Справа 688/3806/25
№ 1-кс/688/2044/25
Ухвала

про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

23 жовтня 2025 року м. Шепетівка

Слідчий суддя Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання, подане в межах кримінального провадження №0001527 від 15 серпня 2025 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Шепетівка Хмельницької області, українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, проживаючого без реєстрації по АДРЕСА_1 , раніше судимого,

підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.121, ч.2 ст.296 КК України,

встановив:

23 жовтня 2025 року до Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області надійшло клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_6 .

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що 15 серпня 2025 року о 04 год 30 хв, ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, спільно із ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , на привокзальній площі залізничного вокзалу «Станція Шепетівка», який розташований по вул. Залізничній, 33 в м. Шепетівка Хмельницької області, тобто в громадському місці, зупинили потерпілого ОСОБА_9 , який проходив повз них разом із ОСОБА_10 , з яким, під приводом відмови останнім надати цигарки, безпричинно, під малозначним приводом, затіяли суперечку, після чого, діючи умисно, з хуліганських мотивів та спонукань, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, прагнучи показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам, суспільству та державі, що супроводжувалося особливою зухвалістю у вигляді демонстрації зневажливого ставлення до суспільних інтересів, виражаючи елементи вседозволеності та зверхності, усвідомлюючи, що за їхніми незаконними діями спостерігає ОСОБА_10 , нехтуючи її присутністю, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, будучи об`єднаним єдиним злочинним умислом, умисно, безпричинно, кулаками рук нанесли потерпілому ОСОБА_9 декілька ударів в ділянку обличчя, спричинивши тілесні ушкодження, у зв`язку з чим, з метою уникнути побиття, потерпілий намагався від них втекти, але останні наздогнали його та повалили на землю.

Не припиняючи свої протиправні хуліганську дії, ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , ігноруючи прохання потерпілого ОСОБА_9 та ОСОБА_10 припинити побиття, почергово підходили до потерпілого, який прикриваючись руками від ударів лежав на землі і опору не чинив, та умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, приниження його честі і гідності, ногами, почергово, нанесли останньому численні, не менше 15 ударів в голову та тулуб з обох боків, при цьому, припинили свої хуліганську дії та побиття тільки внаслідок появи групи реагування Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області.

Внаслідок указаних умисних, протиправних, хуліганських, спільних дій ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , потерпілому ОСОБА_9 спричинено тілесні ушкодження у вигляді: тупої травми грудної клітки з переломами шостого, сьомого, десятого, одинадцятого ребер зліва та десятого, одинадцятого дванадцятого ребер справа з двобічним пневмотораксом (накопиченням повітря в плевральних порожнинах) та синцем на бічній поверхні грудної клітки зліва, які за своїм характером відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як такі, що були небезпечними для життя в момент їх спричинення, а також тілесні ушкодження у вигляді: синця в правій підочній ділянці, синця в ділянці крила правої здухвинної кістки таза, які кожне окремо та в своїй сукупності відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Своїми умисними діями ОСОБА_6 вчинив злочини, передбачені: ч.2 ст.296 КК України хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчиненим групою осіб; та ч.2 ст.121 КК України умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, тобто умисних тілесних ушкоджень небезпечних для життя в момент заподіяння,вчиненими групою осіб.

23 жовтня 2025 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.121, ч.2 ст.296 КК України.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованих йому злочинів повністю підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами.

З метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні, вчиняти інші кримінальні правопорушення, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, виникла об`єктивна необхідність у застосуванні до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 та слідчий ОСОБА_4 клопотання підтримали, просили його задовольнити, посилаючись на мотиви такого.

Підозрюваний ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_5 просили застосувати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Заслухавши учасників провадження та дослідивши матеріали справи, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Клопотання відповідає вимогам ст.184 КПК України.

15 серпня 2025 року розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні за №0001527 за ознаками злочинів, передбачених ч.2 ст.121, ч.2 ст.296 КК України.

Клопотання, яким обґрунтовано необхідність застосування запобіжного заходу, підозрюваний ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_5 отримали о 09 годині 40 хвилин 23 жовтня 2025 року.

