Справа № 487/4842/25
Провадження № 1-кс/487/4395/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.10.2025 року м. Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва клопотання слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Херсоні) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0001606 від 11.07.2025, за ознаками за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених, ч. 3 ст. 368, ч. 5 ст. 426-1 КК України про про арешт майна

встановив:

29.09.2025 слідчий Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Херсоні) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, ОСОБА_3 , за погодженням з прокурором Окружної прокуратури міста Чернівці ОСОБА_4 , в рамках здійснення досудового розслідування у кримінальному проваджені № 0001606 звернувся до слідчого судді з клопотанням, в якому просить накласти арешт на мобільний телефон IPHONE 14, IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 та банківську карту «Приватбанк» № НОМЕР_3 , які належать ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з позбавленням права на відчуження, розпорядження та користування.

Вимоги клопотання обґрунтовує тим, що зазначене вище майно є речовим доказом у даному кримінальному провадженні, оскільки відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, зберегло на собі сліди кримінального правопорушення та містить відомості, які використовуються як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у зв`язку з чим, на підставі ст. 170 КПК України на вилучене майно необхідно накласти арешт.

Слідчий до судового засідання не з`явився, надав заяву про розгляд клопотання у його відсутність, клопотання підтримав, просив про його задоволення.

На підставі ст. 172 КПК України, клопотання розглянуто без участі власника майна.

Дослідивши клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, слідчий суддя дійшов до такого висновку.

Із матеріалів клопотання вбачається, що Другим слідчим відділом (з дислокацією у місті Херсоні) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001606, відомості по якому внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.07.2025.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , будучи військовою службовою особою, обіймаючи посаду начальника штабу заступника командира військової частини НОМЕР_4 , тобто посаду, пов`язану з виконанням організаційно розпорядчих та адміністративно господарських функцій, розуміючи обсяг влади і своїх службових повноважень, діючи з прямим умислом та корисливим мотивом, всупереч вимогам ст.ст. 3, 8, 19, 29, 68 Конституції України, ст.ст. 22, 24, 38, 42 Закону України «Про запобігання корупції», ст.ст. 11, 16, 58, 59, 111, 112 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, з метою особистого збагачення, за рахунок військовослужбовців, які залученні до здійснення захисту держави та відбиття збройної агресії рф, обрав злочинний шлях для вчинення тривалої злочинної діяльності й отримання неправомірної вигоди.

Так, в січні 2025 року (більш точний час в ході проведення досудового розслідування встановити не представилося за можливе) підполковник ОСОБА_5 , в ході розмови із командиром взводу охорони військової частини НОМЕР_4 сержантом ОСОБА_6 , повідомив останньому, що його підлеглий старший водій автомобільного відділення взводу охорони військової частини НОМЕР_4 старший матрос ОСОБА_7 повинен надавати йому, ОСОБА_5 , неправомірну вигоду наперед обумовлену суму грошових коштів, щомісячно після отримання заробітної плати, за нарахування старшому матросу ОСОБА_7 виплат за участь у проведені виконання завдань в безпосередній зоні бойових дій.

Сержант ОСОБА_6 та старший матрос ОСОБА_7 , будучи поставленими в умови, за яких відмова від виконання вказівок та надання ОСОБА_5 неправомірної вигоди зашкодить їхнім законним правам та інтересам, зокрема погіршенню умов проходження служби, вимушені були погодитися на неправомірні вимоги останнього.

Так, 23.01.2025 о 20 год. 40 хв. ОСОБА_6 , перебуваючи в межах Херсонської області, діючи за попередніми вказівками свого керівника підполковника ОСОБА_5 , перерахував із свого банківського рахунку банківської картки АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_5 на банківський рахунок ОСОБА_5 АТ «Універсалбанк» IBAN: НОМЕР_6 неправомірну вигоду грошові кошти в розмірі 29000 гривень за нарахування виплат за участь у проведені виконання завдань в безпосередній зоні бойових дій. Вказані кошти ОСОБА_6 перерахував на прохання старшого матроса ОСОБА_7 , оскільки останній, після отримання вказівок підполковника ОСОБА_5 , які були донесені йому сержантом ОСОБА_6 , з технічних причин не зміг зробити грошовий переказ зі свого карткового рахунку.

В подальшому, 21.02.2025 о 18 год. 59 хв. старший матрос ОСОБА_7 , перебуваючи в межах Херсонської області, та діючи за попередніми вказівками свого керівника підполковника ОСОБА_5 , які були донесені йому сержантом ОСОБА_6 , перерахував із свого банківського рахунку банківської картки АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_7 на банківську картку ОСОБА_5 АТ «Універсалбанк» № НОМЕР_8 (IBAN: НОМЕР_9 ) неправомірну вигоду грошові кошти в розмірі 20000 гривень, за нарахування виплат за участь у проведені виконання завдань в безпосередній зоні бойових дій. Цього ж дня, о 19 год. 09 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи в межах Херсонської області, та діючи за попередніми вказівками свого керівника підполковника ОСОБА_5 , які були донесені йому сержантом ОСОБА_6 , перерахував із свого банківського рахунку банківської картки АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_7 на банківську картку ОСОБА_5 АТ «Універсалбанк» № НОМЕР_8 (IBAN: НОМЕР_9 ) неправомірну вигоду грошові кошти в розмірі 16000 гривень, за нарахування виплат за участь у проведені виконання завдань в безпосередній зоні бойових дій

В подальшому, 23.04.2025 о 17 год. 42 хв. старший матрос ОСОБА_7 , перебуваючи в межах Херсонської області, та діючи за попередніми вказівками свого керівника підполковника ОСОБА_5 , які були донесені йому сержантом ОСОБА_6 , перерахував із свого банківського рахунку банківської картки АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_7 на банківську картку ОСОБА_5 АТ «Універсалбанк» № НОМЕР_8 (IBAN: НОМЕР_10 ) неправомірну вигоду грошові кошти в розмірі 20000 гривень, за нарахування виплат за участь у проведені виконання завдань в безпосередній зоні бойових дій. Цього ж дня, о 17 год. 43 хв. старший матрос ОСОБА_7 , перебуваючи в межах Херсонської області, та діючи за попередніми вказівками свого керівника підполковника ОСОБА_5 , які були донесені йому сержантом ОСОБА_6 , перерахував із свого банківського рахунку банківської картки АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_7 на банківську картку ОСОБА_5 АТ «Універсалбанк» № НОМЕР_8 (IBAN: НОМЕР_10 ) неправомірну вигоду грошові кошти в розмірі 20000 гривень, за нарахування виплат за участь у проведені виконання завдань в безпосередній зоні бойових дій.

В подальшому, 24.05.2025 12 год. 03 хв. старший матрос ОСОБА_7 , перебуваючи в межах Херсонської області, та діючи за попередніми вказівками свого керівника підполковника ОСОБА_5 , які були донесені йому сержантом ОСОБА_6 , перерахував із свого банківського рахунку банківської картки АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_7 на банківську картку АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_11 , яка належить сестрі дружини ОСОБА_5 ОСОБА_8 , неправомірну вигоду грошові кошти в розмірі 41000 гривень, за нарахування виплат за участь у проведені виконання завдань в безпосередній зоні бойових дій.

В подальшому, 21.06.2025 о 15 год. 44 хв. старший матрос ОСОБА_7 , перебуваючи в межах Херсонської області, та діючи за попередніми вказівками свого керівника підполковника ОСОБА_5 , які були донесені йому сержантом ОСОБА_6 , перерахував із свого банківського рахунку банківської картки АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_7 на банківську картку ОСОБА_5 АТ «Універсалбанк» № НОМЕР_12 (IBAN: НОМЕР_13 ) неправомірну вигоду грошові кошти в розмірі 22000 гривень, за нарахування виплат за участь у проведені виконання завдань в безпосередній зоні бойових дій. Цього ж дня, о 15 год. 45 хв. старший матрос ОСОБА_7 , перебуваючи в межах Херсонської області, та діючи за попередніми вказівками свого керівника підполковника ОСОБА_5 , які були донесені йому сержантом ОСОБА_6 , перерахував із свого банківського рахунку банківської картки АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_7 на банківську картку ОСОБА_5 АТ «Універсалбанк» № НОМЕР_12 (IBAN: НОМЕР_13 ) неправомірну вигоду грошові кошти в розмірі 20000 гривень, за нарахування виплат за участь у проведені виконання завдань в безпосередній зоні бойових дій.

Крім того, 01.03.2025 о 19 год. 14 хв. сержант ОСОБА_6 , перебуваючи в межах Херсонської області, на усну, нічим не обґрунтовану вимогу свого керівника підполковника ОСОБА_5 , перерахував зі свого банківського рахунку банківської картки АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_14 на банківську картку ОСОБА_5 в АТ «Універсалбанк» № НОМЕР_15 (IBAN: НОМЕР_16 ) неправомірну вигоду грошові кошти в розмірі 15000 гривень.

Також, 09.04.2025 о 09 год. 04 хв. сержант ОСОБА_6 , перебуваючи в межах Херсонської області, на усну, нічим не обґрунтовану вимогу свого керівника підполковника ОСОБА_5 , перерахував зі свого банківського рахунку банківської картки АТ «Універсалбанк» № НОМЕР_17 на банківську картку ОСОБА_5 в АТ «Універсалбанк» № НОМЕР_15 (IBAN: НОМЕР_16 ) неправомірну вигоду грошові кошти в розмірі 25000 гривень.

25 вересня 2025 року, в порядку ст. 208, 615 КПК України, було затримано ОСОБА_5 , якому цього ж дня повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Під час затримання підозрюваного ОСОБА_5 проведено особистий обшук останнього, в ході якого вилучено: мобільний телефон IPHONE 14, IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 та банківську карту «Приватбанк» № НОМЕР_3 . Зазначені речі постановою слідчого від 25.09.2025 визнано речовим доказом.

У зв`язку з викладеним в органу досудового розслідування виникла необхідність в арешті вилученого майна, яке є речовим доказам та має суттєве значення для встановлення обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Частиною 1 ст. 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до положень п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частиною 3 ст. 170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього кодексу.

Згідно із положеннями ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Вимогами ст. 173 КПК України встановлено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Так слідчим доведено, що майно, вилучене під час обшуку, зберегло на собі сліди кримінального правопорушення та може бути використано у якості доказів у кримінальному провадженні, а також доведено необхідність такого арешту та наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Незастосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту може мати наслідком перешкоджання кримінальному провадженню та встановленню істини у ньому, шляхом знищення чи зміни вказаного майна.

Таке обмеження права власності є розумним та співрозмірним із завданням кримінального провадження.

Вказане у своїй сукупності свідчить про обґрунтованість клопотання та наявність достатніх підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна.

З урахування викладеного, слідчий суддя дійшов до висновку, що клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 98, 131-132, 167, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

постановив:

Клопотання слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Херсоні) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, ОСОБА_3 задовольнити.

Накласти арешт на мобільний телефон IPHONE 14, IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 та банківську карту «Приватбанк» № НОМЕР_3 , які належать ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з позбавленням права на відчуження, розпорядження та користування.

Ухвала підлягає негайному виконанню, яке доручити слідчому Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Херсоні) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1