Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/495/25 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 286 (215) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.10.2025 м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

захисника адвоката ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_11 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку кримінальне провадження № 00000989 від 22.11.2022 року, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 травня 2025 року.

Цим вироком:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Олександрія Кіровоградської області, українця, громадянина України, із середньою технічною освітою, не працюючого, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого АДРЕСА_1 , проживаючого АДРЕСА_2 , раніше не судимого;

визнано винуватим та призначено покарання за ч.2 ст. 286 КК України у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_11 , від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю в 3 роки.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_11 , періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання.

Запобіжний захід стосовно обвинуваченого не обирався.

Цивільний позов ОСОБА_9 задовольнити частково.

Стягнуто з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду в сумі 129 276,66 грн. та моральну шкоду в сумі 419 600 грн., а також процесуальні витрати на правничу допомогу у сумі 8 000 грн., а всього 556 876,66 грн.

Долю речових доказів вирішено відповідно ст.100 КПК України.

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_11 визнано винним у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, за таких підстав.

ОСОБА_11 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, проходячи військову службу на посаді водія господарчого відділення взводу забезпечення батальйону мобільних вузлів зв`язку військової частини НОМЕР_1 оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » у звані солдат, 22.11.2022 в темну пору доби, в порушення п. 2.1 (а) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі ПДР України) (п.2.1 Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а)посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії), не маючи посвідчення водія на право керування транспортними засобами відповідної категорії, керував легковим автомобілем «ВАЗ-210994 20», реєстраційний номер НОМЕР_2 , та рухався вулиці Гетьмана Мазепи (колишня назва Героїв Сталінграду) зі сторони вулиці Садова в напрямку проспекту Соборного в місті Олександрія Кіровоградської області.

Під час руху у вказаному напрямку, ОСОБА_11 , грубо порушуючи вимоги п.п. 1.5, 2.3 «б» і «д» ПДР України ( п..5 Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життя або здоров`ю громадян, завдати матеріальних збитків; п.2.3 Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну….. і не відволікатись від керування цим засобом у дорозі; б) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху), позбавивши себе можливості правильно оцінювати дорожню обстановку та безпечно керувати автомобілем, щоб не наражати себе та інших учасників дорожнього руху.

Рухаючись в складних дорожніх умовах, які обумовлювалися темною порою доби, відсутністю вуличного освітлення та наявністю невстановленого вантажного автомобіля, який рухався в зустрічному напрямку, ОСОБА_11 , був неуважним, діючи з протиправною недбалістю, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечний наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, щоб мати можливість постійно контролювати рух транспортного засобу та не створювати небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, чим позбавив себе можливості вірно оцінювати дорожню обстановку та безпечно керувати автомобілем.

ОСОБА_11 , в порушення вимог п.12.3 ПДР України (п.12.3 у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди), маючи об`єктивну можливість своєчасно виявити, що проїзну частину вулиці Гетьмана Мазепи (колишня назва Героїв Сталінграду) зліва-направо, щодо напрямку руху керованого ним транспортного засобу, перебігає пішохід ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у зв`язку із чим мав оцінити дорожню обстановку, як небезпечну для подальшого руху, не вжив заходів для зменшення швидкості чи повної зупинки транспортного засобу, та в результаті чого, 22.11.2022 близько 18 години 50 хвилин на відстані 66,37 м. до будівлі автозаправочної станції "БРСМ" (колишня автозаправочна станція "RUR) за адресою вулиця Гетьмана Мазепи,16 (колишня назва Героїв Сталінграду) міста Олександрія Кіровоградської області, допустив наїзд на останню.

Тобто, грубі порушення водієм ОСОБА_11 вимог ПДР України перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, що сталась та у результаті якої пішохід ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , згідно висновку № 27 від 22.08.2023 року судово-комісійної експертизи отримала тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми: забою головного мозку в лобних та скроневих частках, крововиливу під павутинну оболонку в тім`яних частках, перелому потиличної кістки в лівій мозочковій ямці, крововиливу в м`які тканини голови в лобній ділянці, садна лобу, тупої травми грудної клітини: забою легень, двобічного пневмотораксу, тупої травми кісток тазу: перелому верхньої гілки правої лобкової кістки, правої сідничної кістки, садна правого стегна, синців: на лівому стегні, по передній поверхні правого стегна в верхній третині, синців: на правому плечі, на лівому плечі, навколо пупка, які мають ознаки тяжких, як небезпечних для життя в момент заподіяння та від яких, остання, померла ІНФОРМАЦІЯ_5 у комунальному некомерційному підприємстві "Олександрійська центральна районна лікарня Олександрійської міської ради Кіровоградської області". Смерть ОСОБА_12 настала від сполученої травми: закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку, крововиливу під павутинну оболонку, перелому кісток основи черепу, тупої травми грудної клітини з забоєм легень та розвитком пневмотораксу, тупої травми кісток тазу. Смерть ОСОБА_12 , знаходиться в прямому причинному зв`язку з важкою поєднаною травмою, як наслідок дорожньо-транспортної пригоди, та не перебуває в прямому причинному зв`язку із діями медичних працівників.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікації дій обвинуваченого, просив вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного покарання. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , остаточне покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки. Свої вимоги обґрунтував тим, що застосування судом відносно ОСОБА_11 положень ст. 75 КК України, а саме звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк на 3 роки за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, суперечить вимогам ст. 50 КК України, роз`ясненням постанови Пленуму ВСУ № 7, а також не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Суд першої інстанції не врахував, що саме по собі визнання останнім своєї провини під час судового провадження не вказує, що його зізнання стало результатом тривалого роздуму й затятої внутрішньої боротьби та свідчить про рішучість стати на шлях виправлення, самоосуд свого вчинку. Позов визнав частково, лише в тому розмірі що перевищує страховий ліміт. На момент судового розгляду завдану потерпілій шкоду відшкодував лише частково. Надавав потерпілій кошти, можливо з затримками, оскільки йому несвоєчасно сплачували грошове забезпечення. У свою чергу, визнання вини ОСОБА_11 мало формальний спосіб, як і вибачення перед потерпілою ОСОБА_9 лише через три роки після вчинення ДТП, свідчить про відсутність у нього щирого жалю з приводу скоєного та осуду своїх протиправних дій, тобто про відсутність ознак щирого каяття. Суд першої інстанції зазначених обставин належним чином не врахував, залишив поза увагою доводи та позицію прокурора і потерпілої ретельно їх не перевірив, відповіді на них не дав, а прийняте рішення належним чином не мотивував. Вказує, що суд першої інстанції, застосовуючи до ОСОБА_11 ст. 75 КК, у достатній мірі не врахував, що хоча кримінальне правопорушення останній вчинив з необережності, однак, відповідно до ст. 12 КК України воно належить до тяжких, і внаслідок таких протиправних дій настала смерть потерпілої ОСОБА_13 . Крім того, обвинувачений протягом досудового розслідування та судового розгляду відшкодував потерпілій - матері загиблої, ОСОБА_14 , витрати понесені на лікування доньки у розмірі всього 19050 грн., що враховуючи тривалий період лікування та наслідки ДТП є явно недостатніми з точки зору справедливості та щирості намірів обвинуваченого ОСОБА_11 мінімізувати матеріальні витрати та душевні страждання потерпілої, пов`язані втратою близької людини - єдиної доньки.

Крім того, залишено поза увагою суду та не надано неналежної оцінки процесуальній поведінці обвинуваченого ОСОБА_11 під час судового рогляду, в ході якого судом поставлялись ухвали про його привід до суду, та його поведінка не сприяла розгляду даного кримінального провадження у розумні строки, а також те, що протягом даного періоду часу обвинувачений самовільно залишив місце служби, що підтверджується довідкою - повідомленням військової частини НОМЕР_3 від 11.10.2024 про даний факт в умовах воєнного стану, про що суду було також відомо.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора, захисник просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок залишити без змін. Зазначила, що суд першої інстанції, належним чином надавши оцінку обставинам справи та особі обвинуваченого, скориставшись своїми дискреційними повноваженнями, призначив обвинуваченому необхідне та достатнє покарання, застосувавши ст.75,76 КК України Доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного судом першої інстанції покарання особі засудженого та тяжкості кримінального правопорушення внаслідок м`якості та неправильне застосування ст.75 КК України не відповідають фактичним обставинам справи та є необгрунтованими. Підстави для скасування чи зміни вироку відсутні.

Заслухавши доповідача, прокурорів які підтримали подану апеляційну скаргу, потерпілу ОСОБА_9 та її представника адвоката ОСОБА_8 , які також підтримали подану апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_11 та його захисника ОСОБА_10 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, провівши судове слідство в частині дослідження характеризуючи даних на обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково, а вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині призначеного покарання, з таких підстав.

Відповідно до ст.409 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Досудове розслідування у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а викладені у вироку суду висновки про наявність в діях ОСОБА_11 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які відповідно до вимог параграфу 3 гл.28 КПК України, повністю досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.

Належність та допустимість доказів у кримінальному провадженні, а також правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України у колегії суддів сумнівів не викликає.

Вина обвинуваченого ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованого йому злочину, крім визнання своєї вини, в повному обсязі доведена матеріалами кримінального провадження, які розглянуто судом першої інстанції в порядку ч.3 ст.349 КПК України.

При цьому, районний суд дотримався вимоги змісту ч.3 ст.349 КПК України, допитав обвинуваченого і за згодою всіх учасників процесу визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорювалися, у тому числі і тих фактичних обставин, які зазначені в обвинувальному акті.