Надані стороною обвинувачення докази свідчать про обґрунтованість повідомленої підозри ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.121, ч.2 ст.296 КК України, що підтверджується наступними доказами: протоколом огляду місця події від 27 серпня 2025 року; протоколом огляду речового доказу (аудіо-запису) від 05 вересня 2025 року; протоколом огляду речового доказу (відео-запису) від 05 вересня 2025 року; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_9 ; протоколом слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_9 із застосуванням відеозапису; протоколами допиту свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ; висновком експерта №229 від 08 жовтня 2025 року та іншими узгодженими між собою матеріалами кримінального провадження.

Суд вважає, що потреби досудового розслідування, яке перебуває на початковій стадії, виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваного, оскільки застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою забезпечить ефективне розслідування кримінального правопорушення.

Слідчий суддя також вважає встановленим та доведеним стороною обвинувачення існування на даний час ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч.1 ст.177 КПК України: переховуватися від органів досудового розслідування та суду, а також вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Стороною обвинувачення не доведено наявність таких ризиків, що підозрюваний ОСОБА_6 може незаконно впливати на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

За змістом п. п. "b" та "c" ст. 5 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, особу може бути позбавлено свободи для забезпечення виконання нею будь-якого обов`язку, встановленого законом, а також з метою її допровадження до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. У розумінні положень, що наведені у чисельних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21 квітня 2011 року, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28 жовтня 1994 року та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Мета затримання полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання. «Для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5&1(с), поліція не зобов`язала мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання» (справа «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13 листопада 2007 року).

Ризиком у контексті кримінального провадження є наявність відомостей, які свідчать про можливість виникнення у майбутньому проявів протиправної поведінки підозрюваного, певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому, небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Всі інші питання, фактичні обставини кримінального провадження, питання винуватості чи не винуватості в скоєні кримінального правопорушення, а також питання відносності та допустимості доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу судового провадження під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції.

Встановлення того, вчинила чи не вчинила особа кримінальне правопорушення, є завданням подальшого провадження, сприяти якому й покликаний запобіжний захід, що обирається.

Під час розгляду клопотання слідчим суддею вивчалась можливість застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків, зокрема, враховано те, що останній немає міцних соціальних зв`язків, будучи раніше судимим за скоєння тяжких злочинів, в тому числі із застосуванням насильства, після звільнення з місць позбавлення волі на шлях виправлення не став та через невеликий проміжок часу вчинив нові умисні злочини, та у разі визнання його винним у вчиненні вказаних злочинів, усвідомлюючи усю суворість потенційного покарання,може покинути своє місце проживання і переховуватись від органів досудового розслідування та суду, а також можевчинити інші кримінальні правопорушення.

З врахуванням, інкримінованих органом досудового слідства ОСОБА_6 злочинів, існування ризиків, оцінюючи сукупність таких обставин, як вагомість наявних доказів на підтвердження причетності останнього до інкримінованих злочинів, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винним у вчиненні правопорушень, які йому інкримінуються, а саме покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, слідчий суддя приходить до висновку про недостатність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в межах даного кримінального провадження, оскільки вказаний запобіжний захід не дозволить забезпечити його належну процесуальну поведінку.

Даних щодо неможливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за станом здоров`я чи з інших підстав слідчому судді не надано.

Частина 3 ст.183 КПК України зобов`язує слідчого суддю під час застосування до особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначати розмір застави. Однак, у випадку вчинення злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування, слідчому судді згідно ч.4 ст.183 КПК України надається право, застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, не визначати розмір застави.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 206, 309, 372, 395 КПК України, слідчий суддя

ухвалив:

Клопотання задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 21 грудня 2025 року включно.

Зобов`язати орган досудового розслідування негайно повідомити про взяття під варту ОСОБА_6 родичів останнього.

Копію ухвали негайно після її проголошення вручити підозрюваному та направити для виконання в Шепетівський РУП ГУНП в Хмельницькій області.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення таможе бути оскаржена безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали виготовлено 24 жовтня 2025 року.

Слідчий суддя