, судом встановлено , що на час ухвалення постанови про закриття кримінального провадження закінчилися не лише строки , передбачені ст. 80 КК України , а й загальні строки, установлені ч.2 ст. 49 КК України (п`ятнадцять років з моменту вчинення злочину і п`ять років - проступку), що є підставою для звільнення засудженого від кримінальної відповідальності .

Вчинення з 10.08.2023 по 15.10.2024 року засудженим ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України , за яке 21 листопада 2024 року він був звільнений від кримінальної відповідальності ,не має значення для вирішення питання щодо давності виконання вироку Красноокнянського районного суду Одеської області від 12 березня 2014 року , так як станом на початок вчинення вказаного кримінального правопорушення строк давності виконання вироку суду фактично скінчився.

Враховуючи вищенаведене та той факт, що на даний час закінчились строки давності виконання обвинувального вироку Красноокнянського районного суду Одеської області від 12 березня 2014 року і факт ухилення ОСОБА_5 від відбування покарання не встановлений, суд вважає, що подання органу пробації підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 49,80 КК України, ст. 152 КВК України , ст.ст. 369-372, 537, 539 КПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Подання начальника Подільського районного сектору №3 філії Державної установи "Центр пробації" в Одеській області про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку стосовно засудженого ОСОБА_5 задовольнити.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого вироком Красноокнянського районного суду Одеської області від 12 березня 2014 року до покарання у виді 100 годин громадських робіт, звільнити від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Ухвала може буде оскаржена до Одеського апеляційного суду через Окнянський районний суд Одеської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено в залі судового засідання 23 грудня 2025 року о 15.00 год.

Суддя ОСОБА_1