ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/106/26 Справа № 335/6563/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2022 року, якою відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_6 на постанову прокурора про закриття кримінального провадження № 0000273 від 16.05.2017 року, -

В С Т А Н О В И В:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою слідчого судді Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2022 року, відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_6 на постанову прокурора про закриття кримінального провадження № 0000273 від 16.05.2017 року.

В обґрунтування рішення слідчий суддя зазначив, що кримінальне провадження № 0000273 від 16.05.2017 року закрито саме з підстав набрання чинності закону, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння, передбачене ст. 375 КК України та закриття кримінального провадження з цих підстав, унеможливлює проведення подальшого досудового розслідування, тому проведення подальшого досудового розслідування та відповідних слідчих дій, як про це стверджує скаржник, у даному випадку є незаконним, а тому відсутні підстави для скасування постанови прокурора про закриття кримінального провадження, оскільки ним прийнято обґрунтоване рішення про закриття кримінального провадження, у зв`язку зі скасуванням кримінальної відповідальності, яка передбачена ст. 375 КК України та це є безумовною підставою для прийняття відповідного рішення про закінчення досудового розслідування.

Вказав, що відсутність кримінальної відповідальності за діяння виключає необхідність збирання будь-яких доказів щодо цього діяння, в тому числі шляхом проведення будь-яких слідчих дій.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі адвокат просить поновити строк на апеляційне оскарження, ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу якою скасувати постанову прокурора про закриття кримінального провадження.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги в частині поновлення строку на апеляційне оскарження зазначає, що він не був належним чином повідомлений про розгляд скарги, копію ухвали слідчого судді він не отримував, про її існування він дізнався випадково з Єдиного державного реєстру судових рішень, проходив службу в лавах Збройних Сил України з перших днів повномасштабного вторгнення рф.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд безпідставно розглянув скаргу без його участі.

Вказує, що висновки слідчого судді про те, що ст. 375 КК України втратила чинність 11.12.2020 року, а відтак без згоди обвинуваченого закривати кримінальне провадження є непрофесійним. Закриття кримінального провадження є реабілітуючи обставин, а відтак потребує згоди на це обвинуваченого, проте від нього такої згоди ні прокурором, ні слідчим не отримано, при тому, що він категорично заперечував про закриття кримінального провадження.

Позиції учасників судового провадження.

ОСОБА_6 , будучи належним чином повідомленим про місце та час розгляду справи в судове засідання не з`явився, в апеляційній скарзі просив розглядати скаргу без його участі, а тому апеляційний суд вважає за можливе розглянути скаргу без його участі.

Мотиви апеляційного суду.

Дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Враховуючи особливий статус ОСОБА_6 як військовослужбовця, характер його служби апеляційний суд вважає за можливе поновити строк на апеляційне оскарження.

Статтею 55 Конституції України гарантовано кожному право на оскарження до суду будь-яких рішень, дій чи бездіяльності органів влади, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відмовляючи в задоволенні скарги ОСОБА_6 слідчий суддя послався на те, що відсутність кримінальної відповідальності за діяння виключає необхідність збирання будь-яких доказів щодо цього діяння, в тому числі шляхом проведення будь-яких слідчих дій. Кримінальне провадження № 0000273 від 16.05.2017 року закрито саме з підстав набрання чинності закону, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння, передбачене ст. 375 КК України та закриття кримінального провадження з цих підстав, унеможливлює проведення подальшого досудового розслідування, тому проведення подальшого досудового розслідування та відповідних слідчих дій, як про це стверджує скаржник, у даному випадку є незаконним, а тому відсутні підстави для скасування постанови прокурора про закриття кримінального провадження, оскільки ним прийнято обґрунтоване рішення про закриття кримінального провадження, у зв`язку зі скасуванням кримінальної відповідальності, яка передбачена ст. 375 КК України та це є безумовною підставою для прийняття відповідного рішення про закінчення досудового розслідування.

З такими висновками слідчого судді погоджується й апеляційний суд зважаючи на наступне.

Як вбачається з матеріалів провадження, ТУ ДБР, розташованого у місті Мелітополь, проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000273 від 16.05.2017 року за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 375 КК України.

Постановою прокурор від 21.09.2021 року дане кримінальне провадження закрито на підставі п. 4 ч. 1 ст. 284 КПК Укрїани, у зв`язку з набранням чинності закону, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння, передбачені ст. 375 КК України.

Рішенням Конституційного Суду України від 11.06.2020 р.у справі № 7-р/202 за конституційним поданням 55 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України(конституційності)статті 375 Кримінального кодексу України було прийнято рішення, яким визнано такою, що не відповідає Конституції України(є неконституційною),статтю 375 Кримінального кодексу України, та стаття 375 Кримінального кодексу України, яка визнана неконституційною, втрачає чинність через шість місяців з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Виходячи з положень ст. 152 Конституції України, закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Матеріальна чи моральна шкода, завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, відшкодовується державою у встановленому законом порядку.

