ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/819/132/26 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
Категорія: продовження строку тримання під вартою
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

захисника - адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщення суду в режимі відеоконференції апеляційні скарги захисників ОСОБА_9 , який діє в інтересах ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 18 грудня 2025 року, якою стосовно

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, механік 1-ї категорії 3-го відділу 1-ї служби Центру транспортного забезпечення Департаменту господарчого забезпечення СБ України, у військовому званні «Майстер сержант», зареєстрованого: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого.

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Київ, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого;

обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307 КК України, продовжено строк тримання під вартою до 15 лютого 2026 року включно,

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Херсонського міського суду Херсонської області на розгляді перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000010 від 11.02.2025 року стосовно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307 КК України.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 18.12.2025 року продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до 15.02.2026 року, включно.

Не погодившись з вищевказаною ухвалою суду першої інстанції адвокат ОСОБА_9 подав на неї апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та обрати ОСОБА_6 запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою або тримання під вартою визначивши йому заставу у розмірі визначеному ч.5 ст. 182 КПК України, а саме 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Зокрема, апелянт зазначає про необґрунтованість пред`явленої його підзахисному підозри, оскільки на думку апелянта вона здебільшого складається з відомостей, які не відповідають фактичним обставинам.

Також, апелянт зазначає про те, що жоден з визначених ризиків, що могли б обґрунтувати застосування до обвинуваченого найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не має ні фактичного підґрунтя, ні належного правового обґрунтування, а сам факт повідомлення особи про підозру не створює автоматичної появи ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Крім того, апелянт звертає увагу і на те, що всі вказані ризики є надуманими, та не знаходять підтвердження в матеріалах справи, а тому не можуть бути взяті до уваги.

Також, апелянт звертає увагу на необґрунтованість не визначення судом розміру застави та не врахування стану здоров`я його підзахисного, який не може за станом здоров`я утримуватися в умовах СІЗО,

Адвокат ОСОБА_8 подав на ухвалу суду першої інстанції, апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу за адресою: АДРЕСА_2 , або визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави на той же строк.

Апеляційна скарга мотивована доводами необґрунтованості оскаржуваної ухвали суду.

Зокрема, апелянт звертає увагу на не доведеність існування ризиків, зазначених в клопотанні та оскаржуваній ухвалі суду.

Також, апелянт зазначає безпідставність не визначення судом розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинувачених та їх захисників на підтримання доводів апеляційних скарг, вивчивши та перевіривши матеріали провадження, обговоривши та перевіривши доводи апеляційної скарги, вислухавши сторони в судових дебатах, які залишилися на попередніх позиціях, колегія суддів приходить до наступного.

Прокурор будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду, до суду апеляційної інстанції не прибув, заяв чи клопотань щодо розгляду справи у судовому засіданні від нього не надходило.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

До закінчення строку дії попередньої ухвали, судовий розгляд кримінального провадження відносно обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не завершений, а прокурором було заявлено клопотання про продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а отже, суд зобов`язаний був вирішити питання щодо доцільності продовження строку дії запобіжного заходу.

В клопотанні про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 прокурор зазначає про обґрунтованість пред`явленого їм обвинувачення, існування ризиків, визначених на досудовому розслідування, які не зменшилися та не перестали існувати та неможливість застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу.

Приймаючи рішення про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , суд виходив із того, що ризики, які мали місце, до теперішнього часу не припинили існувати і не зменшились, та виправдовують необхідність тримання під вартою обвинуваченого під час судового розгляду. Обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підозри визначено на стадії досудового розслідування та не може бути предметом перегляду під час розгляду кримінального провадження по суті, що вказує на неспроможність доводів апеляційної скарги обвинуваченого з цього приводу.

На цій стадії процесу, суд повинен оцінювати лише підстави вважати обґрунтованим зникнення або зменшення ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які існували під час обрання запобіжного заходу, а ні в якому разі достатність доказів для визнання обвинуваченого винним, оскільки вказане питання вирішується в нарадчій кімнаті при винесенні вироку, лише при оцінці усіх доказів у кримінальному провадженні в їх сукупності.

Приймаючи рішення про продовження обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 178 КПК України, врахував наступне.

Перевіркою матеріалів встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 раніше не притягувалися притягався до кримінальної відповідальності, обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, за вчинення якого, передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна. Відомості про одруження та наявності у ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на утриманні дітей відсутні, що в свою чергу вказує на відсутність у ОСОБА_6 та ОСОБА_7 осіб, які б мали на них визначальний вплив з метою забезпечення їх належної процесуальної поведінки та запобіганню існуючим ризикам.

Існуючі соціальні зв`язки обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є недостатніми для того, щоб гарантувати їх належну процесуальну поведінку, а доказів того, що на час постановлення оскаржуваної ухвали сталися суттєві зміни у соціальних зв`язках обвинувачених чи виникли інші обставини, які б доводили те, що заявлені раніше ризики зменшилися, до суду не надано. Надаючи оцінку можливості обвинувачених переховуватися від суду, апеляційний суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих їм кримінальних правопорушень, може вдатися до відповідних дій.

