ШЕВЧЕНКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРА
м. Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, 57
Справа № 932/235/26
Провадження № 1-кс/932/173/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

про обрання запобіжного заходу

10 січня 2026 року м. Дніпро

Слідча суддя Шевченківського районного суду м. Дніпра ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

слідчого ОСОБА_4

підозрюваного ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Дніпро клопотання старшого слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_4 , яке погоджене прокурором у кримінальному провадженні начальником відділу нагляду за додержанням законів територіальним управлінням державного бюро розслідувань Донецької обласної прокуратури ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №0000136 від 30 вересня 2025 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 307 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень за ознаками ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст 307 КК України -

установила:

10 січня 2026 року до слідчої судді надійшло клопотання старшого слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_4 , яке погоджене прокурором у кримінальному провадженні начальником відділу нагляду за додержанням законів територіальним управлінням державного бюро розслідувань Донецької обласної прокуратури ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №0000136 від 30 вересня 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень за ознаками ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 307 КК України.

В обґрунтування заявленого клопотання старший слідчий зазначає, що 30 листопада 2018 року вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 засуджено за вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 310 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком 3 роки 6 місяців.

Так, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 05 листопада 2025 року, ОСОБА_5 перебуваючи на подвір`ї за своїм місцем мешкання, за адресою: АДРЕСА_1 , переслідуючи мету незаконного придбання, виготовлення та зберігання наркотичного засобу з метою збуту, в порушення вимог Закону України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів» і ст.ст.1,4,7 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів», посягаючи на суспільні відносини у сфері обігу наркотичних засобів, зірвав кущі рослин роду конопель, тим самим незаконно придбав наркотичний засіб, обіг якого обмежено канабіс та почав зберігати за місцем свого мешкання з метою його подальшого збуту. Після чого, придбаний наркотичний засіб ОСОБА_5 висушив, подрібнив, спресував та розфасував у поліетиленові пакети, тим самим виготовив наркотичний засіб, обіг якого обмежено канабіс, маса якого в перерахунку на суху речовину складає 8,91г, 8,93г, 9,10г, 8,93г, 8,89г, 9,61г. 8,29г, 9,08г, 9,07г, 9,12г, 9,41г, 9,48г, 8,56г, 9,63г, 9,64г; 8,53г, 0,91г, 0,70г відповідно.

У подальшому реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на незаконний збут наркотичного засобу, керуючись корисливим мотивом, 05 листопада 2025 року, в період часу з 12 години 14 хвилини по 12 годину 17 хвилину, перебуваючи на відкритій ділянці місцевості поблизу буд. 142 по вул. Заборського в с. Кіндратівка, Краматорського району, Донецької області, ОСОБА_5 , шляхом передачі з рук в руки збув оперативному покупцю ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який виконував спеціальне завдання правоохоронних органів, наркотичний засіб, обіг якого обмежено канабіс, маса якого в перерахунку на суху речовину складає 8,91г, 8,93г, 9,10г, 8,93г, 8,89г, 9,61г. 8,29г, 9,08г, 9,07г, 9,12г, 9,41г, 9,48г, 8,56г, 9,63г, 9,64г; 8,53г, 0,91г, 0,70г відповідно, за що отримав від останнього грошові кошти в сумі 10 000 (десять тисяч) гривень, які до того були вручені співробітниками правоохоронного органу в ході проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки.

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, тобто у незаконному виготовленні, придбанні та зберіганні з метою збуту, а також незаконному збуті наркотичного засобу особою, яка раніше вчинила кримінальні правопорушення, передбачені ст.ст. 309, 310 КК України.

