ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/7748/25 Головуюча у першій інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/819/495/25 Доповідач в апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: продовження тримання під вартою
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 28 серпня 2025 року, якою відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровськ Дніпропетровської обл., громадянина України, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , військовослужбовця військової служби за мобілізацією, стрільця-зенітника 1 зенітно ракетного відділення зенітно ракетного взводу військової частини НОМЕР_1 , у військовому звані «матрос», раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.114-2, ч.5 ст.407 КК України, продовжено строк тримання під вартою до 26 жовтня 2025 року, включно.

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Херсонського міського суду Херсонської області на розгляді перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000052 від 08.11.2024 року стосовно ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.114-2, ч.5 ст.407 КК України.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 28.08.2025 року задоволено клопотання прокурора про продовження ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 26.10.2025 року, включно.

Не погодившись із вищевказаним рішенням суду захисник ОСОБА_8 подала на нього апеляційну скаргу в якій просить оскаржувану ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати відносно її підзахисного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем його проживання з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, а у випадку відмови у задоволенні апеляційної скарги просить визначити розмір застави, відповідно до п.2 ч.5 ст.182, ч.3 ст.183, ч.4 ст.194 КПК України, а саме 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Апеляційна скарга мотивована доводами про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали.

Зокрема, апелянт вказує на те, що прокурором не надано жодного доказу на підтвердження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а відтак зміст ухвали суду базується виключно на припущеннях сторони обвинувачення, що є недостатнім для прийняття рішення про продовження строку запобіжного заходу.

Також, апелянт звертає увагу на відсутність в оскаржуваній ухвалі посилань суду про неможливість застосування до ОСОБА_7 іншого, більш м`якого запобіжного заходу, який зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку.

Захисник вказує, що у даному кримінальному провадженні обвинувачений ОСОБА_7 визнає себе винним за ч.5 ст.407 КК України та бажає повернутися для продовження військової служби. За ч.2 ст.114-2 КК України не визнає себе винним, оскільки передав інформацію про своє місцеперебування цивільній дружині, куди і попали координати камери.

Враховуючи те, що у ОСОБА_7 не виник умисел на передачу вказаної інформації третім особам, вказана інформація була передана виключно його співмешканці, яка провокувала його на надання цієї інформації. Вважає, що саме з її боку була провокація злочину та у ОСОБА_7 відсутня суб`єктивна сторона кримінального правопорушення.

Зазначає, що ризики вчинення аналогічних кримінальних правопорушень та переховування від суду є вкрай низькими, оскільки спростовуються тим, що ОСОБА_7 після 05.10.2024 року продовжував проходити службу у військовій частині до початку березня 2025 року та ним не було вчинено подібних кримінальних правопорушень, крім того, після залишення частини не намагався втекти, проживав за адресою своєї реєстрації, має міцні соціальні зв`язки.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника на підтримання доводів апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, вислухавши учасників судового розгляду в судових дебатах, які залишилися на попередніх позиціях, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до приписів ч.3 ст.331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

До закінчення строку дії попередньої ухвали, судовий розгляд кримінального провадження стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 не завершений, а прокурором було заявлено клопотання про продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зважаючи на що, суд зобов`язаний був вирішити питання щодо доцільності продовження строку дії запобіжного заходу.

Приймаючи рішення про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , суд виходив із того, що ризики, які мали місце, до теперішнього часу не припинили існувати і не зменшились, та виправдовують необхідність тримання під вартою обвинуваченого під час судового розгляду. Обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_7 підозри визначено на стадії досудового розслідування.

На цій стадії процесу, суд повинен оцінювати лише підстави вважати обґрунтованим зникнення або зменшення ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які існували під час обрання запобіжного заходу, а ні в якому разі достатність доказів для визнання обвинуваченого винним, оскільки вказане питання вирішується в нарадчій кімнаті при винесенні вироку, лише при оцінці усіх доказів у кримінальному провадженні в їх сукупності.

Крім того, перевіркою матеріалів встановлено, що ОСОБА_7 , раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце реєстрації та проживання.

Разом з тим, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину проти основ національної безпеки України, за вчинення якого, передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років.

Існуючі соціальні зв`язки обвинуваченого ОСОБА_7 є недостатніми для того, щоб гарантувати його належну процесуальну поведінку, а доказів того, що на час постановлення оскаржуваної ухвали сталися суттєві зміни у соціальних зв`язках обвинуваченого чи виникли інші обставини, які б доводили те, що заявлені раніше ризики зменшилися, до суду не надано.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, апеляційний суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, може вдатися до відповідних дій.

В контексті даного питання апеляційний суд враховує практику ЄСПЛ згідно з якої тяжкість покарання, якому може бути підданий обвинувачений, є суттєвим елементом, що може вказувати на існування вказаного ризику, адже суворість можливого покарання може спонукати особу до втечі. В той же час, для того щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: відомості про особу підозрюваного, його характеристику як члена суспільства, наявність місця проживання, професії, прибутку, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

Так, існування ризику переховування обвинуваченого від суду обумовлене, в тому числі тяжкістю інкримінованого йому кримінального правопорушення, адже за вчинення якого передбачене безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років. На думку суду вказана обставина у поєднанні із відомостями про особу обвинуваченого, свідчить про існування ризику його переховування від суду.

Ризик незаконного впливу на свідків зберігається до отримання показань вказаних осіб безпосередньо судом під час розгляду справи по суті, а тому не виключена ймовірність того, що обвинувачений не будучи обмеженим у спілкуванні із свідками може здійснювати на них вплив шляхом підбурювання, вмовляння, залякування, підкупу, з метою їх спонукання до ненадання в суді показів, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі, з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення обґрунтовується тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення пов`язаного з поширенням військово значущої інформації особі, яка не є військовослужбовцем ЗСУ, після чого було знищено одну із важливих камер спостереження за переміщенням та дислокацією зс рф.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які зазначені в оскаржуваній ухвалі суду першої інстанції на час розгляду клопотання прокурора в суді не зменшилися та не перестали існувати.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до положень ч.6 ст.176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ст.109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується виключно запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що існує передбачена законом можливість для визначення ОСОБА_7 альтернативного запобіжного заходу у виді застави, не ґрунтуються на законі, оскільки ч.4 ст.183 КПК України передбачено, що під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого, зокрема статтями 109-114-2 Кримінального кодексу України.

Відповідно до приписів ч.3, 4 ст.183 КПК України питання застосування альтернативного запобіжного заходу у виді застави вирішується саме при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а не при продовженні строку його застосування.

При цьому, захисником не зазначено, які саме обставини, відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_7 давали суду підстави застосувати щодо нього запобіжний захід у виді застави на стадії вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою не як альтернативного запобіжного заходу, а як більш м`якого запобіжного заходу, як то випливає із апеляційних вимог захисника, враховуючи положення ч.6 ст.176 та ч.3,4 ст.183 КПК України.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належного виконання обвинуваченим ОСОБА_7 процесуальних обов`язків та не зможе запобігти вказаним ризикам.

Під час вивчення матеріалів провадження будь-яких фактів порушення конституційних прав обвинуваченого ОСОБА_7 на свободу та особисту недоторканість, колегією суддів не встановлено.

Істотних порушень вимог КПК України при розгляді клопотання колегія суддів не вбачає.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду, яка постановлена із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, а тому апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 28 серпня 2025 року, якою ОСОБА_7 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.114-2, ч.5 ст.407 КК України, продовжено строк тримання під вартою до 26 жовтня 2025 року, включно без змін.

Ухвала набуває законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12