УХВАЛА

щодо скасування арешту на майно

05 грудня 2025 рокуСправа № 495/1635/14-к
Номер провадження 1-кс/495/1998/2025

Слідчий суддя Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши в залі судових засідань в місті Білгороді-Дністровському клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з клопотанням про скасування арешту на майно згідно якого просив скасувати арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 8628084 на будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , накладений постановою старшого слідчого СВ Білгород-Дністровського МВ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_4 від 30.03.2009 року, Кр. Справа № 5.

Своє клопотання обгрунтовує тим, що 23.05.2008 Білгород-Дністровською міжрайонною прокуратурою Одеської області порушено кримінальну справу №5 за ознаками кримінальних правопорушень. передбачених ч. 3 ст. 190 та ч. 3 ст. 358 Кримінального кодексу України.

Відомості про кримінальне правопорушення відповідно до вимог ч. 1 та ч. 4 ст. 2 14 КПК України внесено слідчим СВ Білгород-Дністровського МВ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_5 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за N?00003142 від 13.09.2013 року.

Постановою слідчого СВ Білгород-Дністровського МВ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_5 від 19.02.2014 року кримінальне провадження N?0003142 від 13.09.2013 року закрите за ст. 284 ч. і п. 2 КПК України у зв?язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, але питання про скасування арешту на майно залишилося не вирішеним.

Ухвалою від 11.03.2014 року Клопотання адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 про скасування арешту на майно - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений постановою старшого слідчого СВ Білгород-Дністровського МВ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_4 від 20.03.2009 року на будинок АДРЕСА_2 , який належить на праві власності ОСОБА_7 (копія ухвали додається)

Але не вирішено питання про будинок за адресою: АДРЕСА_1 який належить ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, «Звинуваченого або осіб, які в силу закону' несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суд]/ до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено" арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке копотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судлі під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного. обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якшо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необгрунтовано.

Сторони у судове засідання не з`явились, хоча повідомлялись належним чином.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснюється, згідно з ч. 4 ст. 107 КПК України.

Вивчивши матеріали клопотання, слідчий суддя вважає, що воно не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Постановою слідчого СВ Білгород-Дністровського МВ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_5 від 19.02.2014 року кримінальне провадження N?0003142 від 13.09.2013 року закрите за ст. 284 ч. і п. 2 КПК України у зв?язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 31.05.2019 у справі №372/2904/17-ц, від 30.06.2020 у справі № 727/2878/19 зазначила наступні висновки.

Право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано статтею першою Першого протоколу до Конвенції. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинно мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу.

Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до статті 13 цього міжнародно-правового акта повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі.

На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені у статті 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом.

Зазначений принцип відображено й конкретизовано в частині першій статті 321 Цивільного кодексу України, згідно з якою право власності є непорушним, і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Одним із способів захисту права власності є гарантована статтею 391 цього Кодексу можливість власника вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.

Спеціальні підстави законного обмеження особи у реалізації права власності передбачені, зокрема, нормами кримінального процесуального закону для виконання завдань кримінального провадження як легітимної мети відповідного втручання у право мирного володіння майном.

Зокрема, відповідно до статті 126 КПК України 1960 року, чинного на час накладення слідчим арешту на майно позивача, зазначений захід міг тимчасово застосовуватися слідчим або судом на період досудового слідства та/або судового розгляду для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна. Як було визначено в цій же статті та відповідно до пункту 8 частини першої статті 324 КПК України 1960 року, накладений на майно арешт підлягав скасуванню органом досудового слідства, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба; або питання зняття арешту з майна підлягало вирішенню вироком.

Арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Зі змісту частини третьої статті 174 КПК України у разі закриття кримінального провадження на стадії досудового розслідування одночасно з винесенням відповідної постанови прокурор зобов`язаний скасувати арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації. Зазначена норма процесуального права є аналогічною наведеній у частині першій статті 214 КПК України 1960 року.

Також суд звертає увагу, що стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практично в єдиному приписі, що стосується майна, об`єднує всі права фізичної або юридичної особи, які містять у собі майнову цінність. На відміну від традиційного розуміння інституту права власності, характерного для України, як і в цілому для держав континентальної системи права, Європейський суд з прав людини тлумачить поняття «майно» (роssеssіоns) набагато ширше й у контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свободпід «майном» розуміє не тільки «наявне майно» (existing роssеssіоns), але й цілу низку інтересів економічного характеру (активи (assets).

Статтею 41 Конституції України та названою статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що спори про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами КПК України 1960 року та незнятого за цим Кодексом після закриття кримінальної справи слід розглядати за правилами цивільного судочинства. Натомість питання про скасування арешту майна, накладеного за правилами КПК України 2012 року та нескасованого після закриття слідчим кримінального провадження, має вирішувати слідчий суддя за правилами кримінального судочинства (Велика Палата ВС у справі № 727/2878/19).

З огляду на викладене, враховуючи, що 19.02.2014 кримінальне провадження №0003142 від 13.09.2013 закрито на підставі п.2.ч.1. ст. 284 КК України, тобто досудове розслідування закінчене, повноваження слідчого судді щодо такого провадження закінчуються, а тому клопотання не підлягає задоволенню, так як таке питання слід розглядати за правилами цивільного судочинства

Керуючись ст. 174 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИЛА:

клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна в кримінальному провадженні №0003142 від 13.09.2013 - залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_8