Крім того, ОСОБА_5 у невстановлений досудовим розслідуванням спосіб та час, але не пізніше 28 листопада 2025 року, придбав корпус оборонної осколкової ручної гранати типу Ф-1, виготовлений промисловим (заводським) способом, споряджений вибуховою речовиною, який відноситься до категорії вибухових речовин, корпус наступальної осколкової ручної гранати РГД-5, виготовлений промисловим (заводським) способом, який споряджено вибуховою речовиною, який відноситься до категорії вибухових речовин, засоби підриву (засоби детонування) уніфіковані запали ручної гранати модернізовані дистанційної дії типу УЗРГМ-2 у кількості двох одиниць, виготовлені промисловим (заводським) способом, які споряджені вибуховою речовиною, які відносяться до категорії вибухових речовин, які в подальшому переніс до свого місця мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , де став зберігати з метою подальшого збуту без передбаченого законом дозволу.

В подальшому реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на незаконний збут вибухових речовин, ігноруючи вимоги «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №576 від 12.10.1992 року, а також «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної зброї, а також бойових припасів до зброї та вибухових речовин», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 622 від 21.08.1998 року, які забороняють носіння, зберігання, придбання, передачу чи збут без відповідного дозволу вогнепальної зброї, бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв, 28 листопада 2025 року, в період часу з 11 години 33 хвилини до 12 години 01 хвилини, ОСОБА_5 перебуваючи за своїм місцем мешкання, за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом передачі з рук в руки збув оперативному покупцю ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який виконував спеціальне завдання правоохоронних органів, корпус оборонної осколкової ручної гранати типу Ф-1, виготовлений промисловим (заводським) способом, споряджений вибуховою речовиною, який відноситься до категорії вибухових речовин, корпус наступальної осколкової ручної гранати РГД-5, виготовлений промисловим (заводським) способом, який споряджено вибуховою речовиною, який відноситься до категорії вибухових речовин, засоби підриву (засоби детонування) уніфіковані запали ручної гранати модернізовані дистанційної дії типу УЗРГМ-2 у кількості двох одиниць, виготовлені промисловим (заводським) способом, які споряджені вибуховою речовиною, які відносяться до категорії вибухових речовин, за що отримав від останнього грошові кошти в сумі 2 000 (двох тисяч) гривень, які до того були вручені співробітниками правоохоронного органу в ході проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки.

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК

України, тобто у носінні, зберіганні, придбанні та збуті вибухових речовин без передбаченого законом дозволу.

Крім того, ОСОБА_5 , повторно, будучі особою, яка раніше вчинила кримінальні правопорушення, передбачені ст.ст. 309, 310 КК України, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 08 січня 2026 року, в порушення вимог Закону України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів» і ст.ст.1,4,7 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів», посягаючи на суспільні відносини у сфері обігу наркотичних засобів, у невстановлений досудовим розслідуванням спосіб придбав поліетиленовий згорток зі спресованими речовинами рослинного походження схожими на наркотичний засіб, обіг якого обмежено канабіс, який в подальшому діючи умисно став незаконно зберігати з метою подальшого збуту.

В подальшому реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на незаконний збут наркотичного засобу, керуючись корисливим мотивом , 08 січня 2025 року, в період часу з 10 години 55 хвилини по 11 годину 14 хвилину, перебуваючи на відкритій ділянці місцевості поблизу буд. 142 по вул. Заборського в с. Кіндратівка, Краматорського району, Донецької області, ОСОБА_5 , шляхом передачі з рук в руки, повторно збув оперативному покупцю ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який виконував спеціальне завдання правоохоронних органів, поліетиленовий згорток зі спресованими речовинами рослинного походження схожими на наркотичний засіб, обіг якого обмежено канабіс, за що отримав від останнього грошові кошти в сумі 20 000 (двадцять тисяч) гривень, які до того були вручені співробітниками правоохоронного органу в ході проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки.

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, тобто у незаконному придбанні та зберіганні з метою збуту, а також незаконному збуті наркотичного засобу, вчиненому повторно особою, яка раніше вчинила кримінальні правопорушення, передбачені ст.ст. 309, 310 КК України.

08 січня 2026 року о 12 год. 40 хв. ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

08 січня 2026 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 263 КК України.

У судовому засіданні прокурор заявлене клопотання підтримав, пояснення надав аналогічні тексту клопотання, прохав таке задовольнити та визначити заставу у розмірі 100 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб..

