Провадження № 1-кс/344/6623/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2025 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , його захисника ОСОБА_6 , розглянувши в судовому засіданні клопотання про продовження строків запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , в межах кримінального провадження № 0000472 від 29.07.2025 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Слідчий, за погодженням з прокурором, звернувся з клопотанням про продовження строків запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , в обґрунтування якого покликався на те, що відділом розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи СУ ГУНП в Івано-Франківській області ГУНП в Івано-Франківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000472 від 29.07.2025, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України.

У клопотанні зазначено, що ОСОБА_5 вчинив дії, які виразились у вчиненні розпусних дій щодо своєї малолітньої доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Так, згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 18.07.2014, ОСОБА_5 та ОСОБА_8 є біологічними батьками ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Однак всупереч покладеним обов`язкам щодо виховання дитини, у червні 2025 року у ОСОБА_5 виник умисел спрямований на порушення статевої недоторканості, нормального фізичного, психічного та соціального розвитку своєї малолітньої доньки ОСОБА_7 . При цьому, ОСОБА_5 усвідомлював суспільну небезпечність своїх дій і бажав їх вчинити, достовірно знаючи, що ОСОБА_7 є малолітньою особою.

Зазначено, що реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 в червні 2025 року запропонував малолітній доньці поїхати з ним в магазин на його велосипеді, звернувши при цьому до лісу. Знаходячись у двох в лісі, скориставшись відсутністю сторонніх осіб, достовірно знаючи її вік, ОСОБА_5 , використовуючи безпорадний стан малолітньої потерпілої, який виражався в тому, що малолітня потерпіла не могла чинити опір через свій малолітній вік, умисно, з метою задоволення своєї статевої пристрасті, вчинив відносно своєї доньки ОСОБА_7 розпусні дії сексуального характеру, які здатні викликати розбещення дитини, а саме зняв з себе штани, оголив перед нею свої геніталії, розпочав мастурбаційні дії та примусив свою малолітню доньку дивитись на ці дії, незважаючи на її прохання припинити вказані дії.

Окрім цього, досудовим розслідуванням встановлено, що у ОСОБА_5 , всупереч покладеним на нього обов`язкам щодо виховання дитини, в кінці червня початку липня 2025 року знову виник умисел спрямований на порушення статевої недоторканості, нормального фізичного, психічного та соціального розвитку своєї малолітньої доньки ОСОБА_7 . При цьому, ОСОБА_5 , усвідомлював суспільну небезпечність своїх дій і бажав їх вчинити, достовірно знаючи, що ОСОБА_7 є малолітньою особою. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 , в кінці червня початку липня 2025 року знову запропонував малолітній доньці поїхати з ним в магазин на його велосипеді, звернувши при цьому до лісу. Знаходячись у двох в лісі, скориставшись відсутністю сторонніх осіб, використовуючи безпорадний стан малолітньої потерпілої, який виражався в тому, що малолітня потерпіла не могла чинити опір через свій малолітній вік, умисно, з метою задоволення своєї статевої пристрасті, вчинив відносно своєї доньки ОСОБА_7 розпусні дій сексуального характеру, які здатні викликати розбещення дитини, а саме наказав зняти їй з себе нижню білизну. Продовжуючи свій неправомірний умисел, спрямований на вчинення розбещення своєї малолітньої доньки, достовірно знаючи її вік, ОСОБА_5 , припустив з себе нижню білизну та вчинив відносно своєї доньки ОСОБА_7 розпусні дії сексуального характеру, які здатні викликати розбещення дитини, а саме оголив перед нею свої геніталії, розпочав мастурбаційні дії та примусив свою малолітню доньку дивитись на ці дії, незважаючи на її прохання припинити вказані дії.

Матеріалами клопотання зазначається, що 29 липня 2025 року ОСОБА_5 , в порядку ст. 208 КПК України, затриманий за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України.

30 липня 2025 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України.

31 липня 2025 року слідчим суддею Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області щодо ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 28 вересня 2025 включно.

Сторона кримінального провадження, яка звернулася з даним клопотанням зазначає, що 28 вересня 2025 року закінчується строк запобіжного заходу застосованого щодо підозрюваного ОСОБА_5 , у зв`язку з чим виникла необхідність вирішити питання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Завершити досудове розслідування у вказаний строк не представляється можливим внаслідок особливої складності кримінального провадження.

Вказується на те, щона даний час у кримінальному провадженні необхідно завершити проведення амбулаторної судово-психологічної експертизи потерпілої ОСОБА_7 , огляд експертами якої відбувся 18.09.2025 року, скласти висновок експерта за результатами її проведення. Крім цього, з урахуванням зібраних доказів необхідно визначитись з остаточною правовою кваліфікацією дій ОСОБА_5 , а також у випадку наявності законних підстав вирішити питання щодо повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри, необхідно виконати вимоги ст. 290 КПК України, щодо відкриття матеріалів іншій стороні та надати їй достатній строк для ознайомлення з ними, у відповідності до ст. 291 КПК України скласти обвинувальний акт та реєстр матеріалів кримінального провадження.

Обставинами, які перешкоджали закінченню проведенню судової експертизи раніше є велике навантаження експертних установ та встановлена внутрішня черга огляду та проведення експертних досліджень, що унеможливлює отримання їх висновків у двох місячний термін досудового розслідування. Вказаний висновок експерта має важливе значення для з`ясування всіх обставин кримінального правопорушення та буде мати доказове значення у кримінальному провадженні під час судового розгляду. Закінчення досудового розслідування без отримання висновку вказаної експертизи є недоцільним, оскільки може негативно вплинути на всебічне, повне і неупереджене дослідження всіх обставин події. Виконання зазначених слідчих та процесуальних дій потребує додаткового часу і вони не можуть бути завершені у двох місячний строк визначений п. 4 ч. 3 ст. 219 КПК України з об`єктивних причин.

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання та, посилаючись на наявність передбачених у ст. 177 КПК України ризиків та необхідність встановлення всіх фактичних обставин кримінального правопорушення, просить продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_5 на 60 днів, в межах строку досудового розслідування, без визначення розміру застави.

Захисник підозрюваного у судовому засіданні просив врахувати, що ОСОБА_5 є внутрішньо переміщеною особою, проживає з матір`ю, яка потребує догляду. Дружина з дітьми на даний час проживають окремо. Просить застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Підозрюваний у судовому засіданні підтримав позицію, висловлену його захисником.

Заслухавши думку прокурора, підозрюваного та його захисника, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, встановлено наступне.

Як слідує з матеріалів клопотання, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 підозрюється ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України, українець, розлучений, із середньо-спеціальною освітою, не працюючий, в силу ст. 89 КК України не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 .

30 липня 2025 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України.

31 липня 2025 року слідчим суддею Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області щодо ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 28 вересня 2025 включно.

Обґрунтованість підозри врученої ОСОБА_5 повністю підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколами допитів свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , протоколом допиту потерпілої ОСОБА_7 , висновком психолога за результатами опитування потерпілої ОСОБА_7 , протоколом затримання ОСОБА_5 , протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_5 , протоколом огляду телефону підозрюваного ОСОБА_5 та іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

У відповідності до ст. 12 КК України кримінального правопорушення передбачене ч. 2 ст. 156 України у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 є тяжким злочином та за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років позбавлення волі.

Відповідно до практики Європейського суду «розумна підозра» у вчиненні кримінального злочину», про яку йдеться у підпункті «с» п. 1 ст. 5 Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб будь-який захід, яким людина позбавляється волі, відповідав меті ст. 5, а саме захисту особи від свавілля.

У п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» визначено, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).

При цьому, обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин. За визначенням Європейського суду, «у п-п. «с» п. 1 ст. 5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bona fide) підозру».

В справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994) Суд визначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Згідно зі змістом ст.ст. 131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Зі змісту ст.197 КПК України випливає, що строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання, а також те, що строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою.

Прокурором також наведено наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може вчинити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшились, а саме можливість підозрюваного:

п. 1 переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі від п`яти до восьми років позбавлення волі, та він усвідомлює про можливість призначення судом саме такого виду покарання в разі доведення вини в суді та як особа, яка раніше відбувала покарання розуміє принципи роботи правоохоронної та судової системи;

п. 2 знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки досудове розслідування триває та підозрюваний, з метою ухилення від кримінальної відповідальності може вчиняти такі дії;

п. 3 - незаконно впливати шляхом погроз на свідків та потерпілу у кримінальному провадженні, так як свідками є родичі підозрюваного, а потерпілою його малолітня донька, також він може змушувати їх змінити свої показання на неправдиві з метою уникнення від кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення;

п. 4 - перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки ОСОБА_5 може не з`являтись на виклики до слідчого, прокурора чи суду;

п. 5 - вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_5 офіційно не працевлаштований, вчинив злочин проти малолітньої дитини та був раніше неодноразово притягнутий до кримінальної відповідальності.

Як встановлено, застосування особистого зобов`язання, особистої поруки, застави чи домашнього арешту не зможе запобігти зазначеним ризикам та не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного, а тому наявні достатні підстави вважати, що тільки запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, спрямований на забезпечення посилення контролю за місцем перебування підозрюваного, забезпечить виконання ним процесуальних обов`язків, попередження та своєчасне припинення вчинення ним інших кримінальних правопорушень та переховування, відтак запобігти вищевказаним ризикам шляхом застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів, неможливо. Заявлені ризики на даний час продовжують існувати та не зменшились.

Вирішуючи дане клопотання, враховую вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_5 вказаних вище кримінальних правопорушень, характеризуючі особу підозрюваного дані.

У рішенні "Марченко проти України" Європейський суд з прав людини повторює, що при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернатиних) запобіжних заходів.

Вирішуючи питання про можливість застосування альтернативних запобіжних заходів, слідчий суддя бере до уваги вищезазначену правову позицію Європейського суду з прав людини, і приходить до висновку, що жоден із інших-альтернативних запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не може забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

У той же час обставини, які зазначені підозрюваним та його захисником, не можуть бути підставою для відмови у задоволенні даного клопотання, оскільки такі не виключають обґрунтованості підозри та наявність встановлених у судовому засіданні ризиків.

При цьому, слідчий суддя бере до уваги, що застосування більш м`якого запобіжного заходу є неможливе, оскільки інші види запобіжного заходу не виключатимуть вищенаведеним ризикам та не будуть співмірним тяжкості інкримінованому злочину.

Разом із тим, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Відповідно слідчий суддя приходить до переконання, що у судовому засіданні доведено відсутність можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, а тому клопотання підлягає задоволенню без визначення розміру застави.

Відтак, приходжу до висновку, що докази та обставини, на які посилається слідчий у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що для запобігання ризикам, які зазначені у клопотанні та наведені у судовому засіданні, застосування більш м`якого запобіжного заходу є недостатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання згаданих ризиків, тому продовження строків тримання під вартою ОСОБА_5 буде співмірним та доцільним задля забезпечення дієвості даного кримінального провадження, без визначення розміру застави.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 183, 193, 194, 196, 197, 199, 219, 309, 395, 492, 496 КПК України, -

У Х В А Л И В :

Клопотання задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на строк 60 днів, в межах строку досудового розслідування - до 21 листопада 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 здійснювати у державній установі «Івано-Франківська установа виконання покарань (№ 12)».

Ухвала підлягає до негайного виконання після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1

Повний текст ухвали складено 23.09.2025 року.