Житомирський апеляційний суд
Справа №296/3650/25 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/834/25
Категорія ч. 1 ст. 286-1 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2025 року колегія суддів Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю

секретаря: ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

прокурора: ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0000108 за апеляційною скаргою прокурора Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Корольовського районного суду м.Житомира від 16 липня 2025 року, яким засуджено

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомира зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- за ч. 1 ст. 286-1 КК України до покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходу громадян, що становить 51000 (п`ятдесят одну тисячу) гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Затверджено угоду про примирення від 11 липня 2025 року, укладену в м. Житомирі між потерпілою ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 та обвинуваченим ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 11351 грн 64 коп. процесуальних витрат на залучення експертів.

Питання про речові докази вирішено в порядку ст. 100 КПК України і у апеляційному порядку не оскаржується.

ВСТАНОВИЛА:

Як встановив суд, 10.03.2025 близько 19 год. 40 хв. водій ОСОБА_6 в порушення вимог пункту 2.9 а) Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 (далі - ПДР України), перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керував технічно справним автомобілем марки Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухався ним по проїзній частині вул. Корольова, зі сторони вул. Вітрука в напрямку вул. Східна в м. Житомирі.

Рухаючись у вказаний день, час та місці зазначеним транспортним засобом, водій ОСОБА_6 в порушення вимог пунктів 2.3.б), 10.1, 16.2, Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 (далі - ПДР України), проявив безпечність і неуважність до дорожньої обстановки та її змін, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним, при здійсненні маневру повороту праворуч на вул. Східна не надав дорогу пішоходу, яка перетинала проїзну частину по регульованому пішохідному переході на зелений сигнал світлофору, внаслідок чого передньою частиною автомобіля Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_1 , допустив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , яка переходила проїзну частину вулиці Східна справа наліво відносно напрямку руху транспортного засобу на регульованому пішохідному переході, позначеному дорожніми знаками 5.38.1 та 5.38.2 «Пішохідний перехід» та горизонтальною дорожньою розміткою 1.14.1 ПДР України.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження у вигляді садна на обличчі та лівій кисті, закритого уламкового перелому тіла лівої ключиці з розходженням уламків по ширині на ширину кістки, які відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Порушення водієм ОСОБА_6 вимог пунктів 2.3.б), 2.9 а), 16.2 ПДР України знаходиться у причинному зв`язку із створенням аварійної обстановки, виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Своїми необережними діями, які виразились в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілій ОСОБА_10 середньої тяжкості тілесні ушкодження, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 1 ст. 286-1 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи висновки суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій, вважає, що вирок підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

Просить вирок суду щодо ОСОБА_11 скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Стверджує, що покарання, яке узгоджене в угоді про примирення має відповідати приватним та суспільним інтересам.

Вказує, що суд призначаючи покарання не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину та безпідставно призначив покарання із застосуванням положень ст.69 КК України.

Крім того, не вказав мотивів призначення такого покарання.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, заперечення обвинуваченого та захисника, перевіривши апеляційну скаргу в межах визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_6 та кваліфікація його дій за ч.1 ст.286-1 КК України у апеляційній скарзі не оспорюються, а тому в апеляційному порядку не перевіряються.

Доводи апеляційної скарги прокурора щодо істотного порушення вимог кримінального процесуального закону є необгрунтованими.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Частиною 1 ст. 55 КПК України визначено, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 16 липня 2025 року затверджено угоду про примирення, укладену 11 липня 2025 2025 року між обвинуваченим ОСОБА_6 та потерпілою ОСОБА_10 , відповідно до умов якої ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч.1 ст.286-1 КК України та призначено узгоджене вказаними сторонами покарання.

Суд першої інстанції, ухвалюючи вирок на підставі угоди між потерпілою та обвинуваченим, обґрунтовано керувався положеннями статей 468, 469, 471,473, 474 КПК України та ухвалив рішення, яке відповідає цим вимогам закону з цими висновками погоджується і колегія суддів.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеною в постанові від 06 грудня 2018 року (справа № 756/11661/17), при визначенні того, чи можна укладати угоди про примирення між потерпілим та обвинуваченим щодо двооб`єктних (багатооб`єктних) злочинів суд має не тільки керуватись вимогами статей 468, 469, 474 КПК України, а й встановити, чи не суперечить зміст такої угоди інтересам суспільства та чи забезпечено баланс інтересів сторін угоди про примирення.

Угода про примирення являє собою ключовий інструмент узгодження інтересів учасників кримінально-правового конфлікту та забезпечення їх балансу. Адже сторони шляхом компромісних і взаємовигідних рішень між собою адаптують норми права про примирення щодо конкретного випадку, чим задовольняють свої інтереси, а в результаті і суспільні інтереси.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що зміст укладеної між обвинуваченим ОСОБА_6 та потерпілою ОСОБА_10 угоди про примирення жодним чином не суперечить інтересам суспільства, у ній повного мірою забезпечено баланс інтересів сторін угоди про примирення для цілей норм статей 469,474 КПК України.

Аналогічну позицію висловлено колегією ККС ВС у справі №756/2340/23 провадження №51-4436км24 постанова від 10.04.2025 р.

Вирок суду першої інстанції на підставі угоди про примирення може бути оскаржений обмеженим колом суб`єктів із підстав, які чітко визначені кримінальним процесуальним законом, а саме ч. 3 ст. 394 КПК України.

Доводи апеляційної скарги прокурора про необґрунтоване застосування судом першої інстанції положень ст. 69 КК України, не може бути предметом розгляду, виходячи з вимог п. 3 ч. 3 ст. 394 КПК України, оскільки вирок суду першої інстанції на підставі угоди про примирення може бути оскарженим прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з частиною третьою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Будь-яких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, передбачених ст. 412 КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, апеляційним судом не встановлено.

Отже, підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора відсутні.

Керуючись ст.ст.376, 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Корольовського районного суду м.Житомира від 16 липня 2025 року щодо ОСОБА_6 - без змін.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до Касаційного Кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: