Справа № 168/952/25
Провадження № 1-кп/168/105/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У КР А Ї Н И

20 жовтня 2025 року сел. Стара Вижівка

Старовижівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретаря с/з - ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в сел. Стара Вижівка Волинської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000107 від 26 серпня 2025 року відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мшанець Любомльського району Волинської області, проживаючого та фактично зареєстрованого в АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з середньою освітою, одруженого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, непрацюючого, раніше не судимого,

що обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 3,4 статті 358 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Обставини вчинення кримінальних правопорушень та формулювання обвинувачення.

Обвинувачений ОСОБА_4 на початку листопада 2020 року, більш точного часу та дати під час судового розслідування не встановлено, перебував в невстановленому в ході судового розслідування місці. При цьому останній мав злочинний умисел, направлений на підроблення посвідчення водія. А згідно пункту 7 "Положення про порядок видачі посвідчення тракториста-машиніста", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 квітня1994 року № 217 є документом, що видається особі, яка пройшла медичний огляд у порядку, встановленому МОЗ, а також здобула професійну (професійно-технічну) освіту відповідно до освітньої програми за професіями, що передбачають отримання навичок керування машинами тих категорій, які заявлені на отримання посвідчення, та склала теоретичний і практичний іспити екзаменаційній комісії територіального органу Держпродспоживслужби, та яке видається відповідною установою. Обвинувачений ОСОБА_4 тоді ж усвідомлював характер своїх протиправних дій, звернувся до невстановленої судовим розслідуванням особи, з якою заздалегідь домовився про виготовлення посвідчення тракториста-машиніста за обумовленою ціною близько 3 000 - 4 000 гривень.

У подальшому, на початку листопада 2020 року, більш точного часу та дати в ході проведення судового розслідування не встановлено, обвинувачений ОСОБА_4 , розумів, що вказане посвідчення тракториста-машиніста буде підроблене. Останній перебував тоді ж в м. Луцьк по вул. Тарасова, Волинської області, особисто передав невстановленій досудовим розслідуванням особі, свої особисті анкетні дані, зразок особистого підпису та фото для внесення відомостей у посвідчення тракториста-машиніста, яке надає право на керування машинами.

Потім невстановлена судовим розслідуванням особа, у невстановлений судом час та місці, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_4 використала невстановлену судом комп`ютерну техніку із застосуванням оргтехніки, виготовила документ - посвідчення тракториста-машиніста категорії «А1», «А2» серії НОМЕР_1 виданого 17 листопада 2020 року Управлінням Держпродспоживслужби у Волинській області, вказавши у ньому особу якій видано документ - ОСОБА_4 .

Після цього, обвинувачений ОСОБА_4 , орієнтовно 17 листопада 2020 року, перебував в м. Луцьк по вул. Тарасова, Волинської області (більш точний час судовим розслідування не встановлено) отримав від невстановленої під час судового розгляду особи, підроблене посвідчення тракториста- машиніста серії № НОМЕР_2 та залишив у себе з метою використання такого документа як офіційного. Тобто такого, який має усі необхідні реквізити та юридично значущий характер.

Згідно висновку експерта № СЕ-19/103-25/11351-ДД від 28 серпня 2025 року висновується, що бланк посвідчення тракториста-машиніста серії НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_4 , виготовлений з використанням кольорового знак друкуючого пристрою (пристроїв) зі струменим способом друку; бланк посвідчення тракториста-машиніста серії НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_4 , не відповідає зразку бланка посвідчення тракториста- машиніста, що перебуває в офіційному обігу, так як виготовлений не у відповідності до вимог, які пред`являються до даного виду об`єктів.

Стаття закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Таким чином, встановлені достатні підстави вважати винним обвинуваченого ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 358 КК України за ознаками: підроблення посвідчення, яке видається установою, яка має право видавати такі документи, і яке надає права, з метою використання його підроблювачем, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

Окрім того обвинувачений ОСОБА_4 25 серпня 2025 року, близько 19.45 год, перебував на автомобільній дорозі по вулиці Сонячній в с. Кримне, Ковельського району, Волинської області, керував трактором марки «FORТЕ ХТ-244», реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 . Останній завідомо знав про те, що посвідчення тракториста-машиніста серії НОМЕР_1 , видане на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є підробленим. Тоді ж обвинувачений ОСОБА_4 діяв умисно, усвідомлював протиправний характер своїх дій, мав на меті засвідчення факту наявності у нього права на керування трактором, пред`явив вказане посвідчення працівнику поліції - поліцейському з РПП сектору поліцейської діяльності №3 (с. Стара Вижівка) Ковельського РУП ГУНП у Волинській області старшому сержанту поліції ОСОБА_5 . Чим використав завідомо підроблене посвідчення машиніста-тракториста.

