ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3235/25 Справа № 216/2315/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2025 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

судді-доповідача: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю

секретаря судового засідання: ОСОБА_5

захисника: ОСОБА_6 (в режимі відео конференції)

прокурора: ОСОБА_7 (в режимі відео конференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду у м.Кривий Ріг апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Центрально - Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 вересня 2025 року, якою продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 та 5 ст. 190, ч.3 ст. 28 ч.5 ст. 361 КК України,до 23 листопада 2025 року включно -

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_9 , обвинуваченої у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 27 ч.ч. 4, 5 ст. 190, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28 ч. 5 ст. 361 Кримінального кодексу України, ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч. 4, 5 ст. 190, ч. 3 ст. 28 ч. 5 ст. 361 Кримінального кодексу України, та ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч. 4, 5 ст. 190, ч. 3 ст. 28 ч. 5 ст. 361 Кримінального кодексу України.

Ухвалою Центрально - Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 вересня 2025 року, задоволено клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 23 листопада 2025 року включно.

Визначено ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заставу в розмірі 49 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 148372,00 грн (сто сорок вісім тисяч триста сімдесят дві гривні).

Із вказаною ухвалою не погодився захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та оскаржив її в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить оскаржувану ухвалу скасувати і винести нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід стосовно обвинуваченого на особисте зобов`язання. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є необґрунтованою, невмотивованою, незаконною. Вважає, що судом не обґрунтовано, немотивована, у чому полягають ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які стосуються обвинуваченого ОСОБА_8 . Зазначає, що у даному кримінальному провадженні обвинувачуються чотири особи, троє з яких вже звільнено з-під варти у зв`язку з внесенням ними застави у розмірі, визначеному судом. ОСОБА_8 такої матеріальної можливості не має, оскільки є сиротою і виріс за складних життєвих обставин. Зазначає, що ОСОБА_8 надав зізнавальні покази і в скоєному щиро кається, опинився у порівнянні з іншими обвинуваченими, у завідомо нерівних умовах. Вказує, що обвинувачений у разі зміни запобіжного заходу з тримання під вартою, на домашній арешт має власне житло, що підтверджується до матеріалів справи документами.

Учасники судового розгляду про час та місце розгляджу апеляційної скарги повідомлені належним чином, відповідно до ч.4 ст. 422-1 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проводити судове засідання за відсутністю обвинуваченого.

Заслухавши суддю доповідача, вислухавши думку сторін по справі, перевіривши матеріали, що надійшли на запит апеляційного суду в порядку ст. 422-1 КПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжких злочинів, передбачених ч.ч. 4, 5 ст. 190, ч. 3 ст. 28 ч. 5 ст. 361 КК України, зокрема, за вчинення злочину, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України, передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, а за вчинення злочину, передбаченого ч. 5 ст. 361 КК України - у вигляді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції, відповідно до ст. 177 КПК України, повно та об`єктивно досліджені усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, а також враховані інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, в тому числі дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який офіційно не працевлаштований, тобто не має постійного офіційного джерела прибутку, не перебуває у зареєстрованому шлюбі, не має на утриманні малолітніх, неповнолітніх дітей та інших непрацездатних осіб, а отже й не має достатньо міцних соціальних зв`язків за місцем проживання.

Які, в сукупності, давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_8 може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 цього Кодексу, зокрема, знаходячись на свободі обвинувачений ОСОБА_8 , усвідомлюючи невідворотність призначення йому покарання у вигляді реального позбавлення волі може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, так як обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжких злочинів.

Існують достатні підстави вважати, що ОСОБА_8 , перебуваючи на волі, зможе незаконно впливати на потерпілих з метою зміни показів на його користь.

Судом першої інстанції враховано, що протиправна діяльність обвинуваченого є систематичною, умисною та пов`язаною із бажанням швидкого незаконного збагачення за рахунок вчинення злочинів, що вказує на те, що обвинувачений ОСОБА_8 є схильним до вчинення кримінальних правопорушень та, перебуваючи на свободі може вчинити нові умисні злочини.

У клопотанні прокурора про продовження дії запобіжного заходу, належним чином обґрунтована наявність кожного заявленого ризику передбаченого ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Крім того, суд першої інстанції при розгляді клопотання прокурора, врахував думку сторони захисту.

На підставі викладеного, колегія суддів зазначає, що за наявними матеріалами справи ОСОБА_8 відсутні стримуючі фактори для забезпечення належної, законної поведінки, у разі обрані запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, що беззаперечно свідчить про наявність ризиків переховуватись від суду та незаконно впливати на потерпілого і свідків, продовжувати злочинну діяльність.

Доводи апеляційної скарги про можливість змінити ОСОБА_8 запобіжний захід на більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою на особисте зобов`язання або домашній арешт, є безпідставними.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що виправданість подальшого тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 підтверджується наявністю ризиків, які передбачені п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України та той факт, що жоден із вказаних ризиків за час проведення судового розгляду не зменшився, що свідчить про неможливість обрання стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, оскільки він не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час розгляду кримінального провадження.

На даний час, таке обмеження права ОСОБА_8 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Обговорюючи питання щодо розміру застави, слід зазначити, що відповідно до ч.ч. 4,5 ст. 182 КПК України розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втратити заставу, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Суд першої інстанції при визначенні розміру застави дотримався вимог діючого законодавства в повному обсязі, з урахуванням ступеню тяжкості інкримінованого злочину та особи обвинуваченого.

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_8 надав зізнавальні покази і в скоєному щиро кається, не зменшує наявність ризиків, оскільки судовий розгляд ще триває, а фактично, його належна процесуальна поведінка та відсутність спроб передбачених у ст.177 КПК України зумовлені не його високими моральними якостями, а дієвістю обраного запобіжного заходу.

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_8 опинився у порівнянні з іншими обвинуваченими, у завідомо нерівних умовах, оскільки є сиротою і виріс за складних життєвих обставин, що у даному кримінальному провадженні обвинувачуються чотири особи, троє з яких вже звільнено з-під варти у зв`язку з внесенням ними застави, не може бути підставою для зміни чи скасування обраного запобіжного заходу.

Апеляційний суд наголошує, що вирішуючи питання необхідності продовження запобіжного заходу, слід виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не лише права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як потерпілого, так і суспільства в цілому.

Колегія суддів зауважує, що ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірної можливості здійснення обвинуваченими зазначених дій.

Заявлені прокурором ризики є цілком ймовірними та чинний КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково, тобто поза всяким сумнівом здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні надалі, а тому доводи захисника про необґрунтованість заявлених ризиків є такими, що не заслуговують на увагу.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає не переконливими доводи апеляційної скарги щодо можливості зміни запобіжного заходу на більш м`який запобіжний захід, оскільки рішення суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.

Підстав для скасування оскаржуваної ухвали та відмови у задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою колегія суддів не вбачає та вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи суддею, які були б підставою для скасування ухваленого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 177, 182, 183, 194, 376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Центрально - Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 вересня 2025 року щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень за ч. 4 та 5 ст. 190, ч.3 ст. 28 ч.5 ст. 361 КК України - без змін.

Ухвала є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді