ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3292/25 Справа № 206/4851/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №000025 за апеляційною скаргою заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Самарського районного суду м. Дніпра від 01 вересня 2025 року, ухвалений щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровськ, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до ст. 89 КК України раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченихо ч.ч. 1, 4 ст. 358 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскаржуваного рішення.

Вироком Самарського районного суду м. Дніпра від 01 вересня 2025 року ОСОБА_7 , визнано винуватим у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України та призначено йому покарання: за ч. 1 ст. 358 КК України у виді пробаційного нагляду на строк 1 рік; за ч. 4 ст. 358 КК України у виді пробаційного нагляду на строк 1 рік 1 місяць.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань, ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 рік 3 місяці.

На підставі п. 1-3, ч. 2 ст. 59-1 КК України покладено на ОСОБА_7 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Крім того, судом вирішено питання про стягнення процесуальних витрат та долю речових доказів.

Цим вироком дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковано ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, а саме як підроблення офіційного документа, що видається установою, яка має право видавати такі документи і який надає права, з метою використання його в подальшому, та використання завідомо підробленого документа.

За встановлених судом обставин та викладених у вироку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , приблизно в червні місяці 2025 року, біля супермаркету «Варус», що розташований за адресою: м. Дніпро, вул. 20-річчя Перемоги, біля буд. 43Д, на землі знайшов бланк посвідчення учасника бойових дій на ім`я ОСОБА_9 серії НОМЕР_1 виданий 25.01.2016 року, та в нього раптово виник умисел, направлений на підроблення офіційного документу та його подальше використання.

Реалізуючи свій умисел, спрямований на підроблення офіційного документу, а саме посвідченні учасника бойових дій, ОСОБА_7 , знаходячись за адресою свого проживання: АДРЕСА_1 , власноруч вклеїв власну фотокартку у знайдений ним раніше бланк посвідчення учасника бойових дій на ім`я ОСОБА_9 серії НОМЕР_1 виданий 25.01.2016 року, тим самим здійснивши підроблення офіційного документа, який видається установою, яка має право видавати такі документи.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_7 , діючи з метою реалізації свого умислу, 21.07.2025, приблизно о 10 годин 30 хвилин, перебуваючи в м. Дніпро, по вул. Чаплинська, біля буд. 139А, був зупинений відповідно ст. 32 ЗУ «Про національну поліцію», працівниками патрульної поліції, де реалізуючи свій намір, достовірно знаючи, що не є особою на ім`я ОСОБА_9 , керуючись умислом, спрямованим на використання завідомо підробленого документу, який видається установою і надає права з метою використання його підроблювачем, пред`явив працівникам патрульної поліції, підроблений бланк посвідчення учасника бойових дій на ім`я ОСОБА_9 серії НОМЕР_1 виданий 25.01.2016 року.

Згідно висновку експертизи № СЕ-19/104-25/31066-ДД від 20.08.2025, зображення бланка посвідчення учасника бойових дій серія НОМЕР_1 , заповненого на ім?я « ОСОБА_9 », та внесених персональних даних у його графах (рукописних записів, підписів та відбитків печаток та штампів) виготовлені способом електрофотографічного друку за допомогою знакосинтезуючого пристрою типу лазерного (або світлодіодного) принтера, багатофункціонального апарата тощо, який обладнаний системою маркування проти підробок, що наносить кодові точки жовтого кольору.

Ознак внесення змін до первинного змісту реквізитів посвідчення учасника бойових дій серія НОМЕР_1 , заповненого на ім?я « ОСОБА_9 » не виявлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі заступник керівника обласної прокуратури просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання:

за ч. 1 ст. 358 КК України, у виді пробаційного нагляду на строк 1 рік.

Відповідно до п. 1, 2, 3 ч. 2 ст. 59-1 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

за ч. 4 ст. 358 КК України у виді пробаційного нагляду на строк 1 рік 1 місяць.

Відповідно до п. 1, 2, 3 ч. 2 ст. 59-1 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань, ОСОБА_7 визначити остаточне покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 рік 3 місяці.

Відповідно до п. 1, 2, 3 ч. 2 ст. 59-1 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Обгрунтовуючи заявлені вимоги заступник керівника обласної прокуратури посилається на те, що суд призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді пробаційного нагляду, неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, яке полягає в неправильному тлумаченні закону, яке суперечить його точному змісту, що є підставою для скасування оскаржуваного вироку. Так, прокурор зазначає, що суд, в порушення вимог ст.ст. 65, 59-1 КК України, виходячи з яких, у разі призначення покарання у виді пробаційного нагляду особа зобов`язана виконувати обов`язки, які покладаються завжди (п.1-3 ч. 2 ст. 59-1 КК України) та факультативні (п.п. 1-5 ч. 3 ст. 59-1 КК України), помилково не зазначив цих обов`язків, при призначенні покарання за кожним окремо кримінальним правопорушенням.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні прокурор підтримала апеляційну скаргу заступника керівника обласної прокуратури та просила вирок суду касувати в частині призначеного покарання та ухвалити в цій частині новий вирок.