Згідно висновку експерта №СЕ-19/103-25/11351-ДД від 28 серпня 2025 року слідує, що бланк посвідчення тракториста-машиніста серії НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_4 , виготовлений з використанням кольорового знак друкуючого пристрою (пристроїв) зі струменим способом друку; бланк посвідчення тракториста-машиніста серії НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_4 , не відповідає зразку бланка посвідчення тракториста- машиніста, що перебуває в офіційному обігу, так як виготовлений не у відповідності до вимог, які пред`являються до даного виду об`єктів.

Стаття закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Таким чином, встановлені достатні підстави вважати винним обвинуваченого ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 358 КК України за ознаками: використання завідомо підробленого документа.

Досліджені під час судового розгляду докази винуватості.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчинених злочинах за викладених обставин визнав повністю, щиро розкаявся та повністю підтвердив фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті. Вказав, що, придбавши посвідчення, спочатку думав, що воно законне. Бо передав невідомій особі всі необхідні документи.

Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта згідно з вимогами статті 337 КПК України.

При роз`ясненні обвинуваченому суті обвинувачення, ОСОБА_4 повідомив, що йому воно зрозуміле, також зауважив, що визнає себе винним у вчинених правопорушеннях за обставин, наведених у обвинувальному акті, визнав обставини вчинення кримінальних правопорушень, підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті.

Прокурор просив визнати обвинуваченого винним у вчиненні інкримінованих діянь та призначити покарання відповідно чинного законодавства.

У відповідності до положень частини 1 статті 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Оскільки прокурор та обвинувачений не заперечили щодо фактичних обставин справи, враховуючи те, що обвинувачений визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому органом досудового розслідування кримінальних правопорушень в повному обсязі за обставин, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги встановлення судом того факту, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин і відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення частини 3 статті 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, а також приписи частини 2 статті 394 КПК України щодо особливостей апеляційного оскарження. Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому частиною 3 статті 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються. Тому суд, у відповідності до вимог частини 3 статті 349 КПК України, визнав можливим обмежитися лише допитом обвинуваченого та з`ясуванням даних про його особу.

На підставі вищезазначеного, оцінюючи обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000107 від 26 серпня 2025 року , відомостей наданих сторонами у судовому засіданні, суд погоджується із кваліфікацією кримінального правопорушення органом досудового слідства та приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у скоєнні кримінальних правопорушень передбачених частинами 3, 4 статті 358 КК України, тобто підроблення посвідчення, яке видається установою, яка має право видавати такі документи, і яке надає права, з метою використання його підроблювачем, вчиненому за попередньою змовою групою осіб та використання завідомо підробленого документа, є доведеною в повному обсязі.

Нормативно-правове обґрунтування.

Відповідно до статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод, законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог статті 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; та інші обставини.

Обов`язок доказування, обставин зазначених у статті 91 КПК України, покладається на прокурора.

Статтею 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Згідно з частиною 3 статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський Суд з прав людини наголошує, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. вищенаведене рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Ретельно дослідивши в повному обсязі й зіставивши зібрані у кримінальному провадженні докази, надавши їм правову оцінку з точки зору належності, допустимості і достовірності, суд прийшов до висновку, що вони в своїй сукупності та взаємозв`язку узгоджуються між собою та є допустимими і достатніми для ухвалення обвинувального вироку стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 у скоєнні кримінальних правопорушень передбачених частинами 3,4 статті 358 КК України.

Щодо призначення міри покарання.

