Справа №463/1267/25
Провадження №1-кс/463/8405/25
У Х В А Л А

01 жовтня 2025 року слідчий суддя Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 , заявників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , розглянувши клопотання старшого слідчого в ОВС Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_13 , погоджене прокурором Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_14 , про застосування запобіжного заходу у вигляді застави до підозрюваного

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Рівне, Новоукраїнського р-ну, Кіровоградської обл., фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 425 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий в ОВС Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, як сторона кримінального провадження, звернувся з клопотанням, погодженим з прокурором Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону, до слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова про застосування запобіжного заходу у вигляді застави до підозрюваного ОСОБА_6 в сумі 2 600 000 гривень, в межах строку досудового розслідування.

При постановленні ухвали слідчого судді про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 застави, просили покласти на підозрюваного наступні обов`язки, передбачені ст.194 КПК України:

- прибувати до слідчого, прокурора або суду за кожним їхнім викликом, вимогою та визначеною ними періодичністю;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

- утримуватися від спілкування з підозрюваними у кримінальному провадженні, зокрема ОСОБА_15 та ОСОБА_16 ;

- здати на зберігання уповноваженому органу свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Клопотання мотивує тим, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 425 КК України - у недбалому ставленні військової службової особи до служби, що спричинило тяжкі наслідки, вчинене в умовах воєнного стану, за обставин викладених у письмовому повідомленні про підозру, яке долучено до матеріалів клопотання.

Зокрема, наказом командувача внутрішніх військ МВС України №57о/с від 20.06.2013 полковника ОСОБА_6 призначено на посаду командира військової частини НОМЕР_1 та наказом в.о. начальника Навчального центру Національної гвардії України 14.03.2023 полковника ОСОБА_6 звільнено з військової служби у відставку за станом здоров`я та направлено на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вимоги ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язують кожного громадянина України захищати Вітчизну, суверенітет, незалежність та територіальну цілісність України.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

ОСОБА_6 , будучи військовою службовою особою, відповідно до вимог ст.ст. 11, 16, 58, 59, 66, 67, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, додержуватися військової дисципліни, берегти державне майно, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, підтримувати на високому рівні особисту бойову готовність, сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки, засвоювати все, чого навчають командири (начальники), бути готовим до виконання завдань за призначенням, постійно вдосконалювати свої знання за фахом, уміння та навички, бути хоробрим та ініціативним, не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців, вчасно та сумлінно виконувати накази командирів (начальників).

Командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів, за всебічне забезпечення військової частини.

Командир (начальник) відповідно до посади, яку він займає, повинен діяти самостійно і вимагати від підлеглих виконання вимог Конституції України, законів України, статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України тощо.

Командир (начальник) зобов`язаний організовувати та безпосередньо керувати бойовою підготовкою, здійснювати контроль за її ходом, ефективно використовувати матеріальну базу, спрямовувати кошти та матеріальні засоби на вдосконалення цієї бази.

Командир в мирний і воєнний час відповідає за бойову та мобілізаційну готовність, успішне виконання полком бойових завдань, за збереження пального та інших матеріальних засобів, за стан фінансового господарства, за всебічне забезпечення військової частини, а також зобов`язаний керувати фінансовою діяльністю полку, розпоряджатися згідно із законодавством коштами, забезпечувати ощадливе витрачання коштів у суворій відповідності із затвердженим кошторисом.

Відповідно до п. 2.1 Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 16.07.1997 № 300 (далі за текстом Положення від 16.07.1997 № 300) військове (корабельне) господарство це сукупність сил і засобів, які входять до складу військових частин (кораблів) і з`єднань, а також передані їм у постійне чи тимчасове користування різні об`єкти матеріально-технічної бази, матеріальні засоби, призначені для забезпечення бойової підготовки і виховної роботи, військового побуту, правильної експлуатації, ремонту, зберігання озброєння, військової техніки і майна. Сукупність сил і засобів це всі види озброєння, бойової та іншої техніки, ракети, боєприпаси, ракетне паливо, пальне, мастильні матеріали та спеціальні речовини, продовольство, речове, інженерне, хімічне майно та інші матеріальні засоби, які використовуються для забезпечення потреб Збройних Сил України на мирний та воєнний час.

Згідно вимог п. 3.1.1 Положення від 16.07.1997 № 300 посадові особи військової частини і з`єднання, що здійснюють організацію та ведення військового (корабельного) господарства, відповідають за це господарство та виконують свої обов`язки згідно з вимогами Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та цього Положення.

Пунктами 3.1.9, 3.1.12 Положення від 16.07.1997 № 300 передбачено, що посадові особи військової частини (з`єднання), які відають військовим (корабельним) господарством, повинні: знати вимоги чинного законодавства України, наказів, положень, настанов, інструкцій та інших керівних документів щодо організації та ведення військового (корабельного) господарства та неухильно керуватись ними у своїй діяльності; організовувати та контролювати ведення обліку, правильне зберігання і своєчасне оновлення запасів матеріальних засобів усіх видів; здійснювати постійний контроль за правильним, ощадливим та доцільним витрачанням (використанням) матеріальних засобів і коштів, вживати необхідних заходів для боротьби з нераціональними їх витратами (використанням), втратами, нестачами, псуванням і розкраданням; не посилатися на незнання діючих законів, наказів, положень, настанов, керівництв та інструкцій, що визначають норми, порядок забезпечення військ, а також порядок обліку, зберігання та використання матеріальних засобів.

Разом з тим, згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України» від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні із 05.30 год. 24.02.2022 введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався Законами та триває до теперішнього часу.

Відповідно підпункту 1 пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №169 (далі- Постанова №169) оборонні та публічні закупівлі товарів, робіт і послуг здійснюються без застосування процедур закупівель та спрощених закупівель, визначених Законами України Про публічні закупівлі та Про оборонні закупівлі.

Замовник може здійснювати публічні закупівлі, вартість яких не перевищує 50 тис. гривень, з використанням електронної системи закупівель, у тому числі з використанням електронних каталогів. У разі здійснення закупівель, вартість яких не перевищує 50 тис. гривень, без використання електронної системи закупівель замовник обов`язково дотримується принципів здійснення публічних закупівель, не вносить інформацію про такі закупівлі до річного плану та не оприлюднює в електронній системі закупівель звіт про договір про закупівлю, укладений без використання електронної системи закупівель;

Відповідно до підпункту 3 пункту 1 вказаної постанови під час здійснення закупівель, передбачених абзацом першим підпункту 1 цього пункту:

-замовники повинні відповідно до Закону України Про публічні закупівлі дотримуватися принципів здійснення публічних закупівель;

-державні замовники у сфері оборони повинні відповідно до Закону України Про оборонні закупівлі дотримуватися таких принципів здійснення оборонних закупівель: своєчасність та відповідність прийнятим рішенням щодо захисту національних інтересів України, забезпечення потреб безпеки і оборони , ефективність використання коштів, результативність.

Відповідно до п. 1 Примітки до ст. 425 КК України під військовими службовими особами розуміються військові начальники, а також інші військовослужбовці, які обіймають постійно чи тимчасово посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських обов`язків, або виконують такі обов`язки за спеціальним дорученням повноважного командування.

Таким чином, полковник ОСОБА_6 , у період з 20.06.2013 по 14.04.2023 перебуваючи на посаді командира військової частини НОМЕР_1 обіймав посаду, пов`язану з виконанням організаційно розпорядчих та адміністративно господарських функцій військовою службовою особою, тобто був військовою службовою особою.

Крім того, згідно ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» працівники Національної гвардії України у Збройних Силах України, є працівниками правоохоронних органів.

