Провадження № 1-кп/161/1360/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 22 жовтня 2025 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючої судді - ОСОБА_1 ,

з участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0002538 від 06.10.2025, відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луцька, Волинської області, громадянина України, з вищою освітою, розлученого, працюючого логістом ПП «ДВМ-Транс», пенсіонера, учасника бойових дій, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачений ОСОБА_5 у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 17 червня 2025 року, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді порушення режиму обігу вибухових речовин і бажаючи їх настання, всупереч вимог Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №576 від 12 жовтня 1992 року та Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 622 від 21 серпня 1998 року, у невстановлений досудовим розслідуванням спосіб отримав корпус оборонної осколкової ручної гранати Ф-1, який відповідно до висновку експерта від 07 липня 2025 року №КСЕ-19/103-25/8560 споряджений вибуховою речовиною бризантної дії тротил, масою 50-56 г та відноситься до зарядів вибухових речовин, які придатні до вибуху та зберігав без передбаченого законом дозволу за своїм місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 до 06 години 57 хвилин 17 червня 2025 року, тобто до моменту виявлення та вилучення вищевказаного корпусу гранати прокурором в ході обшуку житла.

Таким чином, ОСОБА_5 інкримінується незаконне зберігання вибухових речовин без передбаченого законом дозволу, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.1 ст.263 КК України, визнав повністю та не оспорюючи фактичних обставин, місцях та часу подій, про які зазначено в обвинувальному акті, показав, що дійсно за місцем проживання зберігав корпус оборонної осколкової ручної гранати Ф-1, без передбаченого законом дозволу. При цьому звернув увагу корпус гранати знайшов біля дому та така була без бойового взводу. У вчиненому щиро розкаявся, просив призначити йому покарання у виді штрафу.

Суд, у відповідності до вимог ч.3 ст.349 КПК України, з`ясувавши правильність розуміння учасниками судового провадження зміст обставин, викладених в обвинувальному акті, які ніким не оспорюються, не маючи сумніву у добровільності їх позицій, а також роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що ОСОБА_5 своїми умисними діями, які виразилися в незаконному зберіганні вибухових речовин без передбаченого законом дозволу, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.263 КК України.

Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення кримінального правопорушення, тяжкості наслідків, що настали.

Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст.12 КК України, відносяться до категорії тяжких злочинів, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до ст.66 КК України, суд відносить щире каяття.

Відповідно до ст.67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст.69 КК України та роз`яснень п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може крім випадків засудження за корупційний злочин призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України за цей злочин.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

З матеріалів справи вбачається, що обвинувачений раніше не судимий, інформації про негативну характеристику матеріали провадження не містять, на обліку в лікарів нарколога чи психіатра не перебуває, офіційно працевлаштований, є учасником бойових дій, членом Громадської організації «Українська асоціація інвалідів АТО», та ветераном органів внутрішніх справ.

На підставі викладеного, беручи до уваги обставини вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, з огляду на положення ч.2 ст.50 КК України, обираючи вид покарання, передбачений санкціями закону, за якими визнав ОСОБА_5 винуватим, зважаючи на відсутність обставин, які обтяжують покарання, врахувавши щире каяття ОСОБА_5 у скоєному, яке проявилося в його психічному ставленні до вчиненого та наданні критичної оцінки своїм діям, те, що останній раніше не судимий, вперше притягається до кримінальної відповідальності, є особою пенсійного віку, являється учасником бойових дій та членом Громадської організації «Українська Асоціація інвалідів АТО», має постійне місце проживання, має на утриманні матір 1944 року народження із незадовільним станом здоров`я, а також враховуючи наявність інших обставин, які пом`якшують покарання, а саме правдиві показання про обставини вчинених кримінального правопорушення, суд розцінює наведене в своїй сукупності, як обставини, які істотно знижують тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та приходить до висновку про можливість призначення ОСОБА_5 покарання за ч.1 ст.263 КК України та перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції частини 1 статті 263 КК України у виді штрафу.

На думку суду, обрана міра покарання, є необхідною та достатньою для виправлення обвинувачених та попередження вчинення ними нових правопорушень.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід обвинуваченому підлягає залишенню без змін у вигляді особистого зобов`язання, з метою запобігти ризику, передбаченому ст.177 КПК України, а саме переховування обвинуваченого від суду та виконання призначеного покарання.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Судові витрати, згідно ст.124 КПК України, що підтверджені документально, покласти на обвинувачених.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України та призначити покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді штрафу в розмірі 1 500 ( одна тисяча п`ятсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 25500 (двадцять п`ять тисяч п`ятсот) гривень.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 до вступу вироку в законну силу, залишити у виді особистого зобов`язання.

Речові докази:

- залишки корпусу гранати з нумерацією 386/72-80/Т знищити;

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 в дохід держави судові витрати за проведення судової комплексної вибухово-технічної експертизи №КСЕ-19/103-25/8560 від 07.07.2025 року в сумі 3565 (три тисячі п`ятсот шістдесят п`ять) гривень 60 ( шістдесят) копійок.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Луцький міськрайонний суд.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1