ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Категорія: ст. 309 КПК України Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2025 року

м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

підозрюваної ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 листопада 2025 року, якою до підозрюваної

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки с. Білозір`я, Черкаського району, Черкаської області, заміжньої, має на утриманні малолітню дитину, непрацюючої, освіта вища, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

застосовано запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 181 680 грн., з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст.194 КПК України,

в с т а н о в и в :

Старший слідчий СВ Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_9 звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обгрунтування клопотання вказував, що у провадженні СВ Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області перебувають матеріали кримінального провадження №0003626 від 01.11.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286 та ч. 1 ст. 135 КК України.

Обґрунтовуючи необхідність застосування стосовно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий вказував на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, тяжкість кримінальних правопорушень та наслідків, які настали.

Враховуючи вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваною кримінальних правопорушень та тяжкість покарання, сторона обвинувачення наполягала на застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою із правом внесення застави в розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 121 120 грн., який буде достатнім для запобігання вищевказаним ризикам у даному випадку, оскільки лише такий запобіжний захід буде достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваною покладених на неї обов`язків.

Ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 листопада 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання. Застосовано стосовно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 60 (шістдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 181 680 грн. (сто вісімдесят одна тисяча шістсот вісімдесят гривень 00 копійок), яка може бути внесена протягом 5 днів з дня винесення ухвали як самою підозрюваною так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Черкаській області. Покладено на підозрювану ОСОБА_7 у разі внесення застави наступні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати до слідчого, в провадженні якого перебуватиме кримінальне провадження, прокурора та суду за першим викликом; не відлучатись із населеного пункту, де він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання та роботи; утримуватися від спілкування з іншими свідками у вказаному кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну. Термін дії обов`язків визначено з 06 листопада 2025 року, в межах строку досудового розслідування, до 04 січня 2026 року включно.

Постановляючи таку ухвалу, слідчий суддя мотивував тим, що слідчим та прокурором не доведено обставин, передбачених п.3 ч.1 ст. 194 КПК України, а саме: наявності ризиків, вказаних в клопотанні слідчого і недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним в клопотанні. Крім того, відмовляючи у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та обираючи запобіжний захід заставу в розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, слідчий суддя враховував дані, які характеризують особу підозрюваної, зокрема наявність міцних соціальних зв`язків, позитивну характеристику за місцем проживання, притягнення до кримінальної відповідальності вперше, та врахував активну співпрацю з слідством для встановлення обставин у цьому кримінальному провадженні.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, прокурор оскаржив її в апеляційному порядку. Просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою задовольнити клопотання слідчого.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що слідчий суддя, встановивши наявність обгрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, наявність ряду ризиків, а також недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів, мав застосувати той запобіжний захід, на якому наполягав слідчий та прокурор, однак, всупереч вимог ч.5 ст. 194 КПК України, застосував більш м`який запобіжний захід у вигляді застави.

Крім того, апелянт вказує, що при вирішенні клопотання допущено невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, а саме, висновки слідчого судді містять істотні суперечності, які вплинули на постановлення ухвали.

Звертає увагу, що слідчим суддею неповно проведено судовий розгляд та не досліджено обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для справедливого вирішення справи, зокрема, що підозрювана проживає в м. Харків, на значній відстані від органу досудового розслідування, тому в разі виїзду її до місця свого постійного проживання, це не сприятиме оперативності досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження. Також слідчим суддею не враховано, що підозрювана наразі ніде не працює, не має, як офіційного джерела доходів, так і стійких соціальних зв`язків.

Окремо апелянт наголошує на неврахуванні слідчим суддею при розгляді клопотання та обранні запобіжного заходу у вигляді застави, тяжкості наслідків, які настали у результаті дорожньо-транспортної пригоди, у вигляді загибелі потерпілого, а також залишення потерпілого без допомоги у небезпечному для життя стані, особою, яка вчинила ДТП.