Проте, всупереч наведеним вимогам законодавства, діючи необережно, не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, ОСОБА_17 вчинив злочин (недбале ставлення військової службової особи до служби, що спричинило тяжкі наслідки вчинене в умовах воєнного стану) при наступних обставинах.

Так у період дії воєнного стану на всій території України у зв`язку із забезпеченням військової частини НОМЕР_1 ліжками армійського типу А (2 ярусних) виникла необхідність у закупівлі вказаних ліжок у кількості 1000 комплектів.

У подальшому ОСОБА_6 , перебуваючи на посаді командира військової частини НОМЕР_1 , без попереднього проведення моніторингу цін ліжок армійського типу А (2 ярусних), відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» з 24 лютого 2022 року по всій території України та Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №169 «Деякі питання здійснення оборонних та публічних закупівель товарів, робіт і послуг в умовах воєнного стану», не дотримуючись принципів публічних та оборонних закупівель, зокрема, максимальної економії, а також ефективності використання коштів та результативності та не забезпечивши ощадливого витрачання коштів у суворій відповідності із затвердженим кошторисом, перебуваючи у військовій частині НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , 09.05.2022 (точний час досудовим розслідуванням не встановлено) уклав договір з ТзОВ «Бел - Імпекс» в особі директора вказаного Товариства ОСОБА_18 №153/КЕС/3Ф від 09.05.2022 про закупівлю товарів за державні кошти, а саме: 1000 комплектів ліжками армійського типу А (2 ярусних)за ціною 6500,00 грн. за одну одиницю на загальну суму 6 500 000,00 грн. без ПДВ.

Надалі, ТзОВ «Бел - Імпекс» згідно видаткових накладних №7 від 12.05.2022, №8 від 18.05.2022, №9 від 17.05.2022, №10 від 19.05.2022, №11 від 23.05.2022, №12 від 25.05.2022, №13 від 26.05.2022, №14 від 27.05.2022, упродовж травня 2022 року, відповідно до договору №49/КЕС/84 від 06.04.2022 про закупівлю товарів за державні кошти, поставило до військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 ), 1000 комплектів ліжок армійських типу А (2 ярусних) на загальну суму 1 170 000,00 грн. без ПДВ.

Згідно платіжних доручень №1138 від 30.05.2022, №1139 від 30.05.2022, №1145 від 01.06.2022, №965 від 13.05.2022, №994 від 18.05.2022, №1000 від 19.05.2022, №1010 від 23.05.2022, №1100 від 25.05.2022, військовою частиною НОМЕР_1 відповідно до договору №4153/КЕС/3Ф від 09.05.2022 про закупівлю товарів за державні кошти здійснено повну оплату на рахунок ТзОВ «Бел - Імпекс» за поставлені ліжка армійського типу А (2 ярусних) в кількості 1000 комплектів на загальну суму 6 500 000,00 грн. без ПДВ, що значно перевищувало середню ринкову вартість станом на день укладення вищевказаного договору.

Середня ринкова вартість ліжок армійського типу А (2 ярусних) в кількості 1000 комплектів станом на момент укладення договору №153/КЕС/3Ф від 09.05.2022 про закупівлю товарів за державні кошти, тобто станом на 09.05.2022 становила 3 833 333, 33 грн. без ПДВ за 1000 комплектів ліжок армійського типу А (2 ярусних).

Таким чином, ОСОБА_6 , перебуваючи на посаді командира військової НОМЕР_1 , будучи військовою службовою особою наділеною адміністративно - господарськими обов`язками, в умовах воєнного стану, за умов дотримання принципів публічних та оборонних закупівель, зокрема, максимальної економії, а також ефективності використання коштів та результативності та забезпеченні ощадливого витрачання коштів у суворій відповідності із затвердженим кошторисом, мав можливість здійснити закупку 1000 комплектів ліжок армійських типу А (2 ярусних) вартістю 3 833 333, 33 грн. без ПДВ за 1000 комплектів, тобто 3 833, 33 грн. за один комплект ліжок армійських типу А (2 ярусних), що на 2 666 666, 67 грн. без ПДВ менше витрачених коштів із загальної суми 6 500 000,00 грн. без ПДВ.

