Дата документу 28.01.2026 Справа № 317/4773/25
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 317/4773/25 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/385/26 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 199 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2026 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника - адвоката ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 23 грудня 2025 року, якою у відношенні

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, військовослужбовця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 409 КК України,

продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 21 лютого 2026 року включно, -

В С Т А Н О В И Л А:

Як убачається з матеріалів справи, в провадженні Запорізького районного суду Запорізької області перебуває на розгляді кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 409 КК України.

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 23 грудня 2025 року було продовжено застосування у відношенні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 21 лютого 2026 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що для забезпечення належної процесуальної поведінки під час судового розгляду, більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник - адвокат ОСОБА_8 просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід, а саме, у вигляді цілодобового домашнього арешту із покладенням відповідних обов`язків.

В обґрунтування скарги вказує, що в оскаржуваній ухвалі суд повністю погодився із клопотанням прокурора, але при цьому не навів жодних обґрунтувань та мотивів свого висновку про наявність зазначених прокурором ризиків та неможливість обрання щодо ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу.

Вважає, що на теперішній час немає жодного доказу того, що підозрюваний ОСОБА_7 має наміри переховуватися від суду, до моменту обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинувачений з`являвся на виклики слідчого, виконував його вимоги та в розшуку не перебував, ОСОБА_7 має зареєстроване місце проживання, має матір пенсійного віку, яка потребує певної допомоги, що свідчить про наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків.

Крім того, зазначає, що немає переконливих доказів того, що ОСОБА_7 може впливати на свідків, а також у даному кримінальному провадженні судом вже досліджено всі письмові докази та допитано двох з чотирьох свідків обвинувачення, а не допитані свідки наразі знаходяться на лінії бойового зіткнення.

Звертає увагу на те, що ОСОБА_7 раніше не судимий та жодного разу не притягувався до кримінальної відповідальності.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник - адвокат ОСОБА_8 підтримав апеляційну скаргу та зазначив про недоведеність стороною обвинувачення того, що більш м`який запобіжний захід буде недостатнім для ОСОБА_7 .

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу та просив застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити оскаржувану ухвалу без змін.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого, його захисника та прокурора, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

За положенням ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Порядок продовження строку тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України.

Зокрема, частиною 3 статті 199 КПК України передбачено, що клопотання прокурора повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

На переконання колегії суддів, в даному випадку суд першої інстанції вищевказаних вимог закону дотримався, перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою, правильно встановив, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України існують та не зменшились, так і неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Так, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що ризик переховування від суду наразі є актуальним, не зменшився та обумовлений, серед іншого, притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю можливого покарання, оскільки інкримінований ОСОБА_7 злочин, передбачений ч. 4 ст. 409 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним.

Серед іншого, колегією суддів не здобуто і відомостей про наявність у обвинуваченого ОСОБА_7 міцних соціальних зв`язків, які б були для нього засобом превенції від можливої подальшої негативної та девіантної поведінки та ухилення від явки до суду.

На переконання колегії суддів, ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України також продовжує існувати, оскільки судовий розгляд даного кримінального провадження триває, із журналу судового засідання від 23 грудня 2025 року встановлено, що не всі свідки у даному кримінальному проваджені допитані безпосередньо судом, у зв`язку із чим обвинувачений може вдатись до спроб незаконно впливати на свідків, які ще не були допитані судом, з метою зміни ними показань або відмови від їх надання для уникнення від кримінальної відповідальності.

Крім того, на продовження ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України вказує ігнорування обвинуваченим встановлених законодавством України вимог щодо порядку несення військової служби, із інкримінованих фактичних обставин слідує, що ОСОБА_7 , перебуваючи на місці несення служби, будучі солдатом, відмовився проходити службу на будь-яких посадах і за будь-якою спеціальністю, що свідчить про небажання останнього продовжувати військову службу та вказує на ризик вчинення інших аналогічних злочинів.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України продовжують існувати.

Даних про такий стан здоров`я особи, щоб унеможливлював продовжити застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апеляційному суду не надано.

Доводи сторони захисту про відсутність у обвинуваченого судимостей, наявність місця проживання, не можуть бути єдиною підставою для скасування законного та обґрунтованого судового рішення.

На переконання колегії суддів, наведені в апеляційній скарзі стороною захисту доводи не знайшли свого підтвердження та не вказують на зменшення існуючих ризиків або на те, що інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, у змозі їм запобігти.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин.

Водночас, при продовженні обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції вийшов за межі строку, передбаченого ст. 331 КПК України.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Натомість, постановляючи 23 грудня 2025 року ухвалу, якою продовжено ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 21 лютого 2026 року, судом першої інстанції було перевищено двомісячний строк, який передбачений ч. 3 ст. 331 КПК України.

Виходячи з наведеного, строк оскаржуваної ухвали від 23 грудня 2025 року спливає 20 лютого 2026 року включно, у зв`язку з чим, встановлюючи до 21 лютого 2026 року строк дії запобіжного заходу, суд першої інстанції порушив вимоги кримінального процесуального законодавства України щодо обчислення строку дії ухвали про продовження застосування запобіжного заходу.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - зміні в частині строку, на який продовжено запобіжний захід.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 199, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів Запорізького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 23 грудня 2025 року, якою у відношенні ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 409 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 21 лютого 2026 року включно, змінити в частині строку дії запобіжного заходу та вважати, що до ОСОБА_7 продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 20 лютого 2026 року включно.

В решті ухвалу залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4