ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/1093/22 Номер провадження 11-кп/814/496/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

експерта - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000256 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 06 вересня 2023 року,

встановила:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лубни Полтавської області, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 122 КК України на 2 роки обмеження волі.

Згідно ст. 75 КК України звільнено від призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік та покладено обов`язки на підставі ст. 76 КК України.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат, речових доказів.

Згідно з вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

04.07.2021, близько 20 год., ОСОБА_8 , перебуваючи біля домогосподарства за адресою: АДРЕСА_2 , в ході сварки на грунті раптово виниклих неприязних стосунків, наніс ОСОБА_10 кистю правої руки стиснутої у кулак, один удар в область обличчя, внаслідок чого потерпілий втратив рівновагу та впав на металічну пластину. Після чого обвинувачений наніс ОСОБА_10 ще три удари ногою по боковій лівій поверхні тулуба, чим спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді гематоми навколо лівого ока, садна по задній поверхні лівого ліктьового суглобу, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, а також закритого перелому 9 ребра зліва з синцем по боковій поверхні грудної клітки зліва в проекції 8-9 ребра по задньої-пахвовій лінії, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду скасувати та виправдати його. Разом з тим, відмовити у задоволенні цивільного позову.

Зазначає, що наніс один удар кулаком в область обличчя потерпілого, оскільки намагався захистити ОСОБА_11 , на яку потерпілий замахнувся каменем. Ударів ногами потерпілому не спричиняв. Крім того, у матеріалах кримінального провадження не деталізовано спричинення ударів ногою.

Просить врахувати, що перелом у потерпілого виник від падіння на металеву плиту, проте стороною обвинувачення йому помилково інкриміновано умисне спричинення тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

У матеріалах кримінального провадження відсутній протокол огляду місця події, в ході якого можна було вилучити камінь, яким потерпілий намагався нанести удар спочатку його собаці, а потім ОСОБА_11 .

Звертає увагу, що перелом ребра у потерпілого було виявлено лише на наступний день після події, що не виключає його утворення внаслідок падіння потерпілого, який перебував у стані алкогольного сп?яніння. Не зазначено про перелом ребра також і в лікарняному листі, відкритому 06.07.2020.

Просить визнати неналежним доказом протокол слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_12 , оскільки під час проведення слідчої дії в якості статиста було залучено особу жіночої статі та залучено у якості понятого ОСОБА_13 , під час відбування ним іспитового строку, що свідчить про те, що він є залежною особою від працівників поліції. Крім того, ОСОБА_13 був також понятим під час проведення слідчого експерименту за участі потерпілого ОСОБА_10 .

Вказує, що свідок ОСОБА_12 надала неправдиві показання, оскільки перебуває у дружніх відносинах з ОСОБА_10 та не бачила події кримінального правопорушення.

Також звертає увагу, що свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 не могли підтвердити нанесення обвинуваченим тілесних ушкоджень потерпілому, оскільки перебували на значній відстані від місця події.

Тому вважає, що його винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення не доведено та в його діях відсутній склад злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

На апеляційну скаргу потерпілий ОСОБА_16 подав заперечення, у якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок місцевого суду без змін.

Інші учасники провадження вирок не оскаржували.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника в підтримку поданої апеляційної скарги, прокурора, який просив вирок суду залишити без змін, заслухавши експерта, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Висновки місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, ґрунтуються на об`єктивно з`ясованих обставинах, які підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду і оцінені за критеріями, визначеними у ч. 1 ст. 94 КПК України.

Допитаний у судовому засіданні у суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 частково визнав свою вину у вчиненні інкримінованого правопорушення. Зазначив, що він ударив потерпілого лише один раз кулаком по обличчю, та не наносив ударів ногою. Вважає, що перелом у ОСОБА_10 утворився внаслідок падіння на металеву плиту.

Проте, винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого правопорушення за викладених в обвинуваченні обставин повністю підтверджується такими доказами.

Так, потерпілий ОСОБА_10 повідомив, що в 2021 році він перебував з ОСОБА_14 по вул. Калинова в м. Лубни. У цей час до них вибіг великий собака, який напав на собаку потерпілого. ОСОБА_10 намагався розборонити собак. Це побачив ОСОБА_8 , який підійшов до потерпілого та спитав, чому він б`є собаку. З цього приводу розпочалася сварка, під час якої ОСОБА_8 кулаком вдарив ОСОБА_10 по обличчю, від чого останній впав на металевий люк. Продовжуючи побиття, ОСОБА_8 три рази вдарив ОСОБА_10 , який лежав на землі, ногою по тулубу, після чого потерпілий викликав поліцію.

Свідок ОСОБА_12 повідомила, що обвинувачений та потерпілий є її сусідами. Літом 2021 року вона стала свідком сварки між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , в ході якої ОСОБА_8 кулаком вдарив ОСОБА_10 по обличчю, від чого той впав, а потім завдав не менше одного удару ногою по тулубу потерпілого в районі ребер.

Свідок ОСОБА_14 розповів, що знає обвинуваченого та потерпілого, оскільки є їхнім сусідом. Влітку 2021 року бачив як між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 виникла словесна сварка з приводу собаки. Потім свідок відійшов у своїх справах та почув крики з місця, де перебували обвинувачений та потерпілий. Прибувши на місце, побачив побитого ОСОБА_16 . Через декілька днів останній повідомив, що у нього зламані ребра.

Свідок ОСОБА_17 повідомив, що влітку 2021 року був свідком конфлікту між ОСОБА_10 та ОСОБА_8 з приводу собаки. Зазначив, що під час їх словесного конфлікту утримував ОСОБА_8 від бійки, а потім побачив, що ОСОБА_10 впав. Не бачив, щоб ОСОБА_8 наносив удари ОСОБА_10 , однак не виключає, що такі могли бути нанесені.

Свідок ОСОБА_11 підтвердила факт бійки між ОСОБА_10 та ОСОБА_8 .

Свідок ОСОБА_15 повідомив, що в день події ремонтував автомобіль на вулиці та бачив ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , які гуляли вулицею. Через деякий час почув сварку та прибувши на місце пригоди побачив ОСОБА_10 , який сидів на землі.

Показання свідків та потерпілого є логічними та послідовними. Вони були допитані безпосередньо під час розгляду справи судом першої інстанції відповідно до вимог ст. 352 КПК України, а тому всупереч апеляційним доводам є належними та допустимими доказами. Підстав не довіряти показанням свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 колегія суддів не вбачає, а тому дійшла висновку, що місцевий суд правильно оцінив їх у сукупності з іншими доказами.

Крім того, винуватість ОСОБА_8 у вчиненому діянні підтверджується висновком судової-медичної експертизи №214 від 05.07.2021, відповідно до якого у ОСОБА_10 виявлені тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, які не могли бути спричинені власноручно або при падінні на площину, протоколами проведення слідчих експериментів від 22.07.2021 за участі потерпілого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_12 , під час яких вони розповіли про обставини події та продемонстрували механізм спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, висновком судово-медичної експертизи №259 від 29.07.2021, з якого вбачається, що дані повідомлені ОСОБА_10 та ОСОБА_12 під час проведення слідчих експериментів не протирічать даним судово-медичної експертизи в частині давності, характеру та механізму спричинення тілесних ушкоджень.

Наведені докази узгоджуються між собою, не суперечать один одному, та в своїй сукупності підтверджують факт вчинення ОСОБА_8 інкримінованого кримінального правопорушення.

При цьому колегія суддів критично оцінює показання обвинуваченого та свідка ОСОБА_11 про те, що ОСОБА_8 не наносив удари ногою ОСОБА_10 , оскільки вони не узгоджуються з іншими доказами зібраними у справі та вважає їх обраною лінією захисту з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Так, факт спричинення обвинуваченим потерпілому тілесних ушкоджень підтверджуються показаннями ОСОБА_10 , свідка ОСОБА_12 , протоколами проведення слідчих експериментів від 22.07.2021 за їх участі, з яких вбачається що ОСОБА_10 та ОСОБА_12 відтворили механізм та локалізацію спричинення тілесних ушкоджень обвинуваченим потерпілому, у тому числі ногою, висновками судово-медичної експертизи №259 від 29.07.2021, відповідно до якого дані повідомлені ОСОБА_10 та ОСОБА_12 під час проведення слідчих експериментів не протирічать даним судово-медичної експертизи в частині давності, характеру та механізму спричинення тілесних ушкоджень. При цьому відповідно до висновку судової-медичної експертизи №214 від 05.07.2021 у ОСОБА_10 виявлені тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, які не могли бути спричинені власноручно або при падінні на площину.

Крім того, судово-медичний експерт ОСОБА_9 в ході допиту під час апеляційного розгляду повідомив, що зазначені тілесні ушкодження могли утворитися у потерпілого при ударі ногою або при падінні на виступаючий предмет розміром 6-7 см, що суперечить доводам сторони захисту про утворення у ОСОБА_16 перелому ребра від падіння на плоску металеву плиту.

Слідчий експеримент за участі свідка ОСОБА_12 , проведено у відповідності до вимог ст. 223 та ст. 240 КПК України. При цьому участь в якості понятого ОСОБА_13 під час проведення слідчих експериментів не суперечить вимогам діючого законодавства та не свідчить про його зацікавленість у результаті розгляду цього кримінального провадження, оскільки у матеріалах справи такі докази відсутні. За результатами зазначеної слідчої дії складено протокол, який із урахуванням викладеного та всупереч доводам обвинуваченого є допустимим доказом.

Відсутність у матеріалах справи протоколу огляду місця, де ніби то перебуває камінь, яким потерпілий намагався спричинити удар собаці обвинуваченого, а потім ОСОБА_11 не спростовують винуватість ОСОБА_8 у вчиненні діяння та не тягнуть за собою визнання недопустимими інших наявних у справі доказів.

Аналізуючи наявні у матеріалах кримінального провадження докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження з точки зору належності, допустимості, достовірності, колегія суддів дійшла висновку, що зібрані докази у їх сукупності та взаємозв`язку повністю підтверджують винуватість ОСОБА_8 в інкримінованому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 1 ст. 122 КК України.

У ході апеляційного розгляду колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні вимоги обвинуваченого щодо безпідставного стягнення на користь потерпілого моральної шкоди та витрат на правову допомогу не знайшли свого підтвердження.

Цивільний позов у кримінальному провадженні відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно з п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, його майнового стану, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Встановивши доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненому кримінальному правопорушенні, безпосередній причинний зв`язок між неправомірним діянням обвинуваченого та завданою моральною шкодою, конкретні обставини справи, а саме, що потерпілий внаслідок протиправних дій обвинуваченого отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, через що зазнав фізичного болю та страждань та лікувався протягом тривалого часу, змушений був змінити свій уклад життя у зв`язку із неможливістю вести активний спосіб життя. Тому, врахувавши принципи пропорційності, законності, виваженості, розумності та справедливості, врахувавши моральні страждання, які зазнав потерпілий від кримінального правопорушення, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно стягнув на користь потерпілого моральну шкоду в сумі 25 000 грн.

Положеннями ч. 5 ст. 534 КПК України передбачено вирішення судом процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень у кримінальному провадженні.

У ч. 1 ст. 124 КПК України зазначено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого усі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Відповідно до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Враховуючи тривалість судового розгляду та кількість судових засідань у яких представник потерпілого надавав правову допомогу ОСОБА_10 місцевий суд правомірно стягнув з ОСОБА_8 на користь потерпілого витрати, здійснені ним за отримання правничої допомоги в сумі 18 000 грн.

При призначенні покарання суд першої інстанції виконав вимоги закону, передбачені ст. ст. 50, 65 КК України, врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким; особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судимий, не перебуває на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога; відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання та правильно призначив ОСОБА_8 покарання у виді обмеження волі в межах санкції статті, яке відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, та за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Крім того, враховуючи викладене вище та висновок служби пробації, відповідно до якого рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення обвинуваченим є середнім та виправлення ОСОБА_8 можливе без ізоляції від суспільства, місцевий суд дійшов правильного висновку про необхідність звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком відповідно до ст. 75 КК України.

Враховуючи викладене, підстав, передбачених ст. 409 КПК України, для зміни чи скасування ухваленого по справі судового рішення щодо ОСОБА_8 колегія суддів не вбачає, у зв`язку з чим апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 06 вересня 2023 року, щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4