Унаслідок недбалого ставлення військової службової особи до служби командиром військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 при укладенні договору №153/КЕС/3Ф від 09.05.2022 про закупівлю товарів за державні кошти та здійсненні закупівлі ліжок армійських типу А (2 ярусних) за завищеними та необґрунтованими цінами, не дотримано принципів публічних та оборонних закупівель, зокрема, максимальної економії, а також ефективності використання коштів та результативності, не забезпечено ощадливе витрачання коштів у суворій відповідності із затвердженим кошторисом, внаслідок чого військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України заподіяно істотну шкоду в умовах воєнного стану у вигляді матеріальної шкоди (збитків) на суму 2 666 666, 67 грн.

Згідно поданого клопотання слідчий за погодженням з прокурором вважають, що на сьогоднішній день існує обґрунтована підозра у вчиненні підозрюваним інкримінованого йому кримінального правопорушення, яке належать до категорії тяжкого злочину та за які передбачено покарання до 8 років позбавлення волі. Обгрунтованість підозри, на думку слідчого за погодженням з прокурором, стверджується зібраними по справі доказами та повністю відповідає вимогам Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості» та «розумності». Вважають, що в діях підозрюваного наявні ризики, передбачені ст.177 КПК України для застосування вказаного виду запобіжного заходу, а саме: є достатні підстави, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки тяжкість вчиненого злочину і покарання за таке, на думку слідчого та прокурора, вже самі по собі є підставою та мотивом для підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Крім того, ОСОБА_6 має широке коло знайомих, у тому числі і серед службових осіб різних правоохоронних органів, та обізнаний із особливостями роботи правоохоронної системи. А тому ОСОБА_6 , усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання за вчинення тяжкого злочину, має реальні підстави та можливості покинути територію України, а також переховуватись на території України.

Вважають, що підозрюваний ОСОБА_6 може незаконно впливати на свідків, експерта, спеціаліста у кримінальному провадженні. Обгрунтовуючи вказаний ризик зазначають про наступне. ОСОБА_6 , під час досудового розслідування матиме можливість використовувати свій авторитет та здобутий досвід та впливати на свідків у вказаному кримінальному провадженні, зокрема: ОСОБА_15 ; ОСОБА_16 , які є діючими військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 , а також ще не встановлених та не допитаних на цій стадії досудового розслідування свідків. Зокрема ОСОБА_6 , з урахуванням відомих йому обставин кримінального правопорушення та матеріалів кримінального провадження зможе вступати у поза процесуальні відносини із свідками та схиляти їх до зміни показань. Аналогічним чином ОСОБА_6 зможе впливати на ще невстановлених та недопитаних по обставинах кримінального провадження свідків, а також на понятих, експертів та спеціалістів, які будуть залучені у кримінальному провадженні при проведенні слідчих дій та до проведення судових експертиз. Це створює загрозу тиску та підбурювання вказаних осіб до дачі неправдивих показань, або відмови від надання таких.

Може іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню. Зокрема, знаходячись на волі, ОСОБА_6 зможе впливати на викривлення значимих даних для кримінального провадження шляхом підкупу, погроз, тиску на учасників/сторін кримінального провадження, з метою уникнення підозрюваним кримінальної відповідальності, що є способом перешкоджання досудовому розслідуванню. Аналогічним чином, ОСОБА_6 може використати свої зв`язки для незаконного впливу на експертів, які проводять відповідні експертизи. Крім того, ОСОБА_6 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим способом, зокрема, підшукуючи осіб, що можуть надати вигідні для нього неправдиві показання.

Ризик знищити, сховати документи, речі які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, обґрунтовується тим, що на даний час у рамках досудового розслідування зазначеного кримінального провадження не встановлено усі обставини, що мають значення для досудового розслідування (не встановлені всі причетні особи до вчинення кримінального правопорушення, перевіряється можлива причетність ОСОБА_6 до вчинення аналогічних злочинів, пов`язаних із закупівлями майна.

З урахуванням вивченням особи підозрюваного встановлено, що на даний час він працездатний, тяжкими захворюваннями не страждає. Даних, які б вказували на неможливість застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді застави, не встановлено. А тому жоден інший більш м`який запобіжний захід, на думку слідчого та прокурора, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Враховуючи викладене, тяжкість та специфіку кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , дані про особу підозрюваного, з метою забезпечення виконання процесуальних обов`язків та запобігання наведеним ризикам вважають, що до ОСОБА_6 необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді застави.

Крім того, обгрунтовуючи мотивованість заявленого розміру застави в сумі 2 600 000 гривень, слідчий та прокурор покликались на положення ч. 5 ст. 182 КПК України щодо виключності випадку, а також розмір заподіяної шкоди, внаслідок вчинення кримінального правопорушення, про підозру у вчиненні якого повідомлено ОСОБА_6 .

До судового засіданні надійшли заяви ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 про особисту поруку за підозрюваного ОСОБА_6 .

Прокурор в судовому засіданні подане клопотанні підтримав в повному обсязі з підстав, передбачених в ньому, та просив таке задовольнити. На спростовання зазначених стороною захисту в судовому засіданні заперечень наголосив суду на наявності обґрунтованої підозри та ризиків, передбачених ст.177 КПК України, в діях підозрюваного, як підстави для застосування до останнього запобіжного заходу у вигляді застави.

Захисник підозрюваного ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні проти клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді застави заперечив та просив відмовити в задоволенні такого в повному обсязі з підстав його необґрунтованості та безпідставності. Заперечуючи проти поданого слідчим за погодженням з прокурором клопотання про застосування відповідного виду запобіжного заходу щодо підозрюваного зазначив, пред`явлена ОСОБА_6 підозра не є обґрунтованою та в його діях відсутні ризики, передбачені ст.177 КПК України, а тому вважає, що відсутні правові підстави для застосування до підозрюваного будь-якого запобіжного заходу. На підтвердження вказаних покликань також подав суду відповідні письмові заперечення із доданими до них письмовими документами, які судом оглянуто та долучено до матеріалів справи.

Крім того, покликаючись на відповідні положення представлених суду заперечень наголосив на наступному. Стверджуючи про відсутність обгрунтованої підозри, зазначив, що підставою для початку здійснення досудового розслідування в рамках кримінального провадження №0000543 від 02.07.2024 за частиною 4 статті 425 КК України слугувало укладення у травні 2022 року між військовою частиною НОМЕР_1 , командиром якої на той час був ОСОБА_6 та ТОВ «БЕЛ-ІМПЕКС» в особі директора ОСОБА_18 Договору

N? 153/КЕС/ЗФ від 09.05.2022 про закупівлю 1000 комплектів ліжок армійських типу «А» (2-ярусних) за ціною 6 500 грн. за 1 шт. на загальну суму 6 500 000 грн.

без ПДВ. Сторона обвинувачення вважає, що укладення вказаного договору завдало військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України матеріальної шкоди на суму 2 666 666,67 грн., через це 11.09.2025 ОСОБА_6 було повідомлено про підозру за ч. 4 ст. 425 КК України - «Недбале ставлення до військової служби, вчинене в умовах воєнного стану, що спричинило тяжкі наслідки». Однак, така кваліфікація є юридично необґрунтованою з огляду на те, що відповідальність за ч. 4 ст. 425 КК України настає лише у випадку, якщо дії військової службової особи призвели до істотної шкоди чи тяжких наслідків. Відповідно до примітки до ст. 425 КК України істотною шкодою, якщо вона полягає у заподіянні матеріальних збитків, вважається шкода, яка в двісті п?ятдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, а тяжкими наслідками за тієї самої умови вважається шкода, яка в п?ятсот і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян. Таким чином, наявність збитків (шкоди) є обов?язковою умовою складу даного злочину. Разом із тим, у відповідь на адвокатський запит вих. N? 365 від 28.08.2025 Навчальний центр ім. Василя Вишиваного НГУ (військова частина НОМЕР_1 ) листом

N? 307 / 17-T-35-Аз від 11.09.2025 повідомив, що: Дебіторська заборгованість (шкода, збитки, нестача) у фінансовому відділенні військової частини НОМЕР_1 з контрагентом ТОВ «БЕЛ-ІМПЕКС» не обліковується; Підстав для внесення до бухгалтерського обліку відповідної заборгованості станом на 11.09.2025 немає. Враховуючи, що внаслідок укладення договору N? 153/КЕС/ЗФ від 09.05.2022 збитки відсутні, про що зазначається безпосередньо військовою частиною НОМЕР_1 , то і обов?язковий елемент складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 425 КК України, є відсутнім.

Вважає посилання слідчого на порушення ОСОБА_6 вимог наказу

МОУ №300 від 16.07.1997 року юридично неспроможними, оскільки цей нормативно-правовий акт не регулює діяльність Національної гвардії України і, відповідно, не може бути застосований для оцінки дій ОСОБА_6 у межах його службових повноважень.

Наявний в матеріалах кримінального провадження висновок експерта Львівського НДІСЕ N? 1268-Е від 09.04.2025, який покладено в основу пред`явленої ОСОБА_6 підозри вважає таким, що суперечить висновку експерта N? 25-36/ЕДТ від 07.03.2025, згідно з яким середньо-ринкова вартість армійського ліжка типу «А» (двоярусного), виготовленого відповідно до технічних умов ГОСТ 2056-77, станом на 28.07.2023 становить 7 329,53 грн. (без ПДВ). А тому саме цей висновок, на думку адвоката, є офіційним підтвердженням того, що встановлена ТОВ «БЕЛ-ІМПЕКС» ціна реалізації у травні 2022 року вартістю 6 500 грн. за одне ліжко є економічно обґрунтованою, що повністю спростовує будь-які твердження про можливе завищення вартості продукції.

Покликавшись на положення статті 71 КПК України, а також висновок, викладений у постанові колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 07.11.2024 у справі N? 344/8350/22 (провадження N? 51-1808км24), зазначив, що спеціаліст може надавати висновки виключно в межах досудового розслідування кримінальних проступків. Системний аналіз статей 84 та 298-1 КПК України дозволяє зробити висновок, що висновок спеціаліста у розумінні абзацу другого частини першої статті 298-1 КПК не є доказом у кримінальному провадженні щодо злочинів і не може підтверджувати чи спростовувати обставини, що підлягають доказуванню відповідно до статті 91 КПК України. А тому з наведених підстав вважає недопустимим висновок спеціаліста від 30.06.2025 наявний в матеріалах кримінального провадження.

Наведені у клопотанні ризики вважає надуманими та формально переліченими, а також не підтвердженими жодними доказами.

Крім того, адвокат наголосив, що слідчим та прокурором не виконано свого обов`язку щодо доведення неможливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу до підозрюваного.

Захисник підозрюваного ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні проти клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді застави заперечив та просив відмовити в задоволенні такого в повному обсязі з підстав його необґрунтованості та безпідставності, про що також подав відповідні письмові заперечення, які долучено до матеріалів справи. Надаючи суду відповідні пояснення наголосив суду на ряді порушень, які допущені слідчим та прокурор у поданому клопотанні про застосування запобіжного заходу, зокрема в частині неправильного зазначення правової кваліфікації діяння, в якому підозрюють ОСОБА_6 , а саме: ст.191 замість ст.425 КК України. По тексті клопотання про підозрюваного ОСОБА_6 згадується в жіночому роді, його прізвище помилково зазначається як ОСОБА_19 , в прохальній частині клопотання допущено помилку в даті народження підозрюваного. Подане слідчим та прокурором клопотання містить покликання на договори, які не мають відношення до даного кримінального провадження, а також нерелевантне законодавство. На думку захисника, вказані процесуальні порушення допущені при оформленні вказаного клопотання з урахуванням відповідних обставин справи взагалі є неприпустимими.