У запереченнях на апеляційну скаргу, захисник ОСОБА_7 ОСОБА_8 просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити та ухвалу слідчого судді залишити без змін, мотивуючи тим, що вимоги апеляційної скарги є необґрунтованими, позиція прокурора про обрання запобіжного заходу та його альтернативи у вигляді застави є суперечливою.

Захисник звертає увагу колегії суддів на дані, характеризуючі особу підозрюваної, зокрема наявність у неї міцних соціальних зв`язків, позитивної характеристики за місцем проживання, визнання вини у вчиненому злочині, активне сприяння досудовому розслідуванню та вжиття заходів щодо відшкодування моральної шкоди, завданої потерпілій.

Крім того захисник вказує на недоведеність ризиків, на існуванні яких наполягав слідчий у клопотанні та прокурор в апеляційній скарзі. Наголошує на тому, що підозрювана сама ініціює проведення слідчих дій для об`єктивного і швидкого проведення досудового розслідування.

Заслухавши доповідь судді, позицію прокурора, який підтримав вимоги апеляційної скарги за наведених у ній мотивів, думку захисника та підозрюваної, які просили залишити ухвалу слідчого судді без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, за таких підстав.

Згідно з положенням п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу.

У відповідності до ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а також вагомість наявних доказів, якими вони обґрунтовуються.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, необов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

За матеріалами досудового розслідування справи, ОСОБА_7 підозрюється в тому, що 31 жовтня 2025 року близько 17 години 27 хвилин, керуючи автомобілем марки Nissan Rogue, реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись в місті Черкаси по проїзній частині вулиці Смаглія зі сторони вулиці Онопрієнка в напрямку вулиці Олексія Панченка, поблизу будинку №6, що по вулиці Смаглія проявила неуважність та порушила вимоги:

- п. 2.3.б) Правил дорожнього руху України, згідно до якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

- п. 18.1. Правил дорожнього руху України, відповідно до якого водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Під час руху вона, керуючи вказаним автомобілем, порушуючи зазначені правила безпеки дорожнього руху, будучи заздалегідь об`єктивно проінформованою про наближення до нерегульованого пішохідного переходу, що розташований на проїзній частині вулиці Смаглія, поблизу будинку № 6, який позначений дорожніми знаками 5.38.1 та 5.38.2 «Пішохідний перехід», а також дорожньою розміткою 1.14.1 «Зебра» Правил дорожнього руху України, проявила неуважність, не стежила за дорожньою обстановкою та відповідно не реагувала на її зміну, зокрема при наближенні до пішохідного переходу не зменшила швидкість руху, не зупинилась для того, щоб дати дорогу пішоходу, а продовжила рухпрямо та здійснила наїзд на пішохода ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перетинав проїзну частину вулиці Смаглія по вказаному нерегульованому пішохідному переходові зліва направо відносно напрямку руху автомобіля. Після скоєння наїзду автомобілем марки Nissan Rogue, реєстраційний номер НОМЕР_1 на пішохода ОСОБА_11 водій ОСОБА_7 не зупинилась, а натомість покинула місце дорожньо-транспортної пригоди на вказаному транспортному засобі та в подальшому через деякий час була зупинена працівниками поліції неподалік перехрестя бульвару Шевченка та вулиці Можайського в м. Черкаси.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_10 отримав наступні тілесні ушкодження: політравма, закритий багатоуламковий перелом лівої крижової кістки зі зміщенням кісткових уламків, закритий уламковий перелом лівої сідничної кістки, закритий уламковий перелом лівої лобкової кістки зі зміщенням кісткових уламків, закритий перелом правої стегнової кістки, рвана рана в ділянці правої кисті, забій лівої легені, правобічний травматичний пневмоторакс, підановретична гематома лівої лобної ділянки, перелом тіла хребця С2, краєвий перелом тіла С7. Унаслідок зазначених тілесних ушкоджень та шоку, відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 1678 настала смерть потерпілого ОСОБА_10 .

Спричинення потерпілому ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень, внаслідок яких настала смерть останнього, знаходиться в причинному зв`язку, відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи від 03.11.2025 № СТ/313Е-25, з порушенням водієм автомобіля Nissan Rogue, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_7 вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху України.

Крім того встановлено, що 31.10.2025 близько 17 години 27 хвилин водій ОСОБА_7 , керуючи автомобілем марки Nissan Rogue, реєстраційний номер НОМЕР_1 в місті Черкаси по проїзній частині вулиці Смаглія зі сторони вулиці Онопрієнка в напрямку вулиці Олексія Панченка, поблизу будинку №6, що по вулиці Смаглія порушила вимоги:

- п. 2.10.а) Правил дорожнього руху України, відповідно до якого у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди;

- п. 2.10.в) Правил дорожнього руху України, відповідно до якого у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди;

- п. 2.10.г) Правил дорожнього руху України, відповідно до якого у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний вжити можливих заходів для надання домедичної допомоги потерпілим, викликати бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги, а в разі відсутності можливості вжити зазначених заходів звернутися по допомогу до присутніх і відправити потерпілих до закладу охорони здоров`я;

- п. 2.10.ґ) Правил дорожнього руху України, згідно до якого у разі неможливості виконати дії, перелічені в підпункті «г» пункту 2.10 цих Правил, відвезти потерпілого до найближчого лікувального закладу своїм транспортним засобом, попередньо зафіксувавши розташування слідів пригоди, а також положення транспортного засобу після його зупинки; у лікувальному закладі повідомити своє прізвище та номерний знак транспортного засобу (з пред`явленням посвідчення водія або іншого документа, який посвідчує особу, реєстраційного документа на транспортний засіб) і повернутися на місце пригоди;

- п. 2.10.д) Правил дорожнього руху України, відповідно до якого у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття поліцейських.

Так, під час руху вона, грубо порушуючи вказані правила безпеки дорожнього руху, відразу після скоєння наїзду керованим нею транспортним засобом на пішохода ОСОБА_10 , діючи з прямим умислом та з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, усвідомлюючи, що в результаті її дій потерпілий ОСОБА_10 перебуває у небезпечному для життя стані і позбавлений реальної можливості вжити заходів до самозбереження, внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, нехтуючи моральними нормами у суспільстві, у порушення вимог ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», маючи при цьому реальну можливість вжити заходів для надання медичної допомоги потерпілому, не вжила заходів для надання першої медичної допомоги потерпілому, не викликала карету швидкої медичної допомоги, не вжила самостійних заходів для доставлення потерпілого до лікувального закладу та не вжила будь-яких інших заходів необхідних для відведення небезпеки, що загрожувала життю потерпілого, а натомість зникла з місця дорожньо-транспортної пригоди на вказаному транспортному засобі та залишила без допомоги потерпілого ОСОБА_10 , який перебував на проїзній частині вулиці Смаглія, неподалік будинку №6 у небезпечному для життя, безпорадному стані та був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження. В подальшому перехожими було викликано карету швидкої медичної допомоги та потерпілого ОСОБА_10 доставлено до КНП «Черкаська обласна лікарня ЧОР», де 01.11.2025 близько 06 години у вищевказаному закладі останній помер внаслідок отриманих у результаті дорожньо-транспортної пригоди травм.

Колегією суддів встановлено, що за матеріалами кримінального провадження наявно достатньо даних, які вказують на причетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованих їй злочинів, а саме: дані протоколу огляду місця події, план-схемою та фототаблицею до протоколу від 31.10.2025; дані протоколу огляду місцевості від 31.10.2025; дані протоколу огляду трупа ОСОБА_10 від 01.11.2025; показання свідка ОСОБА_12 від 01.11.2025; показання свідка ОСОБА_13 від 01.11.2025; дані протоколу проведення слідчого експерименту за участі ОСОБА_13 ; показання потерпілої ОСОБА_14 від 01.11.2025; дані протоколу проведення слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_7 ; висновок судової автотехнічної експертизи №СТ/313Е-25 від 03.11.2025; довідка про причину смерті ОСОБА_10 від 02.11.2025 №1678, та інші докази в кримінальному провадженні, які в сукупності підтверджують обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 286 порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, ч.1 ст. 135 КК України завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через безпорадний стан, якщо той, хто залишив без допомоги сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.

Враховуючи, що слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні слідчого докази, у слідчого судді були всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих їй кримінальних правопорушень.

Стосовно наявності у кримінальному провадженні ризиків, вказаних у клопотанні слідчим та наведених у апеляційній скарзі прокурором, колегія суддів зазначає наступне.

В клопотанні слідчий вказував на наявності у кримінальному провадженні таких ризиків, як: переховування підозрюваної від органів досудового розслідування та суду, незаконний вплив на свідків, потерпілого чи експертів, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

В ухвалі слідчий суддя дійшов висновку, що жоден із заявлених органом досудового розслідування ризиків не доведений, а тому твердження апелянта про встановлення слідчим суддею наявності вищевказаних ризиків є безпідставним.

Згідно з ч. 3 ст. 194 КПК України слідчий суддя, суд має право зобов`язати підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного слідчим суддею, судом, якщо прокурор доведе обставини, передбачені пунктом 1 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктами 2 та 3 частини першої цієї статті.

З огляду на вказане положення ст. 194 КПК України, у випадку недоведеності наявності жодного ризику, слідчий суддя мав постановити ухвалу, якою зобов`язати підозрювану прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу. Натомість, всупереч цьому, слідчий суддя керуючись ч.4 ст. 195 КПК України відмовив у задоволенні клопотання та застосував інший більш м`який запобіжний захід у вигляді застави, що не узгоджується з положенням ч.4 ст. 195 КПК України, оскільки лише за доведення обставин, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої ст. 194 КПК України, але не доведення обставин, передбачених пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Переглядаючи ухвалу слідчого судді в апеляційному порядку, колегія суддів вважає, що висновок слідчого судді про недоведеність ризику незаконного впливу на потерпілого, свідків є передчасним, оскільки за обставин кримінального провадження такий ризик має обґрунтовані підстави для існування. Також колегія суддів враховує, що ризик, передбачений п.3 ч.1 ст. 177 КПК України продовжує існувати не тільки на стадії досудового розслідування, а і до моменту допиту свідків під час судового провадження, враховуючи принцип безпосередності судового розгляду.

Водночас, запобігти наявному у кримінальному провадженні ризику можливо за допомогою процесуального обов`язку щодо заборони спілкування з потерпілою, свідками у цьому кримінальному провадженні, який може дієво запобігти вказаному ризику без ізоляції підозрюваної від суспільства.

Інші ризики, які прокурор зазначає в апеляційній скарзі, як доведені, колегія суддів оцінює критично, оскільки слідчий суддя надав правильну оцінку доводам слідчого та прокурора щодо наявності ризиків переховування від органів досудового розслідування та суду, а також перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, та зробив обґрунтований висновок про недоведеність цих ризиків, з чим погоджується і колегія суддів.

Обставин, які свідчать про існування ризиків, передбачених п.п. 1, 4 ч.1 ст. 177 КПК України та не були предметом оцінки слідчого судді, прокурором в апеляційній скарзі не наведено.

Крім того, колегія суддів враховує, що слідчим та прокурором не доведено, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою не може запобігти наявному у кримінальному провадженні ризику та забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 .

Твердження прокурора про те, що незастосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою призведе до затягування досудового розслідування, оскільки підозрювана проживає в м. Харків, на значній відстані від органу досудового розслідування, тому в разі виїзду її до місця свого постійного проживання це не сприятиме оперативності досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження, на даний час є передчасними, оскільки доказів того, що підозрювана до цього часу не з`являлась для проведення слідчих (процесуальних) дій апелянтом до суду не надано.

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що з врахуванням обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих їй злочинів, з яких кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 286 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, конкретні обставини кримінальних правопорушень, встановлений під час апеляційного розгляду ризик незаконного впливу на потерпілого та свідків, який може бути нівельовано шляхом покладення обов`язку із заборони спілкування з цими особами, даних характеризуючих особу підозрюваної, зокрема наявність міцних соціальних зв`язків, притягнення до кримінальної відповідальності вперше та активне сприяння органам досудового розслідування, застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді застави є обґрунтованим.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 176, ч. 1 ст. 182 КПК України, застава є одним із запобіжних заходів і полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Застава може бути внесена як самим підозрюваним, обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 КПК України. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Обираючи запобіжний захід, слідчий суддя повинен врахувати фактичні обставини інкримінованого кримінального правопорушення, його тяжкість, обґрунтованість підозри, наявність ризиків, а також особу підозрюваного.

Колегія суддів вважає, що обраний слідчим суддею запобіжний захід у вигляді застави здатен забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної, виконання покладених на неї обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України та запобігти ризику, існування якого доведено під час апеляційного розгляду.

Разом з тим, постановивши ухвалу про застосування запобіжного заходу у вигляді застави, з чим погоджується і колегія суддів, слідчий суддя допустила порушення норм процесуального закону при визначенні розміру застави, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Згідно з ч.3 ст. 26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч. 6 ст. 22 КПК України).

Звертаючись до слідчого судді з клопотанням про обрання стосовно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий просив визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого, та обираючи стосовно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді застави, слідчий суддя в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали дійшла висновку про розмір застави у 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, натомість, в резолютивній частині визначила розмір застави у 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що є порушенням норм процесуального закону, оскільки слідчий суддя визначила розмір застави більший ніж обґрунтований слідчим у клопотанні.

Колегія суддів зазначає, що навіть за умови відсутності в законі формальних вимог щодо обмеження позицією прокурора (у разі її висловлення на засадах диспозитивності) у клопотанні про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обґрунтованого прокурором розміру застави як альтернативи триманню під вартою, слідчий суддя при виконанні обов`язку, передбаченого частиною 3 статті 183 КПК, не може встановити розмір застави більш обтяжливий, ніж той, про який просить прокурор. Інше може бути розцінене як порушення слідчим суддею принципів незалежності і безсторонності суду, рівності учасників судового процесу перед судом, диспозитивності та означитиме перебирання судом на себе функції обвинувачення та суперечитиме призначенню функції слідчого судді - здійснювати судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Розмір застави як самостійного запобіжного заходу чи альтернативного триманню під вартою не може перевищувати обґрунтований у клопотанні слідчого розмір застави.

Отже, колегія суддів доходить висновку, що застава має бути визначена у розмірі, який обґрунтовував слідчий у клопотанні, тобто у 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, який є необхідним та достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваної.

Доводи апелянта щодо необхідності застосування стосовно ОСОБА_7 запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, колегія суддів оцінює критично, оскільки тяжкість вчиненого злочину не є визначальним фактором для обрання найбільш суворого запобіжного заходу, а оцінюється в сукупності з іншими обставинами, зокрема наявними ризиками, даними, характеризуючими особу підозрюваної, обставинами вчиненого кримінального правопорушення та неможливістю застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Також колегія суддів враховує, що обрання запобіжного заходу не має карального характеру, а його метою є саме забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваної, з тим щоб орган досудового розслідування зміг виконати завдання передбачені ст.2 КПК України.

Враховуючи вищенаведене підстав для застосування стосовно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів не вбачає.

З огляду на встановлені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що слідчий суддя при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу стосовно ОСОБА_7 вийшов за межі поданого слідчим клопотання, чим допустив порушення норм процесуального закону, а тому ухвала слідчого судді підлягає зміні в частині розміру застави, із визначенням застави в розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 121 120 грн.

Керуючись статтями 405, 407, 419, 422 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 листопада 2025 року, якою стосовно підозрюваної ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 181 680 грн., з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст.194 КПК України змінити в частині визначення розміру застави, визначивши заставу у розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 121 120 грн.

В решті ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення іоскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді