Справа № 301/900/18
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.10.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника-адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/678/22, за апеляційними скаргами захисника обвинуваченої ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 та захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_6 на вирок Іршавського районного суду Закарпатської області від 28.10.2022.

Цим вироком:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка та мешканка АДРЕСА_1 , українка, громадянка України, неодружена, що має на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей, без освіти, непрацююча, несудима, засуджена:

- за ч. 3 ст. 369 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 04 (чотири) роки без конфіскації майна.

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, непрацюючий, одружений, що має на утриманні п`ятьох дітей, судимий 17.10.2022 Іршавським районним судом Закарпатської області за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 05 (п`ять) років 02 (два) місяці, засуджений:

- за ч. 3 ст. 369 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 04 (чотири) роки без конфіскації майна.

На підставі ст. 70 КК України до призначеного ОСОБА_6 покарання, шляхом часткового складання призначених покарань, приєднано невідбуту частину покарання за вироком Іршавського районного суду Закарпатської області від 17.10.2022 - 05 (п`ять) років 02 (два) місяці позбавлення волі та остаточно ОСОБА_6 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 05 (п`ять) років 06 (шість) місяців без конфіскації майна.

Початок відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з 30.07.2022.

Речові докази: грошові кошти у сумі 12000 грн - 24 банкноти номіналом 500 грн кожна, з серіями та номерами: (ЗЗ 5263475; ЛБ 7805257; ЗД 8527150; СЖ 9058573; СЗ 2007837; СГ 9285033; ВГ 2068643; ВД 6310772; УЖ 4322550; ЛА 3258432; ВД 7875578; СИ 2215595; ФГ 3250355; ЗД 5619434; УД 2208092; ЗД 2018319; ВВ 2027893; ЗБ 3799940; ЗГ 3567710; УД 3357277; СИ 2468095; СИ 4733466; ГТ 1112749; ВИ 7126646) конфісковано.

-2-

Згідно вироку ОСОБА_8 та ОСОБА_6 визнані винними у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

ОСОБА_8 19.03.2018 біля 10 год 20 хв, за попередньою змовою з ОСОБА_6 , в службовому кабінеті тимчасово виконуючого обов`язки заступника начальника Іршавського ВП Хустського відділу поліції ГУ НП в Закарпатській області підполковника поліції ОСОБА_12 , який розташований в адміністративному приміщенні Іршавського відділення поліції, за адресою вул. Шевченка, 17, м. Іршава, надали пропозицію про передачу останньому грошових коштів в сумі 15 (п`ятнадцять тисяч) грн в якості неправомірної вигоди за сприяння у звільненні з-під варти та перекваліфікації злочину на більш м`який відносно громадянина ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканця АДРЕСА_1 , якому в рамках кримінального провадження № 0001036 від 09.11.2017 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України та обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

У подальшому, 26.03.2018 близько 11 год ОСОБА_8 , за попередньою змовою в групі з ОСОБА_6 , продовжуючи свої злочинні дії спрямовані на надання службовій особі, яка займає відповідальне становище неправомірної вигоди, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, знаходячись у службовому кабінеті тимчасово виконуючого обов`язки заступника начальника Іршавського відділення поліції Хустського відділу поліції ГУ НП в Закарпатській області підполковника поліції ОСОБА_12 , який розташований в адміністративному приміщенні Іршавського відділення поліції, за адресою вул. Шевченка, м. Іршава, пропонували останньому за сприяння у звільненні з-під варти та перекваліфікації злочину на більш м`який відносно громадянина ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканця АДРЕСА_1 , якому в рамках кримінального провадження № 0001036 від 09.11.2017 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України й обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, та надали ОСОБА_12 грошові кошти в сумі 12000 грн в якості неправомірної вигоди, однак одразу після надання неправомірної вигоди були викриті працівниками правоохоронних органів на місці вчинення кримінального правопорушення.

В апеляційні скарзі захисник-адвокат ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_8 просить вирок суду від 28.11.2022 скасувати та направити кримінальне провадження на новий розгляд до того ж суду. В обґрунтування апеляційної скарги вказує про невідповідність вироку суду вимогам ст. 374 КПК України, оскільки виклад встановлених судом обставин текстуально співпадає з формулюванням обвинувачення, більш того, формулювання обвинувачення в обвинувальному акті не містить місця, мотиву і мети вчинення кримінального правопорушення, не конкретизовано об`єктивну та суб`єктивну сторони кримінального правопорушення. Такий збіг фактичних обставин кримінального правопорушення і формулювання обвинувачення в обвинувальному акті обмежив обвинувачену ОСОБА_8 в правах, передбачених ст. 42 КПК України. Вирок ухвалений на неповно з`ясованих фактичних обставинах, ґрунтується на неконкретному обвинуваченні, а тому є необґрунтованим та вказує на порушення вимог КПК України, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення. Також захисник вказує на істотне порушення вимог КПК України, яке полягало в тому, що обвинуваченій ОСОБА_8 пам`ятка про процесуальні права не вручалася, що стверджено відсутністю в матеріалах провадження розписки та суперечить відомостям, викладеним в журналі судового засідання від 31.05.2018. Окрім того, обвинувачена є неписьменною, не вміє читати, тому відомості, відображені в журналі, не є достатніми для визнання виконаними

-3-

щодо обвинуваченої вимог ст. 345 КПК України, оскільки прав та обов`язків в судовому засіданні їй не роз`яснено, що є порушенням права на захист. Судом не було забезпечено обвинувачену послугами перекладача, оскільки така є особою ромської народності, не вміє читати й писати, не володіє в достатній мірі мовою, якою ведеться судочинство, що свідчить про неналежне роз`яснення судом їй змісту обвинувачення, яке до того ж тривало кілька секунд. Окрім того, вважає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази вини ОСОБА_8 у пред`явленому їй обвинуваченні, оскільки такі побудовані виключно на свідченнях працівників поліції, в свою чергу ОСОБА_8 , будучи неосвіченою особою, не володіючи тонкощами структури правоохоронних органів, суду чи прокуратури, була впевнена, що за свої кошти наймає адвоката для свого сина ОСОБА_13 . Більш того, в діях ОСОБА_8 не прослідковується як об`єктивної, так і суб`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України, оскільки остання не повідомляла нікого про час, місце, спосіб надання коштів, тим більше службовій особі, а також усвідомлювала, що надає неправомірну вигоду, а не наймає адвоката і бажала її надати саме службовій особі, яка займає відповідальне становище, а не адвокату. ОСОБА_8 не вступала в домовленість для надання неправомірної вигоди службовій особі, а хотіла передала кошти адвокату для вирішення питання її сина - ОСОБА_13 , які були гонораром.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить вирок суду від 28.11.2022 скасувати та закрити кримінальне провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. В обґрунтування апеляційної скарги вказує на незаконність та необґрунтованість вироку суду, оскільки такий винесений з грубими порушеннями норм матеріального та процесуального права. Досудове розслідування в даному кримінальному провадженні проведено з грубими порушеннями кримінального процесуального закону, оскільки органом досудового розслідування не було забезпечено право на захист, а в порушення вимог ст. 49 КПК України, захисника до участі в кримінальному провадження було допущено наприкінці досудового розслідування, коли вже всі процесуальні та слідчі дії були проведені, не дивлячись на те, що обвинувачені безграмотні, про що свідчать їхні підписи у виді хрестиків на процесуальних документах, які вони прочитати не могли. Обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_6 можливість мати захисника було забезпечено 10.04.2018 після проведення всіх слідчих дій за їх участю. Враховуючи зазначене, вказує про недопустимість всіх доказів в даному кримінальному провадженні, оскільки такі отримані з грубим порушенням права на захист, на що суд першої інстанції уваги не звернув, залишивши без реагування подане стороною захисту з цього приводу клопотання. Згідно показань обвинувачених, останні постійно стверджували, що кошти несли для адвоката в якості гонорару для здійснення захисту сина обвинуваченої, їм повідомили про наявність офісу адвоката в тій же будівлі, де розташований відділ поліції, а сам ОСОБА_12 знаходився на робочому місці в цивільному одязі, тому вони прийняли його за адвоката. Свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_14 є працівниками поліції, тому їх свідчення слід було піддати критичній оцінці.

Заслухавши доповідь судді про зміст вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника-адвоката ОСОБА_7 , які підтримали подані в інтересах обвинувачених апеляційні скарги, промову прокурора про залишення без задоволення апеляційних скарг сторони захисту, дослідивши і перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів уважає, що апеляційні скарги захисника-адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 та захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинувачених підлягають частковому задоволенню, з таких підстав.

-4-

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За приписами ч. 1 ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Судове рішення - це акт правосуддя, ухвалений згідно з нормами матеріального та процесуального права та згідно з конституційними засадами і принципами судочинства. Судове рішення має бути законним, обґрунтованим, зрозумілим та чітким, і не повинно містити положень, які б суперечили або виключали одне одного, ускладнювали чи унеможливлювали його виконання.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 закріплено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

За змістом ч. 3 ст. 374 КПК України мотивувальна частина обвинувального вироку окрім іншого повинна містити докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі № 4291498 «Капо проти Бельгії» від 13.01.2005, тягар доказування винуватості лежить на стороні обвинувачення.

Проте, постановивши обвинувальний вирок щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 369 КК України, суд першої інстанції даних вимог Конвенції та кримінального процесуального закону не дотримався.

З вироку вбачається, що допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_8 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України не визнала та показала, що її син ОСОБА_15 у 2018 році перебував під вартою. На той час вона шукала йому адвоката й, вважаючи, що ОСОБА_12 є адвокатом пішла до нього разом із сином ОСОБА_16 , який помер, у службовий кабінет Іршавського відділення поліції Хустського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області просити про допомогу. ОСОБА_12 відмовився безкоштовно допомагати й наказав прийти до нього з грошима. Коли вони прийшли до нього наступний раз, то передали гроші в розмірі 14000 грн і в той момент зайшли працівники поліції й затримали їх та вилучили кошти. При цьому обвинувачений ОСОБА_6 при передачі грошей участі не брав, його затримали помилково.

-5-

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину визнав лише в судових дебатах, однак під час судового розгляду не визнавав та показав, що в Іршавське відділення поліції Хустського відділу поліції ГУ НП в Закарпатській області разом з обвинуваченою ОСОБА_8 не ходив, нікому, в тому числі ОСОБА_12 , кошти не передавав, від обвинуваченої ОСОБА_8 дізнався, що в поліцію з нею ходив та передавав гроші інший син обвинуваченої ОСОБА_16 .

Не погодившись з вказаними показаннями обвинувачених ОСОБА_8 й ОСОБА_6 , а також із правовою позицією сторони захисту, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність вини останніх у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України, на підставі показань свідків та письмових доказів.

Колегія суддів уважає, що зі змісту обвинувального вироку неможливо визначити, на підставі яких саме доказів суд дійшов висновку про підтвердження тих обставин, які ставляться ОСОБА_6 та ОСОБА_8 у вину за змістом обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України, визнаного судом доведеним, оскільки у вироку міститься лише перелік доказів, які суд позиціонує у якості таких, однак відсутній належний аналіз цих доказів у контексті тих обставин, які цими доказами підтверджуються.

Згідно вимог до ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

Як вбачається з обвинувачення, визнаного судом доведеним, ОСОБА_8 19.03.2018 біля 10 год 20 хв, за попередньою змовою з ОСОБА_6 , у службовому кабінеті тимчасово виконуючого обов`язки заступника начальника Іршавського ВП Хустського відділу поліції ГУ НП в Закарпатській області підполковника поліції ОСОБА_12 , який розташований в адміністративному приміщенні Іршавського відділення поліції, за адресою вул. Шевченка, 17, м. Іршава, надали пропозицію про передачу останньому грошових коштів в сумі 15 (п`ятнадцять тисяч) грн в якості неправомірної вигоди за сприяння у звільненні з-під варти та перекваліфікації злочину на більш м`який відносно громадянина ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканця АДРЕСА_1 , якому в рамках кримінального провадження № 0001036 від 09.11.2017 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України та обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

У подальшому, 26.03.2018 близько 11 год ОСОБА_8 , за попередньою змовою в групі з ОСОБА_6 , продовжуючи свої злочинні дії спрямовані на надання службовій особі, яка займає відповідальне становище неправомірної вигоди, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, знаходячись у службовому кабінеті тимчасово виконуючого обов`язки заступника начальника Іршавського відділення поліції Хустського відділу поліції ГУ НП в Закарпатській області підполковника поліції ОСОБА_12 , який розташований в адміністративному приміщенні Іршавського відділення поліції, за адресою вул. Шевченка, м. Іршава, пропонували останньому за сприяння у звільненні з-під варти та перекваліфікації злочину на більш м`який відносно громадянина ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканця АДРЕСА_1 , якому в рамках кримінального провадження № 0001036 від 09.11.2017 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України й обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, та надали ОСОБА_12 грошові кошти в сумі 12000 грн в якості неправомірної вигоди, однак одразу після надання неправомірної вигоди були викриті працівниками правоохоронних органів на місці вчинення кримінального правопорушення.

-6-

Між тим, доводи сторони захисту про відсутність в діях обвинуваченої ОСОБА_8 як об`єктивної, так і суб`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України, оскільки остання не повідомляла нікого про час, місце, спосіб надання коштів, тим більше службовій особі, а також усвідомлювала, що надає неправомірну вигоду, а не наймає адвоката і бажала її надати саме службовій особі, яка займає відповідальне становище, а не адвокату, залишились нез`ясованими і не спростованими.

Зокрема у вироку суд лише констатував, що такі спростовані показаннями свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_12 , ОСОБА_18 та письмовими доказами, зокрема: стенограмою розмови від 20.03.2018; протоколом огляду місця події від 26.03.2018, які повністю узгоджуються між собою і не суперечать один одному, не проаналізував і не вмотивував у вироку докази на предмет їх допустимості, з посиланням на норми права, а лише обмежився формальним викладенням їх у вироку без будь-якої оцінки хоча б одного з них, не зазначивши які саме обставини правопорушення цими доказами підтверджуються.

Такі дії суду першої інстанції не відповідають вимогам ст. 2 КПК України, яка регламентує обов`язок застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури, а також не забезпечує дотримання принципів верховенства права закріпленому в ст. 8 КПК України та суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до вимог ч. 2 зазначеної статті закону підлягає обов`язковому застосуванню під час судового провадження.

За вказаних обставин, колегія суддів уважає, що суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вимог ст. 94 КПК України, згідно яких повинен був оцінити докази не тільки з точки зору їх належності, допустимості і достовірності, а й точки зору їх узгодженості, взаємозв`язку, сукупності та достатності, щоб дійти висновку про наявність чи відсутність у діях ОСОБА_8 та ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України та доведеності чи недоведеності їх вини у його вчиненні.

Таким чином, суд першої інстанції у вироку, приймаючи рішення про винуватість ОСОБА_6 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України, лише формально перерахував наведені докази, належної оцінки їм не дав та сформував висновок односторонньо без урахування всіх фактичних обставин кримінального провадження.

Як вбачається з апеляційних скарг захисників, останні просили скасувати вирок суду першої інстанції у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, ненадання оцінки доказам в частині їх допустимості. Ці доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду.

Захисник-адвокат ОСОБА_9 вказує, що в матеріалах кримінального провадження відсутні належні та допустимі докази вини ОСОБА_8 у пред`явленому їй обвинуваченні, оскільки такі побудовані виключно на свідченнях працівників поліції, у свою чергу ОСОБА_8 , будучи неосвіченою особою, не володіючи тонкощами структури правоохоронних органів, суду чи прокуратури, була впевнена, що за свої кошти наймає адвоката для свого сина ОСОБА_13 . Більш того, судом не дано оцінки на предмет відсутності в діях ОСОБА_8 об`єктивної та суб`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України, оскільки остання не усвідомлювала, що надає неправомірну вигоду саме службовій особі, яка займає відповідальне становище, не вступала в домовленість для надання неправомірної вигоди службовій особі.

-7-

Також судом не дано оцінки доводам сторони захисту про проведення досудового розслідування в даному кримінальному провадженні з грубими порушеннями кримінального процесуального закону, через незабезпечення права на захист та залучення захисника до участі в кримінальному провадження наприкінці досудового розслідування, після проведення з обвинуваченими всіх процесуальних та слідчих дій, не дивлячись на те, що обвинувачені безграмотні, про що свідчать їхні підписи у виді хрестиків на процесуальних документах, які вони прочитати не могли.

Судом не було забезпечено обвинувачених послугами перекладача, оскільки такі є особами ромської народності, не вміють читати й писати, не володіють в достатній мірі мовою, якою ведеться судочинство, що свідчить про неналежне роз`яснення судом їм змісту обвинувачення, яке до того ж тривало кілька секунд.

Також матеріалами кримінального провадження підтверджено, що обвинуваченій ОСОБА_8 пам`ятка про процесуальні права не вручалася, що стверджено відсутністю в матеріалах провадження розписки та суперечить відомостям, викладеним у журналі судового засідання від 31.05.2018.

Окрім іншого, судом не перевірено показання обвинувачених, які під час судового розгляду стверджували, що кошти несли для адвоката в якості гонорару для здійснення захисту сина обвинуваченої ОСОБА_8 та помилково прийняли ОСОБА_12 , який знаходився на робочому місці в цивільному одязі, за адвоката.

Тобто, суд першої інстанції мав перевірити і проаналізувати всі доводи, наведені стороною захисту, зокрема й обвинуваченим, зіставити їх з наявними у справі матеріалами та дати на кожен доречний і важливий аргумент сторони захисту вичерпну відповідь у своєму рішенні, пославшись на відповідну норму права.

Разом з тим суд формально навів у вироку докази, які були покладені в основу вироку, зазначив, що вони є належними і допустимими. Проте, жодних відповідей на доводи сторони захисту щодо недопустимості конкретних доказів суд не навів, натомість, зазначив, що вони є належними і допустимими, пославшись на відповідність усіх доказів вимогам ст. 86 КПК України.

Перевіряючи доводи апеляційних скарг сторони захисту про безпідставне неврахування на їх думку доказів у кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує положення ч. 3 ст. 26 КПК України про те, що суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що внесені на розгляд сторонами та віднесені до його компетенції цим Кодексом.

За змістом ч. 3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Тобто для повторного дослідження судом апеляційної інстанції обставин, встановлених під час кримінального провадження, кримінальний процесуальний закон визначає обов`язковою наявність (сукупність) як відповідного процесуального приводу (клопотання учасника судового провадження), так й однієї із закріплених у законі умов (неповнота дослідження зазначених обставин або наявність певних порушень у ході їх дослідження), які також можна розглядати як фактичну підставу для такого дослідження.

В апеляційних скаргах сторона захисту наводять власну оцінку доказам на користь невинуватості ОСОБА_6 та ОСОБА_8 у вчиненні ними кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України, однак клопотання про дослідження доказів не заявляли, що позбавляє апеляційний суд можливості повторно дослідити наявні у справі докази, в тому числі шляхом допиту обвинувачених й свідків.

