Провадження 1-кс/712/5647/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2025 року м. Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси у складі: слідчого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Черкаси) територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві,

у с т а н о в и в :

До Соснівського районного суду м. Черкаси надійшла скарга ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Черкаси) територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за її заявою від 01 листопада 2025 року.

У обґрунтування своєї скарги скаржник посилається на те, що 01.11.2025 ОСОБА_3 звернулася до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві (Четвертий слідчий відділ з дислокацією у м. Черкаси), із заявою про вчинення кримінального правопорушення. У своїй заяві вона повідомляла про можливі кримінальні правопорушення допущені посадовими особами поліції при розгляді її заяви щодо невиплати їй грошового забезпечення як дружині військовослужбовця, який зник безвісти під час виконання бойового завдання.

У заяві, зокрема, було зазначено, що: поліція формально розглянула її заяву, пославшись на нібито «невірно вказану адресу військової частини», хоча такої адреси скаржник не зазначала, а встановити її можливо шляхом офіційних запитів до відповідних державних органів; 22.10.2025 скаржнику телефонувала особа з мобільного номера НОМЕР_1 , яка представилася працівником поліції, однак не назвала ПІБ та посади, розпитувала, чи дійсно вона подавала заяву, чи має адвоката, чи збирається звертатися до суду, що скаржник розцінює як тиск та втручання у реалізацію її права на судовий захист.

Скаржник прямо вказала на можливі ознаки кримінальних правопорушень, передбачені, зокрема, ст.ст. 364, 365, 367, 397 КК України (зловживання владою, перевищення влади, службова недбалість, втручання у діяльність особи, яка звертається за правовою допомогою).

Незважаючи на це, відповідні відомості до ЄРДР внесені не були.

Натомість скаржник отримала відповідь ДБР, в якій зазначено, що: «вивчивши викладені у заяві доводи, встановлено, що вони не містять відомостей про вчинення злочину…, у зв`язку з чим підстави для внесення відомостей до ЄРДР відсутні».

Таким чином, уповноважені посадові особи Територіального управління ДБР фактично відмовилися виконувати обов`язок, передбачений ст. 214 КПК України.

28.11.2025 скаржник подала клопотання про поновлення строку на подання скарги на бездіяльність Четвертого слідчого відділу ТУ ДБР, розташованого в м. Києві з дислокацією в м. Черкаси, що полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР.

У обґрунтування свого клопотання посилається на те, що скаргу було подано до суду 26.11.2025, право на оскарження бездіяльності, пов`язаної з невнесенням відомостей до ЄРДР, фактично виникло лише після отримання нею офіційної відповіді ДБР про відмову у внесенні таких відомостей.

Відповідь ДБР про відмову у внесенні відомостей до ЄРДР скаржник отримала 24.11.2025.

Подати скаргу раніше скаржник об`єктивно не могла, оскільки до моменту отримання відповіді ДБР їй було невідомо, яке саме рішення (чи бездіяльність) вчинено органом; чи внесені відомості до ЄРДР; чи є формальна відмова.

Без наявності відповіді від ДБР у скаржника не було необхідної інформації для формулювання вимог скарги та обрання належного способу захисту.

Скаргу до суду подано оперативно 26.11.2025, тобто фактично через 2 дні після отримання відповіді ДБР, що свідчить про добросовісність скаржника і відсутність зволікання з її боку.

Скаржник у судовому засіданні просила задовольнити її скаргу з підстав, викладених у ній.

Слідчий до судового засідання не прибув, його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали скарги та додані до неї документи, заслухавши пояснення скаржника, слідчий суддя приходить до такого.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Згідно вимог ч. 1 ст. 304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом 10 днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого, дізнавача чи прокурора оформляється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

У судовому засіданні встановлено, що скаржник 01.11.2025 надіслав на електронну адресу ТУ ДБР заяву про кримінальні правопорушення від 01.11.2025.

Згідно із ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування, а дізнавач - керівником органу дізнання, а в разі відсутності підрозділу дізнання - керівником органу досудового розслідування.

Отже, у дотримання вимог ст. 214 КПК України, слідчий мав внести відомості до ЄРДР не пізніше 02.11.2025.

Відповідно до ст. 113 КПК України процесуальні строки - це встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії. Будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 115 КПК України передбачено, що при обчисленні строку годинами строк закінчується в останню хвилину останньої години.

