Дата документу 09.10.2025 Справа № 1-20/2009
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/889/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №1-20/2009Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2025 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на ухвалу Дніпровського районного суду м.Запоріжжя від 24 липня 2025 року про відмову в поновленні строку на пред`явлення виконавчого документа,

ВСТАНОВИЛА

Вказаною ухвалою районного суду залишено без задоволення заяву в.о. керівника Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області в інтересах стягувача держави в особі Головного управління Державної казначейської служби України в Запорізькій області ОСОБА_8 про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

В апеляційній скарзі прокурор просила ухвалу суду скасувати, ухвалити нову ухвалу, якою поновити строк на пред`явлення до виконання виконавчого документа про конфіскацію майна ОСОБА_9 у кримінальній справі №1-20/2009, засудженого вироком Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 25 травня 2009 року за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.186, ч.2 ст.187, ст.70 КК до покарання у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що суд не врахував подані докази на підтвердження наявності обставин, які є об`єктивно непереборними, не пов`язані з волевиявленням заявника та через які виконавчий документ вчасно не було пред`явлено до виконання у встановлені законом строки, та не навів мотивів чому обставини пропуску строку пред`явлення до виконання виконавчого документа не вважаються поважними. Крім того суд вийшов за межі питань, викладених у заяві окружної прокуратури, зазначивши у своєму рішенні про наявність підстав для звільнення засудженого від відбування покарання на підставі ст.80 КК у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку. Також в мотивувальній частині ухвали суд без належних обґрунтувань замість положень кримінального процесуального законодавства застосував положення ст.ст.260-261, 353, 433 ЦПК.

У судове засідання апеляційної інстанції засуджений ОСОБА_9 , будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце апеляційного розгляду, не з`явився. Враховуючи дані обставини та відповідно до положень ч.4 ст.405 КПК апеляційний суд проводить апеляційний розгляд без участі засудженого.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію прокурора, яка повністю підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягала на її задоволенні; захисника, який заперечив проти скарги та просив залишити ухвалу суду без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право ухвалу залишити без змін.

Встановлено, що вироком Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 25 травня 2009 року ОСОБА_9 визнано винуватим та засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.186, ч.2 ст.187, ст.70 КК до 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Вказаний вирок набрав законної сили 16 лютого 2011 року.

13 березня 2025 року в.о. керівника Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя в інтересах стягувача держави в особі Головного управління Державної казначейської служби України в Запорізькій області ОСОБА_10 звернувся до суду з заявою про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа, а саме виконавчого листа, виданого Ленінським районним судом м.Запоріжжя, з виконання покарання у виді конфіскації майна ОСОБА_9 у кримінальній справі №1-20/2009.

Суд, залишаючи без задоволення дану заяву, виходив з того, що минули строки давності виконання обвинувального вироку, передбачені п.4 ч.1 ст.80 КК, а тому відсутні підстави для поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання поза межами цих строків.

Колегія суддів погоджується із таким рішенням суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ст.152 КВК підставами звільнення від відбування покарання зокрема є закінчення строків давності виконання обвинувального вироку.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.80 КК особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки: десять років у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років за тяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше десяти років за особливо тяжкий злочин.

Частиною 2 статті 80 КК встановлено, що строки давності щодо додаткових покарань визначаються основним покаранням, призначеним за вироком суду.

У відповідності до положень ч.2 ст.52 КК конфіскація майна є додатковим покаранням.

Отже загальними умовами, за яких особа, крім тих, що засуджені за злочини, передбачені ч.3 ст.127, ст.ст.437-439, 422, 422-1 КК, або за інші злочини до довічного позбавлення волі, звільняється від відбування покарання відповідно до ст.80 КК є: закінчення визначених ч.ч.1, 3 ст.80 КК строків; не вчинення протягом цих строків нового злочину; не ухилення засудженого від відбування покарання.

Правила звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку, встановлені положеннями ст.80 КК, стосуються як основного, так і додаткового покарання.

Стаття 80 КК передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку і встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.

Оскільки на час звернення прокуратури із заявою про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання закінчилися передбачені п.4 ч.1 ст.80 КК строки давності виконання обвинувального вироку (минуло понад 14 років), відомостей щодо ухилення ОСОБА_9 від відбування покарання, а також щодо вчинення ним нового злочину прокурором не надано, тому місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання.

За таких обставин доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд, зазначивши у своєму рішенні про наявність підстав для звільнення засудженого від відбування покарання на підставі ст.80 КК, вийшов за межі питань, викладених у заяві прокуратури про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, є неприйнятними.

Фактично прокурор ставить питання про поновлення передбаченого ст.80 КК строку виконання покарання у виді конфіскації майна, що не передбачено діючим законодавством.

Згідно ч.2 ст.48 Кримінально-виконавчого кодексу (КВК) виконання покарання у виді конфіскації майна здійснюється органом державної виконавчої служби за місцезнаходженням майна відповідно до Закону «Про виконавче провадження».

Частина 1 статті 22 КВК передбачає, що прокурор відповідно до Закону «Про прокуратуру» здійснює нагляд за додержанням законів в органах і установах виконання покарань при виконанні судових рішень у кримінальних справах.

Відповідно до ч.2 ст.26 Закону «Про прокуратуру» прокурор наділений повноваженнями на здійснення нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах.

Отже орган прокуратури, будучи наділеним функцією контролю за виконанням судових рішень у кримінальних справах, повинен був вчасно відреагувати на невиконання вироку суду в частині призначення ОСОБА_9 додаткового покарання у виді конфіскації майна.

Проте в порушення вказаних вимог законодавства прокурор звернувся з заявою про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання (виконавчого листа з виконання покарання у виді конфіскації майна ОСОБА_9 у кримінальній справі №1-20/2009) більш ніж через 14 років! після набрання вироком законної сили.

Посилання прокурора в апеляційній скарзі на те, що суд без належного обґрунтування замість положень кримінального процесуального законодавства застосував положення ЦПК, є неспроможними, оскільки чинним КПК не врегульовано питання поновлення строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання, а тому суд першої інстанції обґрунтовано застосував норми ЦПК.

Відтак ухвала суду є законною та обґрунтованою, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду м.Запоріжжя від 24 липня 2025 року про відмову в поновленні строку на пред`явлення виконавчого документа залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4