Підозрюваний підтримав думку захисників та проти застосування до нього запобіжного заходу у вигляді застави заперечив. З урахуванням викладених в судовому засіданні обставин вважає, що пред`явлена йому підозра є необґрунтованою, так як відповідного кримінального правопорушення не вчиняв, а тому відсутні підстави для застосування до нього запобіжного заходу.

ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 в судовому засіданні подані заяви про особисту поруку за підозрюваного ОСОБА_6 підтримали. Пояснили, що їх статус у суспільстві та заслуги перед державою, свідчить про те, що вони є особами, яку заслуговують на довіру, а відтак можуть бути поручителями за підозрюваного ОСОБА_6 та поручаються за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 КПК України і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу. Додали, що їм відомо у вчиненні якого кримінального правопорушення підозрюється ОСОБА_6 , обов`язки поручителя та наслідки їх невиконання, право на відмову від прийнятих на себе зобов`язань та порядок реалізації такого права.

Заслухавши учасників процесу, оглянувши та перевіривши надані матеріали клопотання, вважаю, що в клопотанні слідчого за погодженням з прокурором про застосування запобіжного заходу, а також клопотань про особисту поруку за підозрюваного ОСОБА_6 слід відмовити виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Одним із методів державної реакції на порушення, що мають кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосовування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

За вимогами ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Також, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки (ст. 178 КПК України).

Судом встановлено, що слідчими Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000543 від 02.07.2024 за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 425 КК України.

11 вересня 2025 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 425 КК України.

Щодо наявності обгрунтованої підозри суд вважає за необхідне зазначити про наступне.

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві. А тому, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (ч. 5 ст. 9 КПК України).

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine), від 21.04.2011, заява №42310/04, п. 175).

Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення ЄСПЛ у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (Murray v. The United Kingdom), від 28.10.1994, заява № 14310/88, п. 55).

Тобто, стандарт «обґрунтована підозра», який використовується на стадії вирішення питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу, є значно нижчим, аніж на стадії вирішення судом питання про винуватість чи невинуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення після отримання обвинувального акта. Адже обґрунтованість залежить від усіх обставин, проте факти, що в сукупності дають підстави для підозри, не мають бути такого ж рівня як ті, що необхідні для обвинувачення, або навіть винесення вироку (рішення ЄСПЛ у справі «Мерабішвілі проти Грузії» (Merabishvili v. Georgia) від 28.11.2017, заява №72508/13, п. 184).

З урахуванням наведеного, під час перевірки, чи наявна обґрунтована підозра вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 425 КК України, має бути з`ясовано, чи наявні факти або інформація, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що він своїми діями міг вчинити кримінальне правопорушення, а також, чи такі виправдовують подальше розслідування.

При цьому, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити про те, що відповідні висновки про обґрунтованість підозри не констатують наявність у діях підозрюваного вини у вчиненні злочину, адже на цій стадії слідчий суддя не вправі наперед вирішувати питання про фактичні обставини кримінального правопорушення, кваліфікацію дій підозрюваного, доведеність чи недоведеність винуватості підозрюваного, давати оцінку доказам щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності. Ці питання вирішує безпосередньо суд при ухваленні судового рішення по суті обвинувачення на підставі обвинувального акта, а не під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу щодо особи, якій повідомлено про підозру у вчиненні злочину.