Відлік десятиденного строку оскарження бездіяльності щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР за повідомленням заявника від 01.11.2025 почався з 03.11.2025 і сплив відповідно 12.11.2025, але зі скаргою на бездіяльність щодо невнесення відомостей до ЄРДР заявник звернувся лише 26.11.2025, тобто з пропуском встановленого процесуальним законом строку.

Скаржник просить поновити їй строк на оскарження, посилаючись на те, що вона з відповіді ТУ ДБР дізналася, що за її заявою не внесені відомості до ЄРДР.

Розглядаючи це клопотання, слідчий суддя виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк має бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Згідно з позицією Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, висловленою в ухвалі від 26.08.2020 у справі №760/18778/18, «Поняття поважних причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду. Під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи є об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк. Такі обставини мають бути підтверджені скаржником».

Правило дотримання десятиденного строку на оскарження до слідчого судді бездіяльності слідчого, зазначеного у ст. 304 КПК України, має на меті гарантувати правову визначеність і забезпечити, щоб кримінальні провадження розглядалися впродовж розумного часу, не змушуючи органи влади та інших зацікавлених осіб перебувати у стані невизначеності.

Це правило надає особі, яка має право на оскарження, достатній строк для роздумів стосовно того, чи подавати скаргу, для чіткого визначення своїх аргументів та окреслення стверджувальної правової позиції, і визначає період, після закінчення якого контрольна функція суду не здійснюється.

Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено на тому, що особа в розумні інтервали часу має вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження.

Слідчий суддя вважає за можливе задовольнити клопотання скаржника про поновлення строку на звернення зі скаргою та поновити скаржнику строк на подання скарги.

Як зазначено вище, скаржник 01.11.2025 надіслав на електронну адресу ТУ ДБР заяву про кримінальні правопорушення від 01.11.2025.

Згідно цієї заяви, скаржник звернулась до Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області з заявою про вчинення кримінального правопорушення, зазначаючи, що поліцією було отримано її звернення, проте проведено перевірку і відмовлено через те, що вона невірно зазначила адресу військової частини. Їй зателефонувала невідома особа і почала розпитувати чи має вона адвоката, чи планує звертатися до суду. На думку скаржника, такі дії є перевищенням службових повноважень і втручанням в її право на звернення до суду. Такими діями вчинені кримінальні правопорушення, передбачені ст.ст. 364, 365, 367, 397 КК України.

Згідно листа ТУ ДБР від 21.11.2025, керівником ТУ ДБР зроблено висновок, що викладені у заяві доводи не містять відомостей про вчинення злочину, у зв`язку з чим підстави для внесення відомостей до ЄРДР відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

На досудовому провадженні може бути оскаржена, зокрема, бездіяльність прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення (п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України).

За змістом ст. 214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальне правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

Виходячи з аналізу кримінального процесуального законодавства, слідчий суддя приходить до висновку, що слідчий, дізнавач, прокурор після прийняття та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, виходячи з їх змісту, має перевірити достатність даних, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, за наслідками чого ним приймається рішення про початок досудового розслідування шляхом внесення відповідних відомостей до ЄРДР.

Тобто стадія ініціювання кримінального провадження є важливою для виконання його завдань, зазначених в ст. 2 КПК України, і покликана, з одного боку, забезпечити оперативне реагування на кожне повідомлення про злочин, що є гарантією швидкого та повного його розкриття, притягнення винних до відповідальності, а з іншого - виключити незаконне і необґрунтоване залучення осіб в сферу впливу кримінального процесу, а також марне витрачання сил і засобів правоохоронних органів. Правове регулювання механізму кримінально-процесуальної діяльності не повинно давати можливість окремим особам зловживати своїми правами та використовувати її з метою, що суперечить суспільним потребам, зокрема, задля досягнення власних інтересів. Запобіжниками цьому є, зокрема, встановлення кримінальної відповідальності за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення кримінального правопорушення (ст. 383 КК України) та фільтр повідомлень про кримінальні правопорушення, що підлягають внесенню до ЄРДР, встановлений нормами самого КПК України.

Із зазначеного вище слідує, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять відомості про вчинення кримінального правопорушення. Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про злочин є існування об`єктивних даних, які дійсно свідчать про наявність ознак відповідного злочину. Якщо таких даних немає, то відповідні відомості не можуть вважатися такими, що мають бути обов`язково внесені до ЄРДР.

Відповідно до правового висновку, наведеного у постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 30.09.2021 в справі № 556/450/18, "підставою початку досудового розслідування є не будь-які прийняті та зареєстровані заяви, повідомлення, а лише ті з них, з яких вбачаються вагомі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, короткий виклад яких разом із прізвищем, ім`ям, по-батькові (найменуванням) потерпілого або заявника, серед іншого, вноситься до ЄРДР".

Зі змісту скарги ОСОБА_3 та заяви про кримінальне правопорушення від 01.11.2025 вбачається, що в ній викладені обставини про ймовірне вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 364, 365, 367, 397 КК України, посадовими особами поліції, які виразилися у тому, що останні не внесли відомості до ЄРДР за її заявою від 28.09.2025.

У судовому засіданні встановлено, що скаржник звернулась до Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області з заявою про вчинення кримінального правопорушення від 28.09.2025.

Відповідно до листа Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області від 28.10.2025, указану заяву розглянуто відповідно до Закону України «Про звернення громадян».

Указаними діями посадовими особами Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області, на думку скаржника, вчинені кримінальні правопорушення, передбачені ст.ст. 364, 365, 367, 397 КК України.

Як встановлено у судовому засіданні, указану бездіяльність Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області скаржник у порядку ст. 303 КПК України не оскаржувала.

На думку слідчого судді, викладені у повідомленні ОСОБА_3 від 01.11.2025 обставини не є такими, що зумовлюють початок досудового розслідування, який, в свою чергу, розпочинається саме на підставі фактів, які свідчать про вчинення кримінального правопорушення, а як вбачається з самого повідомлення, у ньому не наведено конкретних відомих заявнику відомостей, що можуть свідчити про вчинення посадовими особами Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області кримінальних правопорушень, відповідальність за які передбачена ст.ст. 364, 365, 367, 397 КК України. При цьому, заявник не наводить у повідомленні будь-яких об`єктивних даних, які б підтверджували зазначене, а його твердження про можливе вчинення посадовими особами Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області кримінальних правопорушень ґрунтується виключно на суб`єктивному уявленні щодо правомірності їхніх дій під час виконання посадових обов`язків та власному аналізі і баченні норм законодавства про кримінальну відповідальність та не зазначає відомостей, за якими можна визначити наявність елементів об`єктивної сторони кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 364, 365, 367, 397 КК України, у діях посадових осіб Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області.

Указане, на думку слідчого судді, позбавляє орган досудового розслідування можливості провести перевірку конкретних фактів на предмет наявності/відсутності у діях/бездіяльності особи складу злочину, в той час, як така перевірка на стадії внесення відомостей покликана, в тому числі, для недопущення перевантаження правоохоронної системи безпідставними та абстрактними повідомленнями про кримінальні правопорушення, що, в свою чергу, не дозволило б концентрувати зусилля на розслідуванні дійсно суспільно-небезпечних діянь.

Ініціювати процедуру кримінального переслідування та застосувати державний механізм для здійснення досудового розслідування доцільно лише у випадку, коли наявні підстави вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення. Безпідставне відкриття кримінального провадження є недопустимим і може порушувати права конкретних осіб, відносно яких таке провадження ініційоване, та є неефективним з точки зору використання державних ресурсів.

Згідно з правовою позицією, викладеною у рішенні Європейського суду з прав людини (Рішення Суду «Артіко проти Італії» від 13 травня 1980 року), не гарантується захист теоретичних і ілюзорних прав, а гарантується захист прав конкретних та ефективних.

За наведених обставин, слідчий суддя прийшов до висновку, що підстави для зобов`язання уповноважених осіб Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Черкаси) територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, внести відомості про кримінальне правопорушення за заявою скаржника від 01.11.2025 відсутні.

За вказаних обставин, у задоволенні скарги слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 113, 303- 304, 309, 369 372, 376, 535 КПК України, слідчий суддя

п о с т а н о в и в:

Задовольнити клопотання ОСОБА_4 про поновлення строку на подання скарги.

Поновити ОСОБА_4 строк на подання скарги.

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Черкаси) територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали проголошено 05 грудня 2025 року о 9 год. 30 хв.

Слідчий суддя: ОСОБА_1