Адвокат зазначив, що має узгоджену позицію із захисником, не заперечує щодо задоволення клопотання, прохав визначити мінімальний розмір застави для такого виду злочину.

Заслухавши доводи прокурора, підозрюваного, дослідивши надані докази та матеріали, слідчою суддею встановлено наступне.

Як вбачається із клопотання та наданих до нього доказів, слідчими здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000136 від 30 вересня 2025 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 307 КК України.

08 січня 2026 року о 12 год. 40 хв. ОСОБА_5 затримано у порядку ст. 208 КПК України.

08 січня 2026 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 263 КК України.

Із матеріалів клопотання вбачається, що 05 листопада 2025 року, в період часу з 12 години 14 хвилини по 12 годину 17 хвилину, перебуваючи на відкритій ділянці місцевості поблизу буд. АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 , шляхом передачі з рук в руки збув оперативному покупцю ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який виконував спеціальне завдання правоохоронних органів, наркотичний засіб, обіг якого обмежено канабіс, маса якого в перерахунку на суху речовину складає 8,91г, 8,93г, 9,10г, 8,93г, 8,89г, 9,61г. 8,29г, 9,08г, 9,07г, 9,12г, 9,41г, 9,48г, 8,56г, 9,63г, 9,64г; 8,53г, 0,91г, 0,70г відповідно, за що отримав від останнього грошові кошти в сумі 10 000 (десять тисяч) гривень, які до того були вручені співробітниками правоохоронного органу в ході проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки.

Окрім того, 28 листопада 2025 року, в період часу з 11 години 33 хвилини до 12 години 01 хвилини, ОСОБА_5 перебуваючи за своїм місцем мешкання, за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом передачі з рук в руки збув оперативному покупцю ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який виконував спеціальне завдання правоохоронних органів, корпус оборонної осколкової ручної гранати типу Ф-1, виготовлений промисловим (заводським) способом, споряджений вибуховою речовиною, який відноситься до категорії вибухових речовин, корпус наступальної осколкової ручної гранати РГД-5, виготовлений промисловим (заводським) способом, який споряджено вибуховою речовиною, який відноситься до категорії вибухових речовин, засоби підриву (засоби детонування) уніфіковані запали ручної гранати модернізовані дистанційної дії типу УЗРГМ-2 у кількості двох одиниць, виготовлені промисловим (заводським) способом, які споряджені вибуховою речовиною, які відносяться до категорії вибухових речовин, за що отримав від останнього грошові кошти в сумі 2 000 (двох тисяч) гривень, які до того були вручені співробітниками правоохоронного органу в ході проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки.

08 січня 2025 року ОСОБА_5 повторно збув оперативному покупцю ОСОБА_8 , поліетиленовий згорток зі спресованими речовинами рослинного походження схожими на наркотичний засіб, обіг якого обмежено канабіс, за що отримав від останнього грошові кошти в сумі 20 000 (двадцять тисяч) гривень, які до того були вручені співробітниками правоохоронного органу в ході проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки. Під час повторного збуту ОСОБА_5 було затримано у порядку ст. 208 КПК України.

Згідно із ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 307 КК України відносяться до тяжкого злочину.

Вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення клопотання, а також здійснюючи судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, слідчий суддя виходить із наступного.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Щодо обґрунтованості підозри

Письмове повідомлення про підозру в порядку, передбаченому ст. 276-278 КПК України, є початковим моментом притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Не вдаючись до детальної оцінки дій та винуватості особи, на цій стадії кримінального провадження, слідчий суддя повинен пересвідчитись, що повідомлена підозра є обґрунтованою, тобто такою, що передбачає наявність достатніх даних, які б могли переконати об`єктивного та стороннього спостерігача у тому, що особа могла вчинити правопорушення у якому її підозрюють.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Так, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 у справі "Нечипорук і Йонкало проти України" зазначено, що "термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