Прокурор у судовому засіданні зазначив, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 доводиться матеріалами справи. Просив визнати ОСОБА_6 винним та призначити йому покарання: за частиною 3 статті 358 КК України - 1 рік позбавлення волі; за частиною 4 статті 358 КК України - 1 рік пробаційного нагляду. На підставі частини 1 статті 70 КК України за сукупністю злочинів призначити покарання у виді позбавлення волі шляхом поглинання менш судового покарання більш суворим покаранням, остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік. Враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який характеризується позитивно, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих обставин, вказав за можливе застосувати статтю 75 КК України із призначенням іспитового строку терміном 2 роки. Беручи до уваги ухвалу слідчого судді Ратнівського районного суду Волинської області від 29 серпня 2025 року про накладення арешту на посвідчення тракториста-машиніста серії НОМЕР_1 , на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , просив суд вирішити питання щодо речового доказу - посвідчення водія. Шкода не завдана. Витрати на залучення експерта становлять 3119,90 грн., які слід стягнути з обвинуваченого. Запобіжний захід не обирався.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні просив суд призначити йому покарання мінімального строку із застосуванням статті 75 КК України

Приймаючи до уваги вищевказане, суд вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 3,4 статті 358 КК України, повністю доведена зібраними у кримінальному провадженні доказами, які є об`єктивними, допустимим та належними, що узгоджуються між собою.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 містять склад злочинів, передбачених частинами 3,4 статті 358 КК України, та суд кваліфікує їх за ознаками:

підроблення посвідчення, яке видається установою, яка має право видавати такі документи, і яке надає права, з метою використання його підроблювачем, вчиненому за попередньою змовою групою осіб та використання завідомо підробленого документа.

Відповідно до вимог статті 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне та достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети та принципів справедливості і індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

Згідно частиною 2 статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до абзацу 3 пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24 жовтня 2003 року, досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Крім того, як неодноразово наголошував у своїх висновках Верховний Суд, що суди не повинні допускати спрощений та однаковий підхід до розгляду справи та застосовувати індивідуалізацію покарання, з урахуванням конкретних обставин кожної справи. Індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта (постанова Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі №207/5011/14-к (провадження №51-1985км 18).

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання

Суд висновує, що обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 є щире каяття , активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення,вперше притягається до кримінальної відповідальності. Обставин, що обтяжують покарання, згідно статті 67 КК України, судом не встановлено.

За вчинення злочину, передбаченого санкцією частини 3 статті 358 КК України передбачено покарання у виді обмеженням волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк.

Відповідно до статті 12 КК України злочин, передбачений частиною 3 статті 358 КК України є нетяжким злочином.

За вчинення злочину, передбаченого санкцією частини 4 статті 358 КК України передбачено покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або пробаційний нагляд на строк до двох років, або обмеження волі на той самий строк.

Відповідно до статті 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене частиною 4 статті 358 КК України є кримінальним проступком

Дослідивши дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , суд при призначенні покарання враховує, що обвинувачений раніше не судимий. Вину в вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав у повному обсязі та усвідомив неправомірність своїх дій, розкаявся у вчиненому, виявляє щирий жаль з приводу вчиненого, засуджує свою поведінку.

Суд приймає до уваги, що обвинувачений ОСОБА_4 є громадянином України, вчинив кримінальні правопорушення, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, обвинувачений має постійне місце проживання, позитивно характеризується за місцем проживання, до кримінальної відповідальності притягається вперше.

Призначаючи покарання, суд керується положеннями статті 65 КК України, та дотримуючись принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових злочинів та враховує характер і ступень тяжкості скоєного кримінального правопорушення, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин, у сукупності із даними, що характеризують особу ОСОБА_4 його відношення до скоєного злочину, вважає, що покарання треба визначити в межах санкцій частини 3 та частини 4 статті 358 КК України у виді: - за частиною 3 статті 358 КК України - 1 рік позбавлення волі; - за частиною 4 статті 358 КК України - 1 рік пробаційного нагляду.

На підставі частини 1 статті 70 КК України за сукупністю злочинів призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі шляхом поглинання менш судового покарання більш суворим покаранням. Остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

У частині 2 статті 65 КК України встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання. Суд вважає, що такий же принцип застосовується і при вирішенні питання про порядок відбування покарання, зокрема, про можливість звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Щодо застосування при призначенні покарання положень статті 75 КК України, то це не може бути перешкодою для застосування судом при призначенні покарання положень вказаної норми кримінального закону. Крім того, суд враховує, що визначені у статті 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Відповідно до вимог частини 1 статті 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням..

Відповідно до пункту 9 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» судам необхідно мати на увазі, що частиною 1 статті 75 КК України передбачено звільнення від відбування покарання з випробуванням тільки тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження (для військовослужбовців), обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, тобто лише щодо основного покарання, що має бути належним чином вмотивовано у вироку. Рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване. Іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного до трьох років (частина 3 статті 75 КК України).

Окрім зазначеного вище суд враховує, що обвинувачений раніше не судимий та вчинив нетяжкий злочин та кримінальний проступок.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду й розміру, він ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Так, згідно з роз`ясненнями, які містить пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог статті 65КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Врахувавши в сукупності наведені вище обставини злочину, особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючих та відсутність

обтяжуючих покарання обставин, суд доходить висновку про можливість виправлення та перевиховання засудженого без ізоляції від суспільства із застосуванням положень статті 75 КК України, тому вважає за можливе звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням.

При цьому суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною 1 статті 76 КК України, які будуть достатні для забезпечення належної поведінки ОСОБА_4 та виконуватимуть виховну та превентивну функцію.

Таким чином, суд дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових злочинів без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від покарання з випробуванням на підставі статті 75 КК України та з покладенням на нього обов`язків, передбачених частиною 1 статті 76 КК України.

На підставі вище зазначеного, суд вважає, що саме таке покарання, на переконання суду, є справедливим і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Щодо запобіжного заходу.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 не застосовувався.

Вирішення питання щодо процесуальних витрат, речових доказів та заходів забезпечення кримінального провадження.

Питання щодо процесуальних витрат суд вирішує відповідно до вимог глави 8 Розділу І КПК України.

Цивільний позов не заявлено, кримінальним правопорушенням не заподіяно матеріальних збитків, шкоди державі не завдано.

Судові витрати на залучення експертів всього в розмірі 3119 грн.90 коп. за проведення судової технічної експертизи документів ( висновок експерта № СЕ-19/103-25/11351-ДД від 28 серпня 2025 року слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави.

Питання щодо речових доказів судом вирішити в порядку вимог статті 100 КПК України.

Ухвалою від 29 серпня 2025 року слідчого судді Ратнівського районного суду Волинської області наклали арешт на майно, вилучене під час огляду місця події 25 серпня 2025 року, яке належить ОСОБА_4 , з позбавленням права користування, розпоряджання та відчуження. А саме: на посвідчення тракториста-машиніста серії НОМЕР_1 , видане на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Накладений арешт ухвалою від 29 серпня 2025 року слідчого судді Ратнівського районного суду Волинської області підлягає скасуванню відповідно до частини 4 статті 174 КПК України. Арештоване майно - посвідчення тракториста-машиніста серії НОМЕР_1 , на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,-знищити.

На підставі викладеного,

керуючись статтями 50, 59-1, 63, 65, 75, 76, 358 КК України,

статтями 100, 124, 174, 349, 367-371, 373, 374, 376, 392-395 КПК України,

суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 3, 4 статті 358 КК України та призначити йому покарання у виді :

- за частиною 3 статті 358 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі;

- за частиною 4 статті 358 КК України у виді 1 (одного) року пробаційного нагляду.

Відповідно до частини 1 статті 70 КК України призначити ОСОБА_4 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покарання -у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном на 1 (один) рік.

На підставі частин 1, 2 статті 76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Покласти нагляд за особою, звільненою від відбування покарання з випробуванням, на орган з питань пробації за місцем проживання ОСОБА_4

Роз`яснити про те, що якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчиняє правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.

Іспитовий строк ОСОБА_4 відраховувати з моменту проголошення вироку.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 не застосовувався.

Цивільний позов не заявлено, кримінальним правопорушенням не заподіяно матеріальних збитків, шкоди державі не завдано.

Судові витрати: за проведення судової технічної експертизи документів (висновок експерта № СЕ-19/103-25/11351-ДД від 28 серпня 2025 року у сумі 3 119,90 (три тисячі сто дев`ятнадцять гривень 90 копійок) гривень слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави відповідно до частини 2 статті 124 КПК України.

Накладений арешт ухвалою від 29 серпня 2025 року слідчого судді Ратнівського районного суду Волинської області відповідно до частини 4 статті 174 КПК України - скасувати.

Посвідчення тракториста-машиніста серії НОМЕР_1 , на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - знищити.

Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляції через Старовижівський районний суд Волинської області до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, з урахуванням особливостей передбачених статтею 394 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Згідно частини 2 статті 394 КПК України вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку не пізніше наступного дня після його ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні під час проголошення вироку.

Суддя ОСОБА_1