Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/680/25 Головуючий у суді І-ї інстанції - ОСОБА_1
Категорія ч.3 ст. 307 КК України Доповідач у суді ІІ інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.10.2025 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати у кримінальних справах у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому матеріали контрольного провадження за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10.10.2025, якою ОСОБА_8 та ОСОБА_9 продовжено строк тримання під вартою на 60 ( шістдесят ) днів до 07 грудня 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000142, від 25 січня 2025 року по обвинуваченню ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3 ст.307 КК України.

В судовому засіданні, яке відбулось 10 жовтня 2025 року суд, за клопотанням прокурора продовжив дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_8 на 60 днів, до 07 грудня 2025 року, включно, без визначення застави.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції врахував, що в даному кримінальному провадженні відносно обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 було обрано та продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою. Кримінальне правопорушення, в якому обвинувачуються ОСОБА_9 та ОСОБА_8 відноситься до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів.

В апеляційних скаргах обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_8 просять скасувати вказану ухвалу суду та обрати відносно них запобіжний захід у виді домашнього арешту.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначили, що прокурором в клопотанні про продовження запобіжного заходу не надано жодного обґрунтованого доказу, щодо існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. Зазначили, що вони мають міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, доньку студентку та матір, яка потребує догляду. Вказали, про відсутність наміру переховуватись від суду.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинувачену ОСОБА_8 та її захисника ОСОБА_7 , які підтримали вимоги апеляційних скарг та просили їх задовольнити, думку прокурора, який заперечив проти їх задоволення, дослідивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме - повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Колегія суддів за результатами апеляційного перегляду ухвали районного суду встановила, що зазначені вимоги кримінального закону судом першої інстанції належно дотримані.

За змістом ч.2 ст. 177, ст. 197 КПК України підставою як застосування запобіжного заходу, у тому числі і у виді тримання під вартою, так і продовження строків тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України. Частиною першою ст. 194 КПК України визначений обов`язок суду встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

-наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

-наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

-недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

З наданих до апеляційного суду матеріалів убачається, що в провадженні Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000142, від 25 січня 2025 року по обвинуваченню ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3 ст.307 КК України. Кримінальне правопорушення, в якому обвинувачуються останні відноситься до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів, санкції яких передбачають покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років.

Питання про продовження строку тримання обвинувачених під вартою було вирішене на стадії судового розгляду. Тобто, це питання вирішувалось на стадії, яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання перестала існувати і на заміну якої висунуте обвинувачення. Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішенні питання про продовження строків тримання під вартою у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції, вирішальним є вирішення питання про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

У ході судового розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , суд першої інстанції визнав, що прокурором доведено наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які існували на час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинувачених та не припинили свого існування на момент вирішення питання про продовження строку тримання під вартою. Оцінивши зазначені ризики, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 під вартою належним чином мотивувавши своє рішення.

Крім того, колегія суддів зазначає, що обставин, які б свідчили на користь зменшення раніше встановлених ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинувачених, не встановлено, а тому висновок суду першої інстанції, що менш суворі види запобіжних заходів не здатні забезпечити ризики передбачені ст. 177 КПК України та належне виконання покладених на обвинувачених процесуальних обов`язків є обґрунтований.

Що стосується посилань обвинувачених в апеляційних скаргах з приводу того, що вони мають постійне місце проживання, на їхньому утриманні перебувають донька, а також матір, яка потребує постійного догляду та не збираються тікати з країни, колегія суддів погоджується з твердженням районного суду та зазначає, що вказані обставини існували і на момент інкримінованих злочинів, однак не стали стримуючим фактором.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

На підставі вище викладеного, а також враховуючи обставини вчинення злочинів, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , дані про їх особи, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність прокурором у клопотанні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне, в матеріалах справи відсутні.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду не знаходить підстав для задоволення апеляційних скарг, а тому ухвалу суду першої інстанції залишає без зміни.

Керуючись статтями 177, 178, 376, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10.10.2025, якою ОСОБА_8 та ОСОБА_9 продовжено строк тримання під вартою з 09 жовтня 2025 року по 07 грудня 2025 року включно, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4