Стаття 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» так само передбачає, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

За змістом ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Частиною 1 ст. 2 КК визначено, що підставою для кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

За частиною 1 ст. 11 КК злочином є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 КК злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення.

Згідно з положеннями ст. 5 КК закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Водночас закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Системне й телеологічне тлумачення зазначених правових норм дає підстави зробити висновок, що діяння може вважатися кримінальним правопорушенням лише за умови, якщо воно визнається таким чинною нормою Особливої частини КК. Втрата такою нормою чинності тягне неможливість її застосування до діянь, які раніше визнавалися злочином. При цьому в разі ухвалення в подальшому нового закону, який знову визнає відповідне діяння кримінально караним, такий закон не матиме зворотної дії з огляду на наведені положення ст. 58 Конституції України та ст. 5 КК.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13 січня 2021 року (справа № 0306/7567/12, провадження № 13-73кс19), зазначила, що особу може бути піддано кримінальному переслідуванню виключно за діяння, яке визнано злочином за нормами КК, тоді як втрата чинності нормою Особливої частини КК означає, що передбачені нею дії або бездіяльність вже не містять ознак діяння, за яке цим Кодексом встановлювалася кримінальна відповідальність. Офіційна констатація невідповідності правової норми Конституції України анулює її юридичну силу, що за змістом є рівнозначним виключенню такої норми на законодавчому рівні. Отже, дія чи бездіяльність перестають вважатися злочином як на підставі закону про скасування кримінальної відповідальності, так і у зв`язку з прийняттям Конституційним Судом України рішення про неконституційність норми КК, що встановлювала цю відповідальність.

Як зауважила Велика Палата Верховного Суду в названому рішенні, на користь висновку про ретроспективну дію рішень Конституційного Суду України, якими констатовано невідповідність Основному Закону положень КК щодо криміналізації певних дій або бездіяльності, свідчить і зміст п. 1 ч. 3 ст. 459 КПК. Згідно з цією нормою процесуального права встановлення неконституційності закону, застосованого судом під час вирішення справи, визнається виключною обставиною і підставою для перегляду судових рішень, що набрали законної сили, в порядку екстраординарного провадження. З цих підстав може бути перевірено і скасовано обвинувальний вирок про засудження особи за діяння, скоєні в період чинності зазначеного вище закону, а також ухвалу, постанову судів апеляційної та касаційної інстанцій, винесені до прийняття Конституційним Судом України відповідного рішення.

Верховний Суд у складі Третьої судової палати Касаційного кримінального суду звертає увагу на те, що за змістом п. 4 ч. 1 ст. 284 КПК кримінальне провадження закривається в разі, якщо набрав чинності закон, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння, вчинене особою. Хоча буквальний зміст цієї норми не вказує на необхідність закриття кримінального провадження внаслідок визнання неконституційним закону, який встановлював кримінальну караність діяння, однак така необхідність вбачається з наведених вище висновків про юридичні наслідки ухвалення відповідного рішення Конституційним Судом України, що є аналогічними наслідкам набрання чинності законом, яким скасовується кримінальна караність діяння.

Таким чином, оскільки ст. 375 КК України втратила чинність у зв`язку з визнанням її такою, що не відповідає Конституції України, на підставі Рішення Конституційного Суду України від 11 червня 2020 року № 7-р/202, прокурор прийшов до правильного висновку про те, що кримінальне провадження за № 0000273 від 16.05.2017 року за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 375 КК України підлягає закриттю з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 284 КПК.

Доводи апелянта про те, що закриття кримінального провадження є реабілітуючи обставин, а відтак потребує згоди на це обвинуваченого не є слушними, оскільки на відміну від п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК, положення п. 4 цієї статті не передбачають можливості продовження кримінального провадження в цілях реабілітації або з інших причин. Це пов`язано із тим, що втрата чинності законом, який раніше визнавав те чи інше діяння кримінальним правопорушенням, унаслідок його скасування чи визнання неконституційним робить подальше кримінальне провадження безпредметним особу в будь-якому разі не може бути притягнуто до кримінальної відповідальності, якщо відповідне діяння не є злочином відповідно до чинного КК, а отже сторона обвинувачення не може доводити його винуватості.

Відтак, постанова прокурора є законною, ухвала слідчого судді відповідає вимогам ст. ст. 307, 370 КПК України, є обґрунтованою та належним чином мотивованою, а тому підстав для її скасування за доводами апеляційної скарги не вбачає.

Керуючись ст. ст. 392, 404, 405, 407, 418, 419, 423 КПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Поновити ОСОБА_6 строк на апеляційне оскаження ухвали слідчого судді Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2022 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2022 року, якою відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_6 на постанову прокурора про закриття кримінального провадження № 0000273 від 16.05.2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4