В контексті даного питання апеляційний суд враховує практику ЄСПЛ згідно з якою Суд звертає увагу, що тяжкість покарання, якому може бути підданий обвинувачений, є суттєвим елементом, що може вказувати на існування вказаного ризику, адже суворість можливого покарання може спонукати особу до втечі. В той же час, для того щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: відомості про особу підозрюваного, його характеристику як члена суспільства, наявність місця проживання, професії, прибутку, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

Так, існування ризику переховування обвинувачених від суду обумовлене, в тому числі тяжкістю інкримінованого йому кримінального правопорушення, адже за вчинення якого передбачене безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

Ризик незаконного впливу на свідків зберігається до отримання показань вказаних осіб безпосередньо судом під час розгляду справи по суті, а тому не виключена ймовірність того, що обвинуваченні не будучи обмеженим у спілкуванні із свідками може здійснювати на них вплив шляхом підбурювання, вмовляння, залякування, підкупу, з метою їх спонукання до ненадання в суді показів, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі, з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення обґрунтовується тим, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні декількох епізодів злочинної діяльності вчинених групою осіб. Зазначене вказує на обґрунтоване існування ризику можливого вчинення обвинуваченими інших кримінальних правопорушень.

Таким чином подальше існування наведених ризиків виправдовує необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з метою забезпечення виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які на час розгляду клопотання прокурора в суді не зменшилися та не перестали існувати.

Крім того, судом першої інстанції вірно враховано вік та стан здоров`я обвинувачених, які не перешкоджають подальшому їх утриманню в умовах ізоляції від суспільства, оскільки даних на підтвердження неможливості саме утримання обвинувачених під вартою в умовах СІЗО до суду не надходило, що дає можливість зробити висновок про те, що його здоров`я не перешкоджає перебуванню у місцях попереднього ув`язнення.

Також, зазначене свідчить про те, що ризики, які існували на час розгляду відповідного клопотання прокурора, не зменшилися та не перестали існувати.

Відомості про особу обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у сукупності з іншими обставинами, що підлягають врахуванню відповідно до положень ст. 178 КПК України доводять, що на даній стадії кримінального провадження більш м`який запобіжний захід, як про те просять захисники, не зможе запобігти наявним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених.

З огляду на викладене твердження апелянтів про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження строку тримання його під вартою та можливість застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу, є непереконливими.

На переконання колегії суддів, зазначені обставини також свідчать про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та неможливість застосування до них альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, оскільки відповідно до приписів ч.3, 4 ст.183 КПК України питання застосування альтернативного запобіжного заходу у виді застави вирішується саме при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а не при продовженні строку його застосування.

Крім того, як вірно зазначено судом першої інстанції, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. ст. 177 та 178цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: 1)щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини; 3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею; 4) щодо злочину, передбаченого ст. ст. 255-2553Кримінального кодексу України; 5) щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів. Під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. ст. 177та178цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст. ст. 109-114-2,258-258-6,260,261,402-405,407,408,429,437-442 КК України (ч. 4 ст. 182 КПК України).

Тобто, із наведених приписів Кодексу випливає, що законодавець закріпив дискрецію слідчого судді, суду під час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не визначати або визначати розмір застави з урахуванням підстав та обставин, встановлених ст. ст. 177, 178Кодексу.

Суспільна небезпека злочинів інкримінованих обвинуваченим полягає в тому, що останній в першу чергу має наслідком незаконне розповсюдження психотропних речовин в зоні бойових дій, а саме: на території Херсонської області, що в випадку наявності факту купівлі відповідних речовин військовослужбовцями може мати своїм наслідком значне порушення воєнної дисципліни і як наслідок завдання втрат особовому складу Збройних Сил України. Крім того на переконання суду особливого характеру набувають дії, інкриміновані обвинуваченим і у зв`язку з тим, що мали місце в умовах воєнного стану, а один з обвинувачених являється працівником правоохоронного органу.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, враховуючи характер інкримінованих обвинуваченим злочинів, а також обставини їх вчинення, що суттєво підвищує рівень суспільної небезпечності діяння, що на переконання суду унеможливлює пом`якшення раніше застосованого запобіжного заходу, метою якого є посилений контроль за діями обвинувачених та недопущення вчинення інших дій, направлених на незаконний обіг психотропних речовин.

Істотних порушень вимог КПК України, які б могли стати безумовними підставами для скасування оскаржуваної ухвали суду, при розгляді клопотання колегія суддів не вбачає.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції не знаходить підстав задоволення апеляційних скарг захисників для скасування оскаржуваної ухвали суду, яка постановлена із дотриманням вимог кримінального процесуального закону.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 18 грудня 2025 року, якою стосовно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307 КК України, продовжено строк тримання під вартою до 15 лютого 2026 року, включно - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_12 ОСОБА_13 ОСОБА_14