Справа № 287/602/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" січня 2026 р. селище Ємільчине

Ємільчинський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі с/з ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

захисника обвинувачених ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

потерпілі не з`явилися

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в селищі Ємільчине кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України, -

в с т а н о в и в :

Відповідно до обвинувального акта 26 грудня 2020 року близько 02 год 00 хв ОСОБА_5 разом з ОСОБА_6 , перебували у громадському місці, а саме по провулку Робітничому, що розташований в м. Олевськ, Коростенського району, Житомирської області. В той же ж день та час у останніх виник словесний конфлікт з ОСОБА_8 . В ході даного конфлікту ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , нічого не пояснюючи, розуміючи, що перебувають у громадському місці, прагнучи показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки у суспільстві, вирішили самоутвердитися за рахунок приниження ОСОБА_8 .

Після чого ОСОБА_5 , діючи зверхньо, з хуліганських спонукань, з мотивів явної неповаги до суспільства, підійшов до ОСОБА_8 , та застосовуючи фізичну силу, безпідставно, тримаючи в руках невідомий предмет наніс останньому один удар даним предметом в ліву сторону голови ОСОБА_8 та один удар в область спини. В цей же ж час в ході даного конфлікту ОСОБА_6 , тримаючи в руках невідомий металевий предмет наніс один удар даним предметом по правій нозі ОСОБА_9 . В подальшому ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за допомогою власної фізичної сили звалили з ніг ОСОБА_8 та почали наносити останньому удари по тулубу руками, ногами та невідомим предметом. В результаті чого ОСОБА_8 відповідно до висновку судово-медичної експертизи було заподіяно тілесні ушкодження у вигляді синця на передній поверхні правого стегна в середній третині, поперековій ділянці справа, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Після чого до вищевказаного місця, а саме провулку Робітничого, який розташований в м. Олевськ, Коростенського району, Житомирської області, в той же день та час, приїхав брат ОСОБА_8 - ОСОБА_10 , який побачивши, як ОСОБА_5 та ОСОБА_6 наносять тілесні ушкодження ОСОБА_8 , заступився за останнього, а саме зробив зауваження ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , сказавши останнім аби вони припинили наносити тілесні ушкодження його братові. В результаті чого, ОСОБА_5 , нічого не пояснюючи, діючи зверхньо, з хуліганських спонукань, з мотивів явної неповаги до суспільства, підійшов до ОСОБА_10 , та застосовуючи фізичну силу, збив ОСОБА_10 з ніг, заламавши останньому дві руки, прижавши його тіло коліном до землі, таким чином тримаючи його. В цей же ж час до ОСОБА_10 підбіг ОСОБА_6 та наніс один удар ногою по спині ОСОБА_10 , після чого ОСОБА_10 хотів піднятися та в цей же ж час ОСОБА_5 наніс один удар ногою в праву сторону обличчя ОСОБА_10 .

В подальшому ОСОБА_10 піднявшись на ноги, зробив знову зауваження ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , аби останні припинили наносити йому та братові тілесні ушкодження. В результаті чого ОСОБА_5 , ігноруючи прохання ОСОБА_10 , нічого не пояснюючи, підбіг до ОСОБА_10 та тримаючи в руках невідомий предмет наніс один удар по голові останньому. В результаті чого ОСОБА_10 , було заподіяно тілесні ушкодження у вигляді рани в лівій тім?яній ділянці, садно в лівій поперековій ділянці, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Відповідно до обвинувального акта прокурором дії ОСОБА_5 , ОСОБА_6 кваліфіковані за ч. 2 ст. 296 КК України, а саме хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене групою осіб.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 01.07.2024 року ухвалу Олевського районного суду Житомирської області від 14.03.2024 року, якою повернуто прокурору обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000089 по обвинуваченню ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України скасовано і призначено новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Відповідно до ухвали Житомирського апеляційного суду від 15.08.2024 кримінальне провадження №0000089 від 26.12.2020 по обвинуваченню ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, направлено для розгляду до Ємільчинського районного суду Житомирської області.

Ухвалою Ємільчинського районного суду Житомирської області від 30.08.2024 призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 30.12.2024 кримінальне провадження призначено до судового розгляду, прийнято до розгляду цивільні позови ОСОБА_10 та ОСОБА_8 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням (злочином).

29 січня 2026 року до суду надійшли клопотання обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

У судовому засіданні обвинувачені підтримали подані клопотання та просили їх задовольнити, при цьому на виконання вимог ч. 3 ст. 285 КПК України обвинуваченим було роз`яснено суть обвинувачення та наслідки закриття кримінального провадження із зазначених у клопотаннях підстав.

Обвинувачені зазначили, що розуміють підстави та наслідки, та наполягали на звільненні їх від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Захисник обвинувачених підтримав подані обвинуваченими клопотання та просив їх задовольнити.

Прокурор вказав, що наявні підстави для звільнення обвинувачених від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, не заперечив проти поданих клопотань, підтвердив, що строк давності притягнення обвинувачених до кримінальної відповідальності дійсно наразі сплинув.

Представник потерпілого ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_7 вирішення клопотань про звільнення обвинувачених від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності залишив на розсуд суду.

Потерпілі, належним чином повідомлені про розгляд справи, в судове засідання не з`явилися, подали клопотання про розгляд справи без їх участі.

Представник потерпілого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_11 в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про розгляд справи.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч. 8 ст. 284 КПК України закриття кримінального провадження або ухвалення вироку з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої цієї статті, не допускається, якщо підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. В цьому разі кримінальне провадження продовжується в загальному порядку, передбаченому цим Кодексом.

Як прямо передбачено ч. 1 ст. 285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно з ч. 6 ст. 368 КПК України обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у своїй постанові від 26 березня 2020 року (справа № 730/67/16-к, провадження № 51-6463 км19) зазначив, що за змістом статей 284-288 КПК України підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах. Отже, наявність цих умов є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Визнання підозрюваним, обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення кримінальним процесуальним законом не передбачено. Відповідно до положень ст. 63 Конституції України та ст. 18 КПК України жодну особу не може бути примушено визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення або примушено давати пояснення, показання, які можуть стати підставою для її підозри, обвинувачення у вчиненні нею кримінального правопорушення. Виходячи з цих положень закону, визнання винуватості є правом, а не обов`язком підозрюваного, обвинуваченого, а отже невизнання вказаними особами своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації ними свого права на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання.

Передбачений законом (ст. 49 КК України) інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення із визнанням ними своєї винуватості у вчиненні злочину. Таким чином, невизнання підозрюваним, обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках за умови роз`яснення їм судом суті підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення.

Статтею 49 КК України визначено строки давності з огляду на тяжкість вчиненого злочину, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності, підстави такого звільнення від кримінальної відповідальності, а також обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення та переривання.

Строк давності - це передбачений ст. 49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення злочину і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка вчинила злочин, від кримінальної відповідальності.

Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є закінчення встановлених ч. 1 ст. 49 КК України строків та відсутність обставин, що порушують їх перебіг (ч. 2 ст. 49 КК України).

Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є притягнення особи як обвинуваченого та згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених ч. 1 ст. 49 КК України, та за наявності згоди обвинуваченого на звільнення з підстав спливу строків давності (постанови ККС ВС від 10.06.2021 р. у справі № 640/11750/17, від 25.02.2021 р. у справі №192/3301/16-к).

Встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, суд зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження - досудове розслідування, підготовче судове засідання, судовий розгляд справи судом першої інстанції, на стадії провадження в суді апеляційної інстанції, але до набрання вироком суду законної сили (постанова ККС ВС від 26.02.2019 р. у справі № 309/1201/15-к).

У даному випадку, згідно з обвинувальним актом, початком перебігу строків давності є 26 грудня 2020 року, коли ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вчинили умисні дії, які виразились у вчиненні грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю (хуліганство), вчинене групою осіб.

У кримінальному провадженні вищенаведені дії ОСОБА_5 , ОСОБА_6 кваліфіковано за ч. 2 ст. 296 КК України.

За вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, Кримінальним кодексом України, передбачено покарання у виді обмеження волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на строк до чотирьох років.

Отже злочин, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , відповідно до ст. 12 КК України, як на момент його вчинення, так і на момент розгляду справи - є нетяжким злочином.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки, зокрема п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.

