КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження 11-кп/824/5569/2025 Категорія: ст. 422-1 КПК України
ЄУН: 759/2138/18 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 15 вересня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У провадженні Святошинського районного суду м. Києва перебуває об`єднане кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 20 грудня 2017 року за № 0011188, 29 серпня 2024 року за № 0002757, та 21 березня 2024 року за № 0000791, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України,

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 15 вересня 2025 року задоволено клопотання прокурора, продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 (шістдесят) днів, тобто до 13 листопада 2025 року включно, з визначенням обвинуваченому розміру застави, який здатний забезпечити виконання покладених на нього обов`язків, у розмірі 250 (двісті п`ятдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 757000 (сімсот п`ятдесят сім тисяч) гривень, після внесення якої ОСОБА_8 підлягає звільненню з-під варти в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 202 КПК України, з покладенням, у разі внесення застави, обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора та застосувати до ОСОБА_9 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за місцем проживання, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 184 КПК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник наголошує, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою належним чином, винесена судом без достатніх на те правових підстав і підлягає скасуванню.

Так захисник наголошує, що прокурором у клопотанні вказано на продовження існування ризиків, а саме: переховування від органів досудового розслідування та/або суду; незаконний вплив на свідків; вчинення іншого кримінального правопорушення; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином. Разом з тим, прокурором не надано суду будь-яких доказів на підтвердження того, що заявлені ризики продовжують існувати, що вони реальні, що ризики не зменшилися з час і виправдовують продовження тримання обвинуваченого під вартою.

На переконання захисника, твердження прокурора про існування ризиків, негативної процесуальної поведінки обвинуваченого є формальним, декларативним, мають абстрактний характер та не підтверджуються матеріалами кримінального провадження та, фактично, є припущенням сторони обвинуваченого, а, відтак, як наголошує захисник, не виправдовують продовження застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Захисник вказує, що ухвалою суду від 31 березня 2025 року об`єднані в одне провадження кримінальні провадження № 0002757 від 29 серпня 2024 року за ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України, та № 0011188 від 20 грудня 2017 року за ч. 3 ст. 187 КК України. Останнє кримінальне провадження перебувало у провадженні суду з 2018 року. Ухвалою від 4 липня 2025 року суд об`єднав в одне провадження ще й кримінальне провадження № 0000791від 21 березня 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 263 КК України.

Однак, запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_8 був обраний саме у кримінальному провадженні № 0002757 від 29 серпня 2024 року, в межах якого і було заявлено клопотання прокурором про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Захисник підкреслює, що у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_8 обвинувачується у вчинення якого кримінального правопорушення, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років. Разом з тим, у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 187 КК України, яке є особливо тяжким, ОСОБА_8 спочатку був обраний запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешт, а згодом ухвалою від 13 липня 2018 року запобіжний захід відносно останнього було змінено на нічний домашній арешт.

З огляду на те, що кримінальне провадження № 0011188 від 20 грудня 2017 року за ч. 3 ст. 187 КК Україниздійснюється щодо більш тяжкого кримінального правопорушення, ніж кримінальні провадження № 0002757 від 29 серпня 2024 року за ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України та кримінальне провадження № 0000791від 21 березня 2024 року за ч. 1 ст. 263 КК України, на переконання захисника, необхідно брати до уваги той запобіжний захід, який був застосований в межах кримінального провадження за більш тяжкий злочин, оскільки за його вчинення передбачена більш сувора відповідальність, а, відтак, й оцінка судом можливих ризиків здійснюється більш прискіпливо.

Також на думку захисника, суд також не оцінив належним чином обставини, передбачені ст. 178 КПК України, що мають бути обов`язково враховані судом при вирішення питання про продовження запобіжного заходу, а саме, судом не враховано, що обвинувачений має сталі соціальні зв`язку має на утриманні неповнолітнього сина, 2016 року народження, утримує батьків пенсійного віку з П групою інвалідності, є активним членом громадської організації «Правий сектор Печерськ», позитивно характеризується за місцем проживання, його задіювали для організації забезпечення правопорядку в місцях проведення масових заходів. За вказаних обставин, на переконання захисника, до обвинуваченого можливо застосувати інший запобіжний захід, який не пов`язаний з тримання під вартою.

Апеляційна скарга захисника не містить клопотання про проведення апеляційного розгляду поданої скарги за участю сторін.

Однак, після повідомлення учасників кримінального провадження про надходження апеляційної скарги та дату і час апеляційного розгляду, в судове засідання з`явились захисник та прокурор. Від обвинуваченого будь-яких заяв та клопотань не надходило.

При цьому до відома учасників апеляційного розгляду доведено, що ухвалою судді-доповідача від 23 вересня 2025 року обвинуваченому повернута апеляційна скарга, подана через поштове відділення від імені обвинуваченого невідомою особою, з порушенням встановленого порядку направлення ув`язненими поштової кореспонденції та за відсутності будь-яких даних, що така скарга передана обвинуваченим захиснику у кримінальному провадженні, що здійснює свої повноваження відповідно до КПКУкраїни, безпосередньо під час побачення з ним, як така, що подана на поштове відділення невідомою особою, яка не має права на апеляційне оскарження ухвали суду. Апеляційна скарга безпосередньо від обвинуваченого не надходила.

Захисник вважав можливим за встановлених обставин розгляд поданої ним апеляційної скарги за відсутності обвинуваченого, враховуючи, що він (захисник) представляє інтереси обвинуваченого.

Прокурор, зважаючи на встановлені обставини, враховуючи відсутність будь-яких заяв від обвинуваченого про участь у будь-який спосіб під час апеляційного розгляду, з огляду на позицію захисника, вважав можливим проведення апеляційного розгляду за відсутності обвинуваченого.

Відповідно до ч. 2 ст. 422-1 КПК України суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду першої інстанції ухвалу про продовження строку тримання під вартою; клопотання про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

На виконання вимог ч. 2 ст. 422-1 КПК України апеляційним судом з суду першої інстанції витребувані копії вказаних документів.

Заслухавши доповідь судді,

- пояснення захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, який додатково вказав, що судом належним чином не перевірені доводи сторони захисту, на які він посилався під час розгляду клопотання прокурора; що обвинувачений належним чином виконував обов`язки, які була покладені на нього в іншому кримінальному провадження; що обвинувачений не переховувався від слідства та суду та не уникав судового розгляду; що обвинувачений взятий під вартою у минулому році та до цих пір перебуває під варто; щодо інших кримінальних проваджень, то йому відомо, що Солом`янський райсуд м. Києва вже дослідив докази та допитав свідків, на яких ОСОБА_8 жодним чином не здійснював вплив;

- прокурора, який вважав апеляційну скаргу такою, що не підлягає до задоволення, оскільки підставами для обрання щодо обвинуваченого саме такого запобіжного заходу стала поведінки обвинуваченого, який понад рік переховувався від суду; обвинуваченому обрано запобіжний захід по одному кримінальному провадженні за наявності й інших кримінальних проваджень в інших судах; що ухвала суду є законною та обґрунтованою;

- дослідивши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

Так, за змістом оскаржуваної ухвали під час судового розгляду прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою з визначенням застави у розмірі 250 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, яке обґрунтоване тим, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 187 КК України, що доводиться зібраними у справі доказами. Оскільки ризики, які були підставою застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою не зменшились та продовжують існувати, на переконання прокурора, існують підстави для продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Як зазначає прокурор у клопотанні, у випадку звільнення ОСОБА_8 з-під варти останній може вчинити спроби переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Інші більш м`які запобіжні заходи не здатні запобігти ризикам, які передбачені ст. 177 КПК України.

Прокурор вказав про те, що ОСОБА_8 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 187 КК України, які відносять до категорії тяжких злочинів, а тому, враховуючи міру покарання, яка загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, ця обставина вже обґрунтовує ризик того, що з метою уникнення покарання обвинувачений може вчинити спробу переховування. Окрім того прокурор вважає, що, враховуючи, що в Україні введений воєнний стан, ОСОБА_8 , користуючись ситуацією в країні, знаходячись на волі, буде мати змогу переховуватись, зокрема, в місцях постійного проведення бойових дій або місцях, непідконтрольних органам державної влади України.

Щодо ризику незаконного впливу на свідків, то прокурор наголошує, що ОСОБА_8 знайомий зі свідками у кримінальному провадженні, а також з матеріалами досудового розслідування, які містять повні анкетні дані та місце перебування свідків, що ОСОБА_8 з метою зміни чи взагалі відмови від дачі показань з метою уникнення від кримінальної відповідальності може впливати на свідків у кримінальному провадженні. Також прокурор просить врахувати, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може у повсякденному житті зустрічатись зі свідками і чинити на останніх незаконний вплив, маючи доступ до зброї та бойових припасів, місць їх придбання, шляхом залякування, примусу, погроз або застосування насильства з метою зміни або ненадання ними викривальних показань щодо обставин вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення.

На переконання прокурора, також наявний ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, що підтверджуються тим, що ОСОБА_8 , усвідомлюючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, наслідки та ризики втечі для нього, будучи військовослужбовцем, який має певну підтримку серед інших військовослужбовців, доступ до зброї, може здійснювати вплив на свідків, у т.ч. з використанням зброї, що складатиме суть ризику вчинити інше кримінальне правопорушення або перешкодити кримінальному провадженню іншим чином. Окрім того, обвинувачений з метою уникнення кримінальної відповідальності може вчинити самокалічення або симулювати хворобу, підробивши для цього відповідні документи або іншим обманом, щоб не перебувати в умовах ізоляції. Однак, як наголошує прокурор, на даний час відсутні медичні застереження щодо неможливості перебування ОСОБА_8 в умовах ізоляції від суспільства.

Враховуючи встановлені ризики, прокурор переконаний, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти встановленим ризикам. При цьому прокурор наголошується, що запобіжний захід у виді:

- особистого зобов`язання не може бути застосований у зв`язку з тим, що він не буде дієвим на підставі наведеної у клопотанні інформації;

- у виді особистої поруки не може бути застосований у зв`язку з відсутністю в оточенні обвинуваченого осіб, які з урахуванням вимог закону можуть бути поручителями, та відсутністю відповідних заяв;

- у виді домашнього арешту не може бути застосований у зв`язку з тим, що такий запобіжний захід не зможе перешкодити обвинуваченому переховуватись від суду, утримати обвинуваченого від незаконного впливу на потерпілих та свідків.

Разом з тим, прокурор вважає можливим визначити обвинуваченому заставу у розмірі 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 757000 грн., і такий розмір застави, на думку прокурора, здатний забезпечити виконання покладених на обвинуваченого обов`язків у разі сплати застави.

За змістом оскаржуваної ухвали прокурор ОСОБА_10 підтримав клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Захисник ОСОБА_7 , думку якого підтримав обвинувачений ОСОБА_8 , заперечували проти задоволення клопотання прокурора, просили змінити ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, а у разі задоволення клопотання прокурора - зменшити розмір застави, вказавши, що ризики, зазначені прокурором необґрунтовані та не доведені. Крім того, захисник зазначив, що ОСОБА_8 має міцні соціальні зв`язки, характеризується виключно позитивно.

За результатами розгляду клопотання прокурора ухвалою суду обвинуваченому продовжено строк тримання під вартою на 60 днів з визначенням застави у розмірі 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 757000 грн. з покладенням, у разі сплати застави, обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України

Ухвала суду обґрунтована тим, що судом з матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_8 не з`являвся в судові засідання, починаючи 4 березня 2019 року (кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 20 грудня 2017 року за № 0011188), у зв`язку з чим ухвалами суду до останнього неодноразово застосовувався привід в судові засідання. У подальшому ОСОБА_8 був оголошений в розшук та надавалися дозволи на затримання останнього з метою його приводу до Святошинського районного суду міста Києва та застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Проте зазначені ухвали не були виконані з невідомих суду причин. 15 листопада 2024 року ОСОБА_8 було затримано в порядку ст. 208 КПК України та того ж дня останнього було повідомлено про підозру у кримінальному провадженні № 0002757. Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави 250 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, який у подальшому продовжувався судом.

Ухвалами колегії суддів кримінальні провадження, внесені до ЄРДР 20 грудня 2017 року за № 0011188, 29 серпня 2024 року за № 0002757 та 21 березня 2024 року за №0000791 об`єднані в одне провадження.

Ретельно проаналізувавши доводи, наведені прокурором та стороною захисту, суд дійшов висновку про те, що такі обставини як зміст та обсяг обвинувачення, конкретні обставини кримінальних правопорушень, які інкриміновані обвинуваченому, дані про особу обвинуваченого, у своїй сукупності свідчать про те, що на даний час наявні такі ризики як-то: обвинувачений, перебуваючи на волі зможе ухилятися від суду та не виконати його процесуальні рішення (ризик переховування), на що вказують характер протиправних дій, в яких він обвинувачується; мотиви, за яких він вчинив дії, що ставляться йому у провину; незаконно впливати на свідків у даному провадженні; тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим у даному кримінальному правопорушенні. Крім того, суд дійшов висновку, що існує велика ймовірність того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, зможе вчинити інше кримінальне правопорушення та перешкодити кримінальному провадженню іншим чином, враховуючи його попередню поведінку.

При цьому судом взято до уваги дані про особу обвинуваченого, а саме його вік, стан здоров`я, щодо якого на даний час в розпорядженні суду відсутні об`єктивні медичні застереження щодо неможливості перебування його під вартою, відомості про місце його проживання та реєстрації, наявність судимостей, відсутність даних про міцні соціальні зв`язки, у тому числі відсутність родини й утриманців. Судом також враховано, що сторона захисту посилається на те, що ОСОБА_8 одружений та має на утриманні малолітню дитину та батьків пенсійного віку, проте, як вбачається з офіційного сайту «Судова влада», ОСОБА_8 розлучений та з нього стягнуто аліменти на утримання дитини.

Також судом враховано, що у провадженні судів знаходяться ще 3 кримінальні провадження стосовно ОСОБА_8 , а саме: кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 263, ч. 2 ст. 296, ч. 4 ст. 296 КК України, у провадженні Рахівського районного суду Закарпатської області, яке зупинено до звільнення з військової служби інших обвинувачених, кримінальне провадження № 0010303 від 11 вересня 2017 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, у провадженні Солом`янського районного суду м. Києва, в якому ОСОБА_8 оголошено в розшук; кримінальне провадження № 0000416 від 24 березня 2023 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст.407 КК України, у провадженні Білоцерківського міськрайонного суду м. Києва. Окремо судом звернута увага, що ОСОБА_8 неодноразово був притягнутий до відповідальності за скоєння адміністративних правопорушень за ч. 1 ст. 130, ч. 5 ст. 126 КУпАП, шо, на думку суду, у своїй сукупності свідчить про існування ризику можливого вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень, а тому суд дійшов висновку, що обрання запобіжного заходу відносно обвинуваченого є обґрунтованим та співмірним пред`явленому ОСОБА_8 обвинуваченню, а вид запобіжного заходу - тримання під вартою є доцільним та необхідним, а обставин, що могли б свідчити про можливість запобігання зазначеним ризикам шляхом застосуванням до обвинуваченого інших, більш м`яких запобіжних заходів, судом не встановлено.

Водночас, суд, керуючись правилами ч. 5 ст. 182; ст. 183 КПК України, дійшов висновку про наявність правових підстав для визначення обвинуваченому ОСОБА_8 розміру застави, яка, на думку суду, буде достатньою для забезпечення виконання ним обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Колегія суддів погоджується з таким рішенням суду першої інстанції.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів враховує, що згідно з положеннями ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Колегія суддів враховує, що, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до положень ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь встановлених ризиків,які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин, тобто, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане, оскільки відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції наведені вимоги закону дотримано,що стороною обвинувачення на даний час доведена наявність у даному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які продовжують існувати, а викладені в ухвалі висновки є обґрунтованими, і доводи сторони захисту їх не спростовують.

При цьому колегія суддів враховує, що з наявних даних встановлено, що питання продовження строку тримання обвинуваченого під вартою вирішено на стадії судового розгляду кримінального провадження, тобто, прокурором у кримінальних провадженнях визнано зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувальних актів та прийнято рішення про звернення з ними до суду, що свідчить про те, що ОСОБА_8 набув статусу обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, і обґрунтованість висунутого обвинувачення на даний час перевіряється судом першої інстанції шляхом дослідження доказів, оцінка яким буде судом першої інстанції надана в нарадчій кімнаті під час прийняття рішення за наслідками розгляду кримінального провадження по суті.

Таким чином, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом враховані обставини інкримінованих ОСОБА_8 кримінальних правопорушень та їх наслідки, та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам.

Так, згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше несудимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до наявних у розпорядженні колегії суддів матеріалів ОСОБА_8 є раніше несудимою особою.

Разом з тим ОСОБА_8 висунуто обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років із конфіскацією майна, та тяжких злочинах, передбачених ч. 1 ст. 263 КК України, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років.

Колегія суддів зауважує, що суворість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі доведення його винуватості у вчиненні інкримінованих йому дій, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування, та саме по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду.

Окрім того, колегія суддів враховує, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від потерпілого та свідків під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто, допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України).

З урахуванням висунутого обвинувачення, характеру інкримінованих обвинуваченому дій, відсутності даних про допит свідків у вказаному кримінальному провадженні, обставин, наведених прокурором на підтвердження наявності вказаного ризику та не спростованих стороною захисту у будь-який спосіб, що було враховано й судом першої інстанції, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов небезпідставного висновку, що на даному етапі судового провадження ризик впливу на свідків у даному кримінальному провадженні не зменшився та продовжує існувати, а, відтак, доводи сторони захисту про зворотнє є непереконливими.

Наявність у провадженнях різних судів кримінальних проваджень за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 263, ч. 2 ст. 296, ч. 4 ст. 296, ч. 5 ст. 407 КК України, а також відомостей про неодноразово притягнення ОСОБА_8 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130, ч. 5 ст. 126 КУпАП, на переконання колегії суддів, свідчить про реальність ризику вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень.

Сукупність встановлених на даний час обставин, на думку колегії суддів, свідчить про небезпідставність наявності ризику про можливість перешкоджання з боку обвинуваченого кримінальному провадженню й іншим шляхом.

При цьому всупереч доводів апеляційної скарги, судом першої інстанції перевірялись обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме вік та стан здоров`я обвинуваченого, щодо якого у розпорядженні суду на даний час відсутні об`єктивні медичні застереження щодо неможливості перебування його під вартою, відомості про місце його проживання та реєстрації, наявність судимостей, відсутність даних про міцні соціальні зв`язки, у тому числі відсутність родини й утриманців. Місцевим судом також перевірялись доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_8 одружений та має на утриманні малолітню дитину та батьків пенсійного віку. Однак, суд першої інстанції вказав про те, що ОСОБА_8 є розлученим, та з нього стягнуто аліменти на утримання дитини.

Колегія суддів враховує, що до апеляційної скарги захисником долучені копії документів, які містять дані про особу обвинуваченого. Разом з тим, копія характеристики з місця проживання обвинуваченого датована 14 вересня 2017 рік; характеристика з ГО «Правий сектор Печерськ» також датована 17 лютого 2017 року; копії пенсійних посвідчень батьків ОСОБА_8 містять інформацію, що дійсно мати ОСОБА_11 з 2015 року є інвалідом 2 групи загального захворювання довічно, батько ОСОБА_12 є інвалідом загального захворювання 2 групи з 12 січня 2005 року довічно та кожному з них призначена пенсія. При цьому будь-яких даних про те, що батьки проживають разом з обвинуваченим та/або перебувають на його утриманні, стороною захисту не надано. Що ж стосується копії рекомендаційного листа командира вч НОМЕР_1 від 21 січня 2025 року про те, що командуванням військової частини позитивно розглянуто кандидатуру ОСОБА_8 для здійснення прямої мобілізації на вакантну посаду, то вказані у листі обставини, на думку колегії суддів, зможуть у разі зміни обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою на інший, більш м`який запобіжний захід, забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти встановленим ризикам з огляду на те, що за обставинами, встановленими під час розгляду клопотання прокурора судом встановлено, що відносно ОСОБА_8 у провадженні Білоцерківського міськрайонного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження № 0000416 від 24 березня 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст.407 КК України, тобто, за самовільне залишення військової частини або місця служби, а також нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем, вчинені в умовах воєнного стану або в бойовій обстановці.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції навів в оскаржуваній ухвалі наявні на час прийняття рішення ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, мотиви прийнятого рішення, та обґрунтував неможливість застосування до обвинуваченого на даний час іншого, більш м`якого запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту, ніж тримання під вартою.

Водночас колегія суддів враховує, що відповідно до положень ч. 3 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно з ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього. При цьому згідно з п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

З урахуванням обставин інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, один з яких відноситься до особливо тяжкого злочину, даних про особу обвинуваченого, встановлених на даній стадії судового розгляду, з огляду на положення ст.ст. 177, 178 КПК України, вимоги ст. 182 КПК України, позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сума застави повинна визначатись тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити в особи, щодо якої застосовано заставу, якесь бажання сховатись, на переконання колегії суддів, місцевий суд дійшов правильного висновку про те, що обвинуваченому слід визначити розмір застави 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, враховуючи, що застава саме у такому розмірі буде належною гарантією того, що у разі сплати визначеного розміру застави, обвинувачений вирішить не зникати через побоювання втратити заставу, а тому на даному етапі судового розгляду, зважаючи на сукупність встановлених на даний час обставин, підстав вважати такий розмір застави завідомо непомірним колегія суддів не вбачає.

Будь-яких доводів на спростування встановлених судом ризиків як в апеляційній скарзі, так і під час апеляційного розгляду, стороною захисту не наведено.

За встановлених обставин колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 4221 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 15 вересня 2025 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 13 листопада 2025 року з визначенням розміру застави, - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

______________________ _______________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4