Справа № 953/4499/25
н/п 1-в/953/236/25
"12" вересня 2025 р. м. Харків
Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2 ,
Так, до слідчого управління ГУНП в Харківській області надійшли матеріали з 1-го відділу 5-го управління Департаменту військової контррозвідки СБ України про те, що спільно з УКР ГУНП в Харківській області отримано інформацію щодо групи військовослужбовців ЗСУ, які причетні до придбання, зберігання та збуту вогнепальної зброї та боєприпасів до неї, без передбаченого законом дозволу, що здійснюється на території м. Харкова та Харківської області.
Під час досудового розслідування оперативним підрозділам надавалися доручення про проведення слідчих (розшукових) дій в порядку ст. 40 КПК України, направлені на розкриття даного злочину, встановлення осіб, які можуть бути причетними до вчинення вищевказаного кримінального правопорушення-злочину.
Допитаний в якості свідка ОСОБА_5 показав, що в грудні 2023 року, діючи за вказівкою свого командира роти ОСОБА_6 , перевіз до себе додому за місцем мешкання військову вогнепальну зброю та боєприпаси до неї. Влітку 2024 року частину цієї зброї ОСОБА_5 за вказівкою свого командира ОСОБА_6 передав раніше незнайомому чоловіку в м. Харкові, проте частина зброї та боєприпасів залишилася на зберіганні у нього вдома за місцем мешкання. Про що він повідомив співробітника внутрішньої безпеки військової служби правопорядку.
Вищевказані речі та предмети були оглянуті та визнані речовими доказами по кримінальному провадженню.
Ухвалою слідчого судді від 21.05.2025 на вказане майно накладено арешт з метою заборони володіння, користування та розпорядження, до скасування арешту у встановленому КПК України порядку.
Проведеними по кримінальному провадженню гласними та негласними слідчими (розшуковими) діями факт зберігання з метою збуту, а також збут вогнепальної зброї та бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв, без передбаченого законом дозволу, не підтвердився. А оскільки гр. ОСОБА_5 самостійно звернувся до правоохоронних органів та повідомив про зберігання зброї та боєприпасів без передбаченого законом дозволу, отже в його діянні відсутня суб`єктивна ознака складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, тобто умисел, направлений на володіння вогнепальною зброєю та боєприпасами без передбаченого законом дозволу.
Таким чином, ухвала слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 21.05.2025 про накладення арешту на вилучену зброю та боєприпаси припинила свою дію із закриттям кримінального провадження.
Сторона обвинувачення зазначає, що відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу. При цьому: п. 3 - майно, що було предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з незаконним обігом, та/або вилучене з обігу, передається відповідним установам або знищується.
В судове засідання слідчий, прокурор не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися своєчасно та належним чином, 12.08.2025 на електрону адресу суду надійшла заява слідчого, в якій він просить розглянути клопотання про визначення місця зберігання речових доказів без його участі (а.с. 40).
В судове засідання володілець майна ОСОБА_5 не з?явився, повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи, 12.09.2025 на електрону адресу суду надійшла заява ОСОБА_5 , в якій він просить розглянути клопотання про визначення місця зберігання речових доказів без його участі (а.с. 42).
Враховуючи наведене, суд вважає за можливим розглянути клопотання у відсутності учасників судового провадження відповідно до вимог ст.174 КПК України на підставі наявних у справі документів.
Суд, вивчивши подане клопотання та додані до нього документи, приходить до таких висновків.
Частинами 1, 2 статті 1 КПК України встановлено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положеньКонституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.
Правовідносини щодо арешту майна, накладеного в межах кримінального провадження, регулюються главою 17 КПК України. За змістом статей 173, 174 цього Кодексу під час досудового розслідування, судового розгляду питання про накладення арешту на майно вирішують слідчий суддя або суд відповідно.
Чинний кримінальний процесуальний закон розрізняє поняття «суд» та «слідчий суддя», визначаючи стадії кримінального провадження (досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність) здійснення ними своїх повноважень та належним чином розмежовуючи їх.
Відповідно до ч.9 ст.100 КПК у разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу.
Згідно ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому у застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Частини 3, 4 ст.174 КПК України регулюють порядок вирішення питання про скасування арешту майна у двох випадках: судом - за наслідками розгляду кримінальної справи та прокурором - одночасно з винесенням ним постанови про закриття кримінального провадження.
Натомість у ст.174 КПК України не йдеться про скасування арешту майна слідчим суддею після закінчення досудового розслідування внаслідок закриття кримінального провадження за постановою органу досудового розслідування на підставі приписів п.2 ч.1 ст.284 КПК України.
За приписами частини 4, якою доповнено ст.132 КПК Законом України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо закриття кримінального провадження у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння» № 2810-IX від 01 грудня 2022 року (набрав чинності 29 грудня цього ж року), ухвала слідчого судді або суду про застосування заходів забезпечення кримінального провадження припиняє свою дію після закінчення строку її дії, скасування запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Після закриття кримінального провадження втручання у сферу приватних інтересів (арешт майна) фактично набуває свавільного характеру, з огляду на що приписи ч.4 ст.132 КПК є дієвим засобом реалізації положень ст.3 Конституції України, ст.13 Конвенції задля усунення порушення прав власника або володільця майна.
Приписи ч.4 ст.132 КПК є нормою, за якою в КПК України встановлено порядок припинення арешту майна після закриття кримінального провадження, застосування якої у взаємозв`язку із положеннями ч.1 ст.170 цього Кодексу скасовує обмеження, застосовані під час досудового розслідування.
Імперативні приписи ч.4 ст.132 КПК вимагають поводження з вказаним вище майном з боку прокурора, органу досудового розслідування, державної влади чи місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, фізичних осіб та інших суб`єктів суспільних відносин як таким, що не є арештованим в порядку, передбаченому КПК України. За відсутності інших законних підстав, позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, стосовно якого арешт припинив свою дію, є протиправним і тягне відповідальність, передбачену законом.
Отже, у разі закриття кримінального провадження постановою слідчого або прокурора, ухвала слідчого судді про накладення арешту на майно (речові докази) припиняє свою дію, з огляду на що припиняє свою дію і застосоване слідчим суддею позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування відповідним майном. Після закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому законом слідчим, речовий доказ перебуває у володінні органу досудового розслідування за відсутності процесуального рішення про арешт майна.
Тобто, у випадку, коли кримінальне провадження закрите слідчим, клопотання подане в порядку ч. 9 ст. 100 КПК України про долю речових доказів вирішується судом, а не слідчим суддею.
Аналогічних висновків дійшов і Верховний Суд у постанові від 15.04.2024 у справі за № 554/2506/22.
Відомості щодо вчинення кримінального правопорушення, за ознаками ч.1 ст.263 КК України внесені до ЄРДР 30.08.2024 за фактом того, що 30.08.2024 до слідчого управління ГУНП в Харківській області надійшли матеріали з 1-го відділу 5-го управління Департаменту військової контррозвідки СБ України про те, що спільно з УКР ГУНП в Харківській області отримано інформацію щодо групи військовослужбовців ЗСУ, які причетні до придбання, зберігання та збуту вогнепальної зброї та боєприпасів до неї, без передбаченого законом дозволу на території м. Харкова та Харківської області (ІТС ІПНП №875 від 30.08.2024).
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 12.05.2025 надано дозвіл слідчому, який здійснює досудове розслідування, чи прокурору, який здійснює процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні згідно Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, на проведення обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: в квартирі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що на праві приватної спільної сумісної власності належить ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, виявлення та вилучення: вогнепальної зброї, бойових припасів, вибухових речовин та пристроїв, які мають доказове значення у кримінальному провадженні.
15.05.2025 на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 12.05.2025 проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , в період з 09.40 год. до 14.36 год., в ході якого, згідно протоколу обшуку від 15.05.2025, вилучено вказане в клопотанні майно.
Кримінальний процесуальний кодекс України як кримінальне процесуальне законодавство є систематизованим зведенням кримінальних процесуальних норм, які регулюють порядок досудового розслідування та судового провадження.
З системного аналізу вимог ст.283 КПК України вбачається, що досудове розслідування завершується з моменту закриття кримінального провадження; звернення до суду з клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності; звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Відомості про закінчення досудового розслідування вносяться прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Враховуючи положення ч.4 ст.132 КПК України ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 21.05.2025, якою накладено арешт на вилучену зброю та боєприпаси, припинив свою дію із закриттям кримінального провадження.
Відповідно до ч.9 ст.100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу.
При цьому, зокрема, майно, що було предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з незаконним обігом,т а/або вилучене з обігу, передається відповідним установам або знищується; майно, яке не має ніякої цінності і не може бути використане, знищується, а у разі необхідності - передається до криміналістичних колекцій експертних установ або заінтересованим особам на їх прохання.
Керуючись ст.ст. 2, 7, 100, 171-174, 309, 372, ч. 2 ст. 376 КПК України,
ухвалив:
Клопотання слідчого задовольнити.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1