Будь-яких обставин, які б свідчили про наявність підстав для зупинення або переривання строків давності, передбачених ч. 2, ч. 3 ст. 49 КК України, зокрема даних про вчинення обвинуваченими нового кримінального правопорушення чи вчинення умисних дій, направлених на ухилення від досудового розслідування або суду, судом не встановлено.

За наведених обставин та враховуючи, що з дня вчинення обвинуваченими інкримінованого їм кримінального правопорушення строки притягнення до кримінальної відповідальності, передбачені п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, сплинули.

Враховуючи, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не лише надали згоду на звільнення їх від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, а й подали про це відповідні клопотання, вони підлягають звільненню від кримінальної відповідальності. Водночас, розглядаючи вказані клопотання, суд не вирішує питання про винуватість чи невинуватість обвинувачених, оскільки у відповідності до ч. 4 ст. 286 КПК України клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності розглядається негайно, а отже суд позбавлений можливості продовжити дослідження доказів та встановити обставини інкримінованого кримінального правопорушення.

Водночас, вирішуючи питання щодо цивільних позовів, суд виходить з такого.

Як вбачається з матеріалів провадження, під час судового провадження ОСОБА_10 заявив цивільний позов до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди в розмірі 500000 грн, завданої кримінальним правопорушенням (злочином), та ОСОБА_8 заявив цивільний позов до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди в розмірі 500000 грн, завданої кримінальним правопорушенням (злочином).

Закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності (п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України) є нереабілітуючою підставою, а тому така особа не звільняється від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду.

Водночас, у разі постановлення ухвали про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності заявлений у кримінальному провадженні цивільний позов по суті не вирішується, а залишається без розгляду. У такому випадку позивач вправі вирішити свої позовні вимоги в порядку цивільного судочинства.

Наведене обґрунтовано випливає з положень ч. 1 ст. 129 КПК України, згідно з якими вирішення цивільного позову по суті заявлених вимог можливо лише у разі ухвалення обвинувального вироку або постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. У такому випадку суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові ККС ВС від 10.08.2021 р. у справі № 161/694/20 (провадження № 51-811км21).

Відтак, враховуючи прийняття судом рішення про закриття даного кримінального провадження у зв`язку із звільненням обвинувачених від кримінальної відповідальності через закінчення строків давності, цивільний позов потерпілих залишається без розгляду.

Суд роз`яснює, що залишення позову без розгляду не перешкоджає потерпілим звернутися з цими позовами в порядку цивільного судочинства, оскільки закриття справи на підставах, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду. Така позиція узгоджується з висновками, викладеними у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1989 року № 3.

Аналогічні висновки щодо подібного правозастосування викладені в постановах Верховного Суду від 15 січня 2019 року у справі № 185/442/16-к, 15 травня 2019 року у справі № 617/609/15-к, 19 листопада 2019 року у справі № 345/2618/16-к, 10 червня 2021 року у справі № 640/11750/17, 11 листопада 2020 року у справі № 455/229/17, 27 травня 2021 року у справі № 577/977/19 тощо.

Процесуальні витрати відсутні.

Арешт не накладався.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 44, 49, 296 КК України, ст.ст. 9, 284, 286, 288, 376 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Клопотання ОСОБА_5 про звільнення від кримінальної відповідальності - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Клопотання ОСОБА_6 про звільнення від кримінальної відповідальності - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження №0000089 від 26.12.2020 року по обвинуваченню ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України - закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди в розмірі 500000 грн, завданої кримінальним правопорушенням (злочином) залишити без розгляду.

Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди в розмірі 500000 грн, завданої кримінальним правопорушенням (злочином) - залишити без розгляду.

Роз`яснити право цивільних позивачів на заявлення цивільного позову в порядку цивільного судочинства.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга протягом семи днів з дня її оголошення до Житомирського апеляційного суду через Ємільчинський районний суд Житомирської області.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за відсутності такої скарги, а при оскарженні ухвали - після постановлення ухвали апеляційним судом при відхиленні апеляції.

Повний текст ухвали складений та оголошений 03 лютого 2026 року.

Суддя ОСОБА_1