На підставі викладеного, колегія суддів відповідно до ч.1 ст.404 КПК України не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, які не оспорювалися і стосовно яких, відповідно до вимог ч.1 ст.349 КПК України докази не досліджувались.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_11 суд першої інстанції, врахував ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, який відноситься до категорії тяжких, особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, одружений, має на утриманні малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, а також висновок досудової доповіді про обвинуваченого ОСОБА_11 , складеної Олександрійським РВ №1 філії Державної установи «Центр пробації» в Кіровоградській області, згідно якого орган з питань пробації ризик вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства, оцінює як середній, та вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляцію від суспільства. Врахував наслідки, які настали в результаті вчиненого правопорушення - смерть особи, а також, що небезпеку для руху створено, в тому числі, й внаслідок необережної поведінки неповнолітнього пішохода, яка перебігала проїзну частину дороги у темну пору доби у не відведеному для цього місці. Також судом взято до уваги наявність на момент ДТП складних дорожніх умов які полягали у режимі світломаскування і відсутності освітлення При цьому враховано пом`якшуючі обставини - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та відсутність обтяжуючих обставин, позицію потерпілої. Та призначено покарання за ч.2 ст.286 КК України, в межах санкції інкримінованої йому статі кримінального правопорушення.

Проте, проаналізувавши матеріали кримінального провадження, колегія суддів доходить переконливого висновку, що призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції не в повній мірі врахував вимоги ст.65 КК України, щодо ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, обставини вчинення кримінального правопорушення, а отже, судом залишено поза увагою вимоги п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання»

Крім того, судом першої інстанції не в повній мірі враховано, що в результаті скоєння злочину ОСОБА_11 настали тяжкі наслідки смерть людини, та не враховано позицію потерпілої ОСОБА_9 , яка просила призначити обвинуваченому суворе покарання, максимальне передбачене ч.2 ст.286 КК України, оскільки не вбачає в його діях щирого жалю, та не пробачає йому, в результаті ДТП вона втратила доньку, крім того шкоду він їй за три роки відшкодував в мінімальному розмірі, а тому наявні безумовні підстави для скасування постановленого судом першої інстанції рішення в цій частині.

За правилами ст. 75 КК застосування звільнення від покарання з випробуванням є можливим лише тоді, коли з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, особи винного та інших обставин справи суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що виправлення ОСОБА_11 можливе без ізоляції від суспільства та безпідставно застосував ст.75 КК України та звільнив останнього від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, а тому, колегія суддів доходить висновку, що вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_11 підлягає скасуванню у частині призначення покарання у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого із ухваленням в цій частині нового вироку.

Призначаючи покарання обвинуваченому колегія суддів, у відповідності до ст.ст. 50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, скоєний з необережності, обставини вчинення кримінального правопорушення, розмір завданої шкоди, позицію потерпілої, дані що характеризують особу обвинуваченого, умови життя, ставлення обвинуваченого до вчиненого ним діяння, пост кримінальну поведінку, та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

ОСОБА_11 вчинив правопорушення проти безпеки руху, яке відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, вчиненим з необережності, в результаті якого настали тяжкі наслідки смерть людини, а також, враховує, що небезпеку для руху створено, в тому числі, й внаслідок необережної поведінки неповнолітнього пішохода, яка перебігала проїзну частину дороги у темну пору доби у не відведеному для цього місці. Також судом враховується наявність на момент ДТП складних дорожніх умов які полягали у режимі світломаскування і відсутності освітлення. Обвинувачений раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, одружений, має на утриманні малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно. Також колегія суддів враховує висновок досудової доповіді про обвинуваченого ОСОБА_11 , складеної Олександрійським РВ №1 філії Державної установи «Центр пробації» в Кіровоградській області, згідно якого орган з питань пробації ризик вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства, оцінює як середній, та вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляцію від суспільства. Обставини, що пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину. Обставини, які обтяжують покарання відсутні. Колегія суддів враховує позицію потерпілої та її представника, які вказують, на призначення обвинуваченому суворого покарання у виді реального позбавлення волі, максимального передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Крім того колегія суддів враховує, що згідно довідкою повідомленням військової частини НОМЕР_3 від 11.10.2024, наказу №316 від 20.10.2024 року, та доповіді командира військової частини щодо неповернення із щорічної відпустки, солдат ОСОБА_11 самовільно залишив місце служби, місце його знаходження невідомо. (т.2 а.с.181, 182, 189).

Та доходить переконливого висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, а тому йому слід призначити покарання у виді позбавлення волі, у межах санкції інкримінованої йому статті кримінального закону, ближче до найнижчої межі і з урахуванням всіх пом`якшуючих обставин покарання та особи обвинуваченого, без застосування ст. 75 КК України, з позбавленням права керування транспортними засобами, яке буде відповідати тяжкості вчиненого, обставинам кримінального провадження та особі обвинуваченого, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів як ним самим, так і іншими особами, а ще буде відповідати меті покарання, визначеного у ст.50 КК України.

На переконання колегії суддів підстави для застосування до обвинуваченого ст. 75 КК України та звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком відсутні.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні підлягає задоволенню частково, а вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині призначення покарання, з ухваленням в цій частині нового вироку.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 413, 414, 420, 615 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 травня 2025 року стосовно ОСОБА_11 скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_11 визнати винним та призначити покарання за ч.2 ст. 286 КК України у виді 03 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 03 роки.

Строк відбуття покарання ОСОБА_11 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з дня проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

(підписи)