Слідчий за погодженням з прокурором, стверджуючи про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 425 КК України, у поданому клопотанні здійснили покликання на наступні докази: повідомлення про вчинення кримінального правопорушення від 28.06.2024; матеріали виконаного доручення; документи, вилучені протоколами тимчасового доступу до речей та документів від 04.03.2025 р.; висновок експерта за результатами проведення судової товарознавчої експертизи №1268-Е від 09.04.2025; довідку (висновок) перевірки спеціаліста Західного офісу Держаудитслужби від 30.06.2025; висновок експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи №3330-Е від 14.08.2025; протоколи допиту свідків ОСОБА_15 ; ОСОБА_16 . А також зазначили, що обґрунтованість підозри підтверджується іншими матеріали кримінального провадження у своїй сукупності.

Оцінюючи відповідні покликання сторони обвинувачення щодо наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 425 КК України, слідчий суддя з урахуванням поданого клопотання, яке містить ряд процесуальних неточностей в написанні анкетних даних підозрюваного, учасників кримінального провадження, правової кваліфікації дій та обставин вчиненого кримінального правопорушення, і вказані недоліки прокурором в судовому засіданні не усунуто, приходить до висновку про невідповідність зазначених в клопотанні відомостей, відомостям відображеним у долучених до клопотання документах.

У зв`язку із наведеним слідчий суддя лише може констатувати факт пред`явлення ОСОБА_6 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 425 КК України, однак не може надати оцінку обгрунтованості (як відповідній ознаці) такій, тобто наявності однієї із передбачених ч. 2 ст. 177 КПК України обов`язкових підстав для застосування запобіжного заходу.

Щодо наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Ризики вчинення підозрюваним дій, передбачених частиною першою статті 177 КПК, вважаються наявними за умови встановлення судом обґрунтованої ймовірності реалізації ним таких дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у цьому кримінальному провадженні в майбутньому.

Оцінюючи зазначені слідчим в клопотанні та наведені прокурором в судовому засіданні ризики, передбачені ст.177 КПК України, а саме: підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, експерта, спеціаліста у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та знищити, сховати документи, речі які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, суд вважає, що такі є формально переліченими. Доказів, що підозрюваний ОСОБА_6 має реальну можливість їх здійснити у цьому кримінальному провадженні в майбутньому слідчому судді не представлено.

Більше того, зазначаючи про наявність в діях підозрюваного ОСОБА_6 відповідних ризиків сторона обвинувачення покликається на те, що в кримінальному провадженні не встановлено що всіх осіб причетних до вчинення злочину, не встановлено ще усіх обставин, відповідні експерти та спеціалісти, на яких буде впливати ОСОБА_6 будуть залучені до проведенні відповідних слідчих та процесуальних дій подальшому. В цьому контексті суд вважає за необхідне зазначити про те, що не може вважатися ризиком у відповідності до положень ст.177 КПК України, наявним в діях підозрюваного, не встановлення ще усіх обставини, що мають значення для досудового розслідування, та усіх осіб, можливо причетних до вчинення розслідуваного кримінального правопорушення, усіх свідків.

А відтак суд вважає недоведеним, а лише формально переліченим, наявність в діях підозрюваного ОСОБА_6 ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

З урахуванням вищенаведеного суд приходить до висновку про недоведеність слідчим за погодженням з прокурором наявності підстав, передбачених ч.2 ст.177 КПК України, для застосування запобіжного заходу, а саме: наявність обґрунтованої підозри та ризиків в діях підозрюваного, передбачених ст.177 КПК України.

У зв`язку із наведеним вище питання можливості/неможливості застосування більш м`якого виду запобіжного заходу слідчий суддя не досліджує.

З аналогічних підстав суд в задоволенні заяв ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 про особисту поруку за підозрюваного ОСОБА_6 відмовляє.

Керуючись вимогами статей 177,178,180, 182,186,194,196,395 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_13 , погоджене прокурором Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_14 , про застосування запобіжного заходу у вигляді застави до підозрюваного ОСОБА_6 - відмовити.

В заявах ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 про особисту поруку за підозрюваного ОСОБА_6 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1