Обвинувачений не заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Мотиви суду.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в цьому кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 4 ст. 358 КК України, за обставин, встановлених органом досудового розслідування і викладених у вироку, які не оспорювалися учасниками судового провадження й на підставі чого судовий розгляд було проведено в порядку, визначеному ст.ст. 381, 382 КПК України, в апеляцій скарзі не оскаржуються й апеляційним судом не переглядається.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не встановлено.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині призначення покарання, суд вважає їх такими, що не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Цих вимог закону судом першої інстанції дотримано повній мірі.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які є кримінальними проступками, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, вину в інкримінованих кримінальних правопорушеннях визнав, офіційно не працевлаштований, на обліку у лікаря психіатра, за місцем проживання характеризується добре, скарг не надходило, а також наявність обставин, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, й дійшов обгрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання в межах санкції ч.ч. 1, 4 ст. 358 КК України, за кожним окремо, у виді пробаційного нагляду, та визначення остаточного покарання, із застосуванням положень ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань, у виді пробаційного нагляду, з покладенням на обвинуваченого обв`язків, визначених ч. 2 ст. 59-1 КК України, яке буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, з чим погоджується колегія суддів, та що не оскаржується прокурором в апеляційній скарзі.

Водночас прокурор вважає, що суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за кожне окремо кримінальне правопорушення, неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, й в порушення вимог ст.ст. 65, 59-1 КК України, помилково не зазначив обов`язків, визначених ст. 59-1 КК України.

Між тим з таким твердженням прокурора не погоджується колегія суддів, з огляду на таке.

З оскаржуваного вироку видно, що ОСОБА_7 , визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 4 ст. 358 КК України, призначено покарання за кожне окремо кримінальне правопорушення, у виді пробаційного нагляду, й визначено остаточне покарання із застосуванням положень ч. 1 ст. 70 КК України.

Санкцією ч. 1 ст. 358 КК України, передбачено покарання у виді штрафу до 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або пробаційного нагляду на строк до 2 років, або обмеження волі на той самий строк.

Санкцією ч. 4 ст. 358 КК України передбачено покарання у виді штрафу до 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або пробаційного нагляду на строк до 2 років, або обмеження волі на той самий строк.

Відповідно до ст. 59-1 КК України покарання у виді пробаційного нагляду полягає в обмеженні прав і свобод засудженого, визначених законом і встановлених вироком суду, із застосуванням наглядових та соціально-виховних заходів без ізоляції від суспільства.

Дійсно, частиною 2 статті 59-1 КК України передбачено обов`язки, які суд імперативно покладає на засудженого, а частиною 3 цієї ж статті визначено обов`язки, які можуть бути додатково покладені на засудженого і законодавцем віднесені до дискреційних повноважень суду.

При цьому обов`язки, передбачені ст. 59-1 КК України, є невід`ємним елементом саме покарання у виді пробаційного нагляду, а не окремим його різновидом чи додатковим заходом.

Водночас, згідно з вимогами ч. 1 ст. 70 КК України, при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Тобто у разі засудження особи за сукупністю кримінальних правопорушень суд спочатку призначає покарання за кожне окреме правопорушення, а потім визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого більш суворим або часткового чи повного складання призначених покарань.

З вищевикладеного можна дійти висновку, що у цьому випадку, обов`язки, визначені ст. 59-1 КК України, підлягають покладенню на особу при визначенні остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, оскільки саме остаточне покарання підлягає виконанню.

Крім того, у даному випадку, призначення кількох покарань у виді пробаційного нагляду із покладенням тотожних обов`язків фактично призвело б до їх дублювання, що суперечить принципам справедливості, індивідуалізації покарання, доступності сприйняття та зрозумілості судового рішення, а також положенням Загальної частини КК України.

До того ж, аналогічного порядку призначення покарання у виді пробаційного нагляду дотримується і Верховний Суд, у своїх постановах від 14 листопада 2024 року (справа №459/562/22, провадження №51-3129км24), від 03 квітня 2025 року (справа № 404/2548/24, провадження № 51-4114км24).

Пунктом п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, крім іншого, є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування оскаржуваного вироку, із зазначених прокурором підстав та вважає, що апеляційна скарга прокурора заснована на хибному трактуванні положень Закону України про кримінальну відповідальність.

Отже, колегія суддів вважає не обгрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора та приходить до висновку про необхідність залишення її без задоволення, а вироку суду без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Самарського районного суду м. Дніпра від 01 вересня 2025 року, ухвалений щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4