За такого, слідчий суддя на стадії досудового розслідування для вирішення питання, зокрема, щодо обґрунтованості підозри не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини особи/осіб у вчиненні кримінального правопорушення чи її відсутності, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи/осіб до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Отже, при вирішенні питання щодо обґрунтованості підозри у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність ОСОБА_5 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З урахуванням письмових доказів, що були надані органом досудового розслідування, та досліджені в судовому засіданні, здійснюючи їх оцінку за своїм внутрішнім переконанням, слідчий суддя, приходить до висновку, що повідомлена ОСОБА_5 підозра у вчиненні кримінального правопорушення є обґрунтованою, що підтверджується копіями наступних документів: протоколами допиту свідків, протоколом огляду грошових коштів, протоколом огляду оперативного покупця та вручення грошових коштів, висновками експерта, протоколами про результати проведення негласної слідчої розшукової дії аудіо-, відеоконтроль особи, протоколи за результати проведення негласної слідчої розшукової дії контролю за вчиненням злочину у формі «оперативної закупки», протоколи про результати проведення негласної слідчої розшукової дії.

Ураховуючи вищезазначені загальні підходи до обґрунтованості підозри, а також встановлені згідно із матеріалами судового провадження факти, слідча суддя вважає, що наявна інформація, яка може переконати об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_5 своїми діями, про які йдеться у Повідомленні про підозру, вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення.

Разом із тим, вищенаведеним висновком про обґрунтованість підозри не констатується наявності в діях підозрюваного вини у вчиненні злочину. Так, на цій стадії слідчий суддя не вправі наперед вирішувати питання про фактичні обставини кримінального правопорушення, кваліфікацію дій підозрюваного, доведеність чи недоведеність винуватості підозрюваного, давати оцінку доказам щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, оскільки ці питання вирішуються судом при ухваленні судового рішення по суті обвинувачення на підставі обвинувального акта, а не під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу щодо особи, якій повідомлено про підозру у вчиненні злочину.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у Кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Наявність ризиків, та їх обґрунтованість.

Щодо застосування заявленого запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою та вирішуючи питання про існування передбачених ст. 177 КПК України ризиків неправомірної процесуальної поведінки підозрюваного, слідчий суддя зазначає таке.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Інкриміновані підозрюваному ОСОБА_5 кримінальні правопорушення передбачають застосування покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років, тобто тримання під вартою, як запобіжний захід, може бути застосований до підозрюваного.

Доведеними, наданими суду поясненнями прокурора та матеріалами справи в їх сукупності, є наявність ризику у вигляді можливого переховування від органів досудового розслідування та суду із метою уникнення від кримінальної відповідальності, оскільки ОСОБА_5 у випадку доведеності його вини у вчиненні злочину, загрожує покарання у вигляді позбавлення волі, його вік та стан здоров`я не є перешкодою для зміни місця мешкання та вчинення дій із можливого переховування від слідства та суду.

Вплив на свідків, потерпілих як ризик також є підтвердженим з огляду на те, що досудове розслідування у кримінальному провадженні триває. До такого висновку приходжу і тому, що на цей час підозра у вчиненні ОСОБА_5 злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 307 КК України, ґрунтується у тому числі і на показаннях свідків, які, хоча і є наданими слідчому, однак не можуть бути покладені у мотивування рішення суду по суті обвинувачення.

Що стосується ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України враховую, що раніше ОСОБА_5 30 листопада 2018 року вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області засуджено за вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 310 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком 3 роки 6 місяців.

Відповідно до статті 178 КПК України слідчий суддя, окрім викладеного, враховує також вагомість на даному етапі наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 307 КК України; тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення; вік та стан його здоров`я; міцність соціальних зв`язків у місці його постійного проживання.

З огляду на викладене, слідчий суддя вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, аніж тримання під вартою, не зможе запобігти існуючим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Так, особисте зобов`язання є занадто м`яким запобіжним заходом, який не можливо застосувати враховуючи тяжкість вчиненого та наявність ризиків; особисту поруку не можливо застосувати через те, що на адресу правоохоронних органів не надходили письмові звернення осіб, які поручаються за підозрюваного; домашній арешт не вбачається можливим застосувати, оскільки підозрюваний не має постійного місця проживання, проживає у будинку на який не зареєстровано право власності.

Викладене вище дає підстави для твердження про те, що тримання ОСОБА_5 під вартою відповідає інтересам суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, в даному випадку, переважають інтереси забезпечення поваги до його особистої свободи.

Спираючись на норми ст. 178 КПК України, якими встановлено ті обставини, що враховуються при обранні запобіжного засобу, прихожу до висновку про можливість обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно з вимогами ч. 4 ст. 196 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний визначити в ухвалі про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або домашнього арешту, дату закінчення її дії у межах строку, передбаченого цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді про тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. Нормою ч. 2 цієї статті встановлено, що строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого - з моменту його затримання.

ОСОБА_5 було затримано 08 січня 2026 року о 12 год 40 хв.

Щодо визначення розміру застави

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Адвокат прохав, у разі обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, визначити мінімальний розмір застави.

Прокурор прохав визначити заставу у розмірі 100 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, обґрунтовуючи тим, що під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 були знайдені наркотичні речовини та матеріалами провадження підтверджується факт їх отримання у значних розмірах.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави у провадженні визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, визначається у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Положення кримінального процесуального закону та практика ЄСПЛ орієнтують суд на такі критерії, які слід врахувати при визначені розміру застави: 1) обставини кримінального правопорушення; 2) особливий характер справи; 3) майновий стан підозрюваного; 4) його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; 5) масштаб його фінансових операцій; 6) даних про особу підозрюваного; 7) встановлені ризики, передбачених статтею 177 КПК України; 8) «професійне середовище» підозрюваного; 9) помірність обраного розміру застави та можливість її виконання; 10) шкода, завдана кримінальним правопорушенням.

Враховуючи тяжкість та обставини вчиненого ОСОБА_5 злочину, особу підозрюваного, його майновий стан та вік, суд вважає не доведеними вимоги прокурора у визначенні застави у розмірі 100 прожиткових мінімум доходів громадян для працездатних осіб та доходить висновку про за необхідне визначити підозрюваному альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 80 (вісімдесяти) розмірів прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, оскільки внесення застави саме в такому розмірі може гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Підстав вважати вказаний розмір застави завідомо непомірним для підозрюваного, суд не вбачає, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втратити заставу, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання перешкоджати встановленню істини у провадженні.

У разі внесення підозрюваним застави, суд вважає за необхідне покласти на нього певні обов`язки, із передбачених ст. 194 КПК України.

Керуючись ст.ст.177, 178, 182, 183, 193, 194 КПК України, слідча суддя

постановила:

Клопотання старшого слідчого задовольнити частково.

Застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 307 КК України, у межах строку досудового розслідування, строком на 60 днів, а саме: із 12 год 40 хв. 08 січня 2026 року до 12 год 40 хв. 07 березня 2026 року, включно.

Визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , своїх процесуальних обов`язків, у розмірі 80 (вісімдесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто у сумі 266 240 (двісті шістдесят шість тисяч двісті сорок) гривень.

У разі звільнення з-під варти внаслідок внесення застави, покласти на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, у провадженні якого буде знаходитись справа, прокурора, слідчого судді чи суду, в залежності від стадії кримінального провадження;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він фактично мешкає, без дозволу слідчого, прокурора або суду, в залежності від стадії кримінального провадження;

- повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю чи суд, в залежності від стадії кримінального провадження, про зміну свого фактичного місця проживання;

- утримуватися від спілкування із свідками у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

У разі невиконання яких, слідчим суддею або судом буде вирішено питання про звернення застави в дохід Держави.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, протягом строку дії ухвали.

Із моменту звільнення з-під варти, у зв`язку з внесенням застави, підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

Відповідно до вимог ст.182 КПК України, роз`яснити підозрюваному, що в разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Дана ухвала діє до 12 год 40 хв. 07 березня 2026 року, включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється із дня отримання нею копії судового рішення.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора.

Повний текст ухвали постановлено 13 січня 2026 року.

Слідча суддя ОСОБА_9