Романівський районний суд Житомирської області
У Х В А Л А

селище Романів 23 жовтня 2025 року

Романівський районний суд Житомирської області в складі судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора Чуднівської окружної прокуратури ОСОБА_3 , обвинуваченої ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6 , під час судового розгляду кримінального провадження №0000273 відносно ОСОБА_4 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 185 Кримінального кодексу України (далі КК України), -

ВСТАНОВИВ:

Органом досудового розслідування встановлено, що 18.09.2023 близько 09 години 00 хвилин у ОСОБА_4 , яка перебувала в гостях у житловому будинку ОСОБА_6 , розташованому по АДРЕСА_1 , де виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, у вказаний день, час та місці, де керуючись коорисливим мотивом, в період дії на території України воєнного стану, будучи впевненою, що за її злочинними діями ніхто не спостерігає та вони залишаються непоміченими для оточуючих, переконавшись у відсутності уваги власника майна та інших осіб, які б могли перешкодити вчиненню злочину, ОСОБА_4 шляхом вільного доступу, в умовах воєнного стану, з однієї із кімнат вказаного житлового будинку таємно викрала мобільний телефон торговельної марки «Tecno» моделі «B1f (POP 2F) 1/16 Gb» вартістю 966,67 грн та мобільний телефон торговельної марки «TP-Link» моделі «Neffos C5 Plus (TP7031A) 1/16Gb вартістю 901,67 грн., належних потерпілій ОСОБА_6 .

З викраденим майном ОСОБА_4 залишила місце вчинення злочину, розпорядившись ним на власний розсуд, заподіявши потерпілій ОСОБА_6 матеріальної шкоди на загальну суму 1868,34 грн.

Своїми умисними діями, які виразились у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого в умовах воєнного стану, ОСОБА_4 , вчинила кримінальне правопорушення, передбачене частиною четвертою статті 185 КК України.

Захисник обвинуваченої - адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні заявив клопотання, яке підтримала обвинувачена ОСОБА_4 , про звільнення її від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження за обвинуваченням її у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 185 КК України, у зв`язку з із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Після роз`яснення судом наслідків закриття кримінального провадження обвинувачена підтвердила згоду на закриття провадження, свою обізнаність у тому, що вона має право заперечувати проти закриття кримінального провадження за вказаною підставою, наслідком чого є продовження судового розгляду в загальному порядку, що вказана підстава звільнення від кримінальної відповідальності не є реабілітуючою і що вона може бути притягнута до адміністративної відповідальності за вчинення дрібного викрадення чужого майна на підставі статті 51 КУпАП.

Прокурор проти задоволення клопотання захисника не заперечила, вбачає законним закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 на підставі пункту 4-1 частини першої статті 284 КПК України у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.Потерпіла також не заперечила про закриття кримінального провадження з вищенаведених підстав.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження щодо заявленого клопотання захисника, дослідивши наявні матеріали кримінального провадження, суд приходить до таких висновків.

У кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000273 від 18 вересня 2023 року ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 185 КК України, яке полягало у скоєнні нею умисних дій, що виразилися в таємному викраденні чужого майна - крадіжці, вчиненій в умовах воєнного стану, якими заподіяно потерпілій ОСОБА_6 матеріальної шкоди на суму 1868,34 грн.

На момент судового розгляду цього кримінального провадження набрали чинності зміни до законодавства України в частині визначення розміру вартості викраденого майна, за яке передбачено адміністративну відповідальність, що вплинуло на розмір матеріальної шкоди, у разі заподіяння якої настає кримінальна відповідальність.

Так, 09 серпня 2024 року набрав чинності Закон України від 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів(далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до статті 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Положеннями частини першої статті 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а частиною 2 цієї статті - якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, кримінальна відповідальність настає за крадіжку майна, вартість якого перевищує розмір, установлений статтею 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з частиною п`ятою Підрозділу 1 Розділу XX Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної п.п 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що кримінальне правопорушення, передбачене частиною четвертою статті 185 КК України ОСОБА_4 вчинила 18 вересня 2023 року на суму 1868,34 грн.

Станом на 01 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 2684,00 грн (50% - 1342 грн).

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України та Закону № 3886-IX, на момент вчинення обвинуваченою діяння, що містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 185 КК України, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за статтею 185 КК України, становив 2684,00 грн (1342,00 грн * 2 н/м = 2684,00 грн).

Як вбачається з досліджених матеріалів кримінального провадження, за епізодом крадіжки 18 вересня 2023 року діями ОСОБА_4 було заподіяно матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_6 в розмірі 1868,34 грн.

Положеннями частини першої статті 3 Кримінального кодексу України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить цей кодекс, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому, зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (частини шоста статті 3 КК України).

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Зазначені норми Конституції України також знайшли своє відображення і в частині першій статті 5 КК України, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Ураховуючи те, що вартість таємно викраденого ОСОБА_4 майна становила 1868,34 грн., тобто ця сума менша за розмір, з якого відповідно до Закону № 3886-IX та положень Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність, а саме 2684,00 грн, то суд приходить до висновку, що вчинене ОСОБА_4 18 вересня 2023 року діяння не є кримінально караним діянням, передбаченим особливою частиною Кримінального кодексу України.

Порядок вирішення питання про закриття провадження у зв`язку з його декриміналізацією визначено статтею 284 КПК України.

Відповідно частини сьомої статті 284 КПК України ухвала про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої цієї статті, постановляється судом з урахуванням особливостей, визначених статтею 479-2 цього Кодексу.

Статтею 479-2 частиною першою, статтею 3 КПК України визначено, що суд здійснює судове провадження щодо діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, у загальному порядку, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу.

Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує.

Враховуючи, що захисник обвинуваченої ОСОБА_5 , що також підтримала і обвинувачена ОСОБА_4 клопотав про закриття провадження, її згода є добровільною та невимушеною, наслідки закриття провадження їй роз`яснені, нею усвідомлені, клопотання захисника підлягає задоволенню і кримінальне провадженнях щодо неї необхідно закрити на підставі пункту 4-1 частини першої статті 284 КПК України у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

При цьому, враховуючи, що на даний час діяння, яке перестало бути кримінально караним, є адміністративним правопорушенням, копія прийнятого судом рішення направляється до територіального підрозділу поліції для вирішення питання про притягнення обвинуваченої до адміністративної відповідальності за статтею 51 КУпАП в редакції закону, який діяв на час вчинення правопорушення.

Долю речових доказів після набрання ухвалою законної сили слід вирішити відповідно до вимог статті 100 КПК України.

Вирішуючи питання щодо розподілу процесуальних витрат у кримінальному провадженні, суд зазначає наступне.

Прокурор під час розгляду вищезазначеного клопотання просив суд стягнути процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні з обвинуваченої, захисник, обвинувачена та потерпіла підтримали позицію прокурора з вищезазначеного питання.

Статтею 126 КПК України визначено, що розподіл процесуальних витрат може бути вирішено й ухвалою суду, то у випадку заявлення учасниками кримінального провадження клопотання про компенсацію процесуальних витрат суд, ухвалюючи остаточне рішення за результатами розгляду кримінального провадження (вирок або ухвалу), вирішує питання щодо розподілу процесуальних витрат, про що зазначено у правових позиціях, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.06.2020 року у справі 598/1781/17.

Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті. Очевидно, що, звільняючи особу від кримінальної відповідальності, суд або суддя має вирішити питання про скасування чи зміну запобіжного заходу, речові докази, розподіл процесуальних витрат тощо. Таким чином, Велика Палата Верховного Суду вважає, що це питання може бути вирішене й ухвалою суду.

Водночас об`єднана палата Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду в постанові від 12.09.2022 (справа № 203/241/17) сформулювала висновок з цього питання, який зводиться до того, що в разі звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, у тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрите на цій підставі, а відносяться на рахунок держави, окрім витрат, пов`язаних, зокрема, із залученням експерта стороною захисту.

Беручи до уваги, що ОСОБА_4 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за частиною четвертою статті 185 КК України, на підставі пункту 4-1 частини першої статті 284 КПК України у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, а кримінальне провадження щодо неї - закриттю, а також те, що ініціатором проведення експертизи був орган досудового розслідування, суд відповідно до приписів статті 122, 124 КПК України вважає, що витрати на проведення експертизи в розмірі 1912,00 грн слід віднести на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 283-288, 369-372, 479-2 Кримінального процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання захисника ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження задовольнити.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000273 від 18.09.2023, по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 185 КК України, закрити на підставі пункту 4-1 частини першої статті 284 КПК України у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, в сумі 1912 (одна тисяча дев`ятсот дванадцять) грн віднести на рахунок держави.

Речові докази , а саме мобільний телефон марки «Tecno» моделі «B1f (POP 2F) 1/16 Gb» в корпусі синього кольору з сім картою мобільного зв`язку Приватного акціонерного товариства «Київстар» НОМЕР_1 та мобільний телефон марки «Neffos C5 Plus (TP7031A) 1/16Gb в корпусі червоного кольору, які передано на відповідальне зберігання потерпілій, після набрання ухвалою законної сили - залишити потерпілій ОСОБА_6 .

Для вирішення питання про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за статтею 51 КУпАП направити копію ухвали до Відділення поліції № 2 Житомирського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Житомирській області.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвалу може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення через Романівський районний суд Житомирської області.

Суддя ОСОБА_1