-8-

Таким чином, суд першої інстанції за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду щодо винуватості обвинуваченої, у вироку не зазначив, чому взяв до уваги одні докази і відкинув інші, і в порушення вимог п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, не проаналізував і не вмотивував у вироку показання допитаних в судовому засіданні осіб, а лише обмежився формальним викладенням їх у вироку без будь-якої оцінки хоча б одного з них, фактично вдавшись до дублювання змісту обвинувального акту, не зазначивши які саме обставини правопорушення цим підтверджуються.

Аналогічної позиції дійшов і Касаційний кримінальний суд Верховного Суду, виклавши її у постановах від 21.03.2024 (справа № 303/5635/21, провадження № 51-5169 км 23), від 31.01.2023 (справа № 688/2017/15-к,провадження № 51-2573км21), від 03.05.2023 (справа № 443/2309/13-к, провадження № 51-1319км23), де, окрім іншого, зазначено про обов`язок суду проаналізувати й зіставити з наявними у кримінальному провадженні всі доводи захисту, які обґрунтовано ставлять під сумнів версію сторони обвинувачення. У випадку, якщо суд після такої перевірки відхиляє доводи сторони захисту, він має навести переконливі мотиви такого висновку, які не залишають розумного сумніву у винуватості обвинуваченого.

Зазначені порушення КПК України, на думку апеляційного суду, перешкодили суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, а тому це порушення визнається судом істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке передбачено ч. 1 ст. 412 КПК України.

Водночас згідно п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені п. 2, 3, 4, 5, 6, 7 ч. 2 ст. 412 цього Кодексу.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне застосовувати загальні засади кримінального провадження, а саме верховенство права.

Відповідно до ст. 8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями і застосовується цей принцип з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

При цьому, апеляційний суд також виходить з положень ч. 1 ст. 9 КПК України, з яких слідує, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, тобто суд під час розгляду кримінального провадження повинен дотримуватися законності.

У випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України, що регламентовано положеннями ч. 6 ст. 9 цього Кодексу.

Тобто, значення загальних засад кримінального провадження, як норм вищого ступеня нормативності є підґрунтям для тлумачення норм кримінального процесуального права та подолання прогалин у правовому регулюванні кримінальних процесуальних правовідносин.

За наявності зазначеного вище допущеного судом першої інстанції істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, враховуючи положення ч. 6 ст. 9 КПК України та порушення судом першої інстанції загальних засад кримінального провадження, вирок суду не може визнаватись законним та обґрунтованим, а тому підлягає скасуванню. Оскільки порушення вимог кримінального процесуального закону було допущене у ході судового розгляду в суді першої інстанції і саме цей суд має

-9-

повноваження на вчинення процесуальних дій, направлених на усунення порушень, на які вказано вище, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості усунути зазначені порушення вимог кримінального процесуального закону в ході апеляційного розгляду справи.

Під час нового розгляду кримінального провадження суду першої інстанції необхідно врахувати наведене, повно й всебічно, з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону, проаналізувати докази у кримінальному провадженні, дати їм юридичну оцінку з огляду на їх достовірність, допустимість та достатність, з урахуванням положень, передбачених ст. 17, 23, 94, 95 КПК України, з дотриманням прав учасників процесу, ретельно перевірити доводи, зазначені в апеляційних скаргах захисників і в залежності від здобутого постановити законне, обґрунтоване та справедливе судове рішення.

Враховуючи викладене, апеляційні скарги захисників-адвокатів ОСОБА_9 та ОСОБА_7 підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 412, 415, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 задовольнити, а апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Іршавського районного суду Закарпатської області від 28.10.2022, щодо ОСОБА_19 та ОСОБА_20 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України, - скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_8 у суді першої інстанції в іншому складі.

Ухвала апеляційного суду оскарження в касаційному порядку не підлягає.

Судді