УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Про продовження запобіжного заходу

(повний текст)

06 лютого 2026 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

представника потерпілої ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 Кримінального кодексу України, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000356 від 04.02.2024 року клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу, -

ВСТАНОВИВ:

Під час судового засідання прокурор подала до суду клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого строком на 60 днів без визначення розміру застави.

Клопотання прокурор обґрунтувала наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме тим, що у разі перебування на свободі обвинувачений може переховуватися від суду з метою уникнення можливого покарання за вчинене кримінальне правопорушення, незаконно впливати на свідків, а також вчинити інше корисливе кримінальне правопорушення.

Представник потерпілої клопотання прокурора підтримала і просила його задовольнити.

Обвинувачений та його захисник заперечували проти доводів прокурора.

На думку захисника обвинувачений не має можливості знищити або спотворити докази. Також захисник вказав, що подальше тримання під вартою є недоцільним, оскільки більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту може забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

У зв`язку з наведеним захисник просив суд застосувати запобіжний захід - домашній арешт. Обвинувачений підтримав позицію захисника.

Заслухавши прокурора, обвинуваченого та захисника, дослідивши матеріали обвинувального акту, суд бере до уваги тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , а також те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, і доходить таких висновків.

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 12 грудня 2025 року обвинуваченому продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 09 лютого 2026 р. включно.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань, суд під час судового розгляду зобов`язаний до спливу двомісячного строку з дня застосування запобіжного заходу розглянути питання щодо доцільності його продовження.

Згідно пред`явленого обвинувачення, ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що 03.02.2024 приблизно о 19:00 год він разом з товаришем ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибув за адресою проживання останнього, а саме до кв. АДРЕСА_1 , де вони разом вживали алкогольні напої.

Того ж дня, приблизно о 23:00 год., з квартири АДРЕСА_2 , пролунали гучні звуки, які почули ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . ОСОБА_9 повідомив, що сусід зверху, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , систематично порушує правила додержання тиші, у зв`язку з чим між ними неодноразово виникали словесні конфлікти.

У подальшому, приблизно о 23:55 год., з метою висловити зауваження ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 піднялися на поверх вище, постукали до квартири №133 , двері якої відчинив ОСОБА_10 , після чого між ними виник словесний конфлікт. Під час цього конфлікту до них підійшов ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який до того перебував у гостях у ОСОБА_10 .

Після цього між ОСОБА_11 та ОСОБА_8 виник словесний конфлікт, під час якого у ОСОБА_8 сформувався злочинний умисел, спрямований на умисне вбивство ОСОБА_11 .

Реалізуючи злочинний умисел, спрямований на вчинення умисного вбивства ОСОБА_11 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_8 04.02.2024 приблизно о 00:02 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на сходовій клітині 8 поверху біля вхідних дверей до квартири АДРЕСА_4 , діставши з карману своїх штанів ніж та тримаючи його у правій руці, наніс ОСОБА_11 , який знаходився навпроти, два удари ножем у передню поверхню грудної клітини потерпілого, тобто у ділянку розташування життєво важливих органів людини, після чого зник з місця вчинення кримінального правопорушення. ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_4 о 23:57 год. помер від отриманих травм у приміщенні Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь».

Смерть ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , настала від проникаючих колото-різаних поранення грудей з ушкодженням внутрішніх органів, що призвело до розвитку крововтрати та шоку.

Таким чином, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, а саме вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині.

Суд враховує тяжкість та розмір покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, у якому він обвинувачується, його вік, а також наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України:

Ризик переховування обвинуваченого від суду підтверджується тим, що санкція статті кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років (особливо тяжкий злочин). За таких обставин, перебуваючи на волі, ОСОБА_8 може ухилятися від суду, усвідомлюючи можливість призначення суворого покарання у разі постановлення обвинувального вироку. Так, за матеріалами кримінального провадження встановлено, що після нанесення ударів потерпілому ОСОБА_8 , залишивши свої особисті речі (верхній одяг, телефон, посвідчення на його ім`я), та разом із знаряддям злочину зник з місця вчинення кримінального правопорушення, після чого був затриманий працівниками поліції за місцем проживання через декілька годин. Отже, під час досудового розслідування ОСОБА_8 вчиняв дії, спрямовані на уникнення затримання, залишивши місце події. Водночас, усвідомлюючи, що залишені ним особисті речі сприятимуть його швидкому встановленню та розшуку, і не маючи можливості, з огляду на відсутність телефону, верхньої одежі, сумки та документів, тривалий час переховуватися від органів досудового розслідування, він повернувся до місця свого проживання, де згодом був затриманий.

З урахуванням такої процесуальної поведінки обвинуваченого ризик ухилення від суду є реальним та об`єктивно підтвердженим.

Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення підтверджується тим, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого насильницького злочину, який, за версією обвинувачення, вчинено у стані алкогольного сп`яніння та без наявності явного конфлікту з потерпілим.

Ризик незаконного впливу на потерпілу та свідків з метою зміни ними показань щодо фактичних обставин обґрунтовується тим, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення проти життя та здоров`я особи, що свідчить про здатність до вчинення дій насильницького характеру. Як вказує прокурор, захисник ОСОБА_8 декілька разів телефонував свідку ОСОБА_10 (основний свідок у кримінальному провадженні) та пропонував зустріч, а попри відмови свідка, приїхав до місця його проживання та намагався з ним утретє переговорити. З огляду на таку процесуальну поведінку сторони захисту щодо намагання впливати на показання свідків, а також з урахуванням того, що ОСОБА_8 під час досудового розслідування не надавав будь-яких показань (ст. 63 Конституції України) та не визнавав вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, наведені обставини свідчать, що аналогічні дії, спрямовані на вплив на свідків з метою уникнення кримінальної відповідальності, може вчиняти і сам обвинувачений у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Крім того, потерпіла повідомила суд про наявність у неї побоювань щодо можливої агресивної поведінки з боку обвинуваченого.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що наявність підстав для тримання особи під вартою підлягає оцінці в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою може бути виправданим за наявності ознак того, що цього потребують реальні інтереси суспільства, які, незважаючи на дію презумпції невинуватості, можуть переважати інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Суд вважає, що зазначені ризики не зменшилися, а їх усунення або мінімізація можлива лише шляхом продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів не здатний ефективно запобігти наведеним ризикам.

Оцінюючи можливість застосування до обвинуваченого альтернативних запобіжних заходів, суд бере до уваги дані про особу обвинуваченого, тяжкість, характер та ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, суворість можливого покарання за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , а також наявність ризику переховування від суду. З огляду на викладені обставини суд доходить висновку, що альтернативні запобіжні заходи не забезпечать належного запобігання вказаним ризикам.

Наведені обставини, на переконання суду, є достатніми для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, у зв`язку з чим клопотання прокурора підлягає задоволенню.

З урахуванням викладеного суд вважає, що до обвинуваченого не може бути застосований більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з ізоляцією від суспільства.

Виходячи із зазначеного, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 на 60 днів без визначення розміру застави.

Строк дії ухвали по 06 квітня 2026 р. включно.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з моменту її оголошення, а обвинуваченим - з моменту отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали оголошується 11 лютого 2026 р.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3