КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/1463/2026 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою представника володільця майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 05 грудня 2025 року, -

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

представника володільця майна ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 05 грудня 2025 року задоволено клопотання прокурора Дарницької окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001312 від 26.11.2025 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України та накладено арешт на транспортний засіб «Mercedes Benz», моделі «GLC300 4matic», чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , він-код НОМЕР_2 , ключі від автомобіля «Mercedes Benz», моделі «GLC300 4matic», чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу іноземного зразка «НОМЕР_3 .

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, представник володільця майна ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 05 грудня 2025 року та її повністю скасувати. Постановити нову ухвалу, якою повністю відмовити у задоволенні клопотання прокурора Дарницької окружної прокуратури про накладення арешту на майно ОСОБА_6 , в межах кримінального провадження №0001312.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що арешт, накладений такою ухвалою обов`язково має бути скасовано як такий, що був накладений безпідставно й необґрунтовано при порушеннях норм процесуального та матеріального права.

Апелянт вказує на те, що клопотання прокурора було необґрунтованим, а оскаржувана ухвала суду - неправомірною, оскільки в даному випадку очевидно не враховані посилання на правові норми, які регламентують накладення арешту на майно, зокрема на ст. 171 КПК України, яка передбачає необхідність надання до суду прокурором доказів належності майна певним особам; не було встановлено, що майно дійсно відповідає критеріям ст. 98 КПК України, як і не враховано процесуальні порушення, допущені слідством на етапі початку досудового розслідування, вилучення майна, складання матеріалів та безпосередньо при поданні даного клопотання про арешт (порушення строків на подання).

На обґрунтування вимог клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала була винесена 05.12.2025 року, за участю представника власника майна, однак після оголошення рішення суду йому була видана лише його вступна та резолютивна частина. Повний текст ухвали суду був направлений судом на електронну адресу представника власника майна, лише 10.12.2025 р., про що свідчить скрін-шот з електронної пошти представника власника майна.

Враховуючи, що повний текст ухвали був направлений апелянту лише 10.12.2025 р., він був позбавлений можливості раніше проаналізувати аргументи оскаржуваного рішення, долучити до своєї скарги його копію та надати свої заперечення проти аргументів суду.

Заслухавши доповідь судді, доводи представника володільця майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , в підтримку поданої апеляційної скарги, яку останній підтримав з наведених в ній підстав, думку прокурора, який заперечував проти задоволення вказаної апеляційної скарги та просив залишити без змін ухвалу слідчого судді, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга представника володільця майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог пункту 3 ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Строк апеляційного оскарження може бути поновлений, якщо причини його пропуску є поважними.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

З урахуванням обставин, щодо пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого суддіДарницького районного суду м. Києва від 05 грудня 2025 року, які викладені в клопотанні представника володільця майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , колегія суддів вважає їх поважними, на підставі чого приходить до висновку щодо поновлення строку на апеляційне оскарження вказаної ухвали.

Як вбачається з наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження та ухвали слідчого судді місцевого суду, що відділом дізнання Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві розслідується кримінальне провадження № 0001312 від 26.11.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.

В межах даного кримінального провадження, 01.12.2025 прокурор Дарницької окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на транспортний засіб марки транспортний засіб "Mercedes Benz", моделі «GLC300 4matic» чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , він-код НОМЕР_2 , ключі від автомобіля «Mercedes Benz», моделі «GLC300 4matic» чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу іноземного зразка « НОМЕР_3 », які належать ОСОБА_6 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Дане клопотання подано до Дарницького районного суду м. Києва через Укрпошту 27.11.2025 /а.с. 24/.

На обґрунтування вимог даного клопотання прокурор послався на те, що досудовим розслідуванням встановлено, що 26.11.2025 по спецлінії «102» надійшло повідомлення оператора про те, що за адресою: м. Київ, вул. Севастопольська 12/22, знаходиться автомобіль марки «Mercedes Benz», моделі «GLC300 4matic» чорного кольору, з номерними знаками НОМЕР_1 , який начебто знаходиться в розшуку за Інтерполом.

В ході відпрацювання території Дарницького району м. Києва старшим о/у ВКП Дарницького УП ГУНП у м. Києві 26.11.2025 приблизно о 15 год 30 хв за адресою: м. Київ, вул. Тростянецька, 6 на парковці супермаркету "NEW WAY" зупинено автомобіль марки «Mercedes Benz», моделі «GLC300 4matic» чорного кольору, з номерними знаками НОМЕР_1 , за кермом якого перебував ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 . В ході відпрацювання даної події, оперативним шляхом було встановлено, що вищевказаний автомобіль ОСОБА_6 придбав в Закарпатській області та намагався продати на території України.

Транспортний засіб «Mercedes Benz», моделі «GLC300 4matic» чорного кольору, з номерними знаками НОМЕР_1 привезений з республіки Польща та знаходиться в кредиті, з якого знятий трекер, та належить організації, яка його кредитувала. Під час огляду автомобіля, було виявлено відсутність VIN-коду автомобіля, на лобовому склі та двигуні. Під сидінням автомобіля, було виявлено VIN код з номером - НОМЕР_2 .

Надалі, 26.11.2025 під час огляду місця події за адресою: м. Київ, вулиця Тростянецька 6, вилучено транспортний засіб «Mercedes Benz», моделі «GLC300 4matic» чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , який поміщено на штраф майданчик, що за адресою: м. Київ, вул. Хоткевича 20-Б.

Крім того, було вилучено ключі до автомобіля «Mercedes Benz», моделі «GLC300 4matic» чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу іноземного зразка "НОМЕР_3 ".

Постановою дізнавача ВД Дарницького УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_9 від 26.11.2025 транспортний засіб «Mercedes Benz», моделі «GLC300 4matic» чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 визнано речовим доказом, який зберігається на штраф майданчику, за адресою: м. Київ, вул. Хоткевича, 20-Б. Ключі від автомобіля «Mercedes Benz», моделі «GLC300 4matic» чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу іноземного зразка «НОМЕР_3 » - визнано речовим доказом та зберігаються в матеріалах кримінального провадження.

Метою арешту даного майна є збереження речових доказів.

Незастосування арешту може призвести до невідворотних наслідків, які в подальшому стануть перешкодою для об`єктивного та неупередженого розслідування даного кримінального правопорушення.

05.12.2025 ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва задоволено вказане клопотання прокурора та накладено арешт на транспортний засіб «Mercedes Benz», моделі «GLC300 4matic», чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , він-код НОМЕР_2 , ключі від автомобіля «Mercedes Benz», моделі «GLC300 4matic», чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу іноземного зразка «НОМЕР_3 .

Задовольняючи дане клопотання, внесене в межах кримінального провадження за № 0001312 від 26.11.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України та накладаючи арешт на вказане у клопотанні прокурора майно, слідчий суддя дійшов висновку, що прокурором у клопотанні наведено вагомі доводи, які свідчать, що тимчасово вилучене майно у ході проведення огляду місця події має відношення до кримінального провадження, та може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, та для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збереженні вказаного майна до встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення.

Зважаючи на те, що прокурором доведено необхідність накладення арешту на майно, та підстави вважати, що тимчасово вилучене майно у ході проведення огляду місця події є речовим доказом у кримінальному провадженні, враховуючи правову підставу для арешту майна, достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, наслідки арешту майна для інших осіб, слідчий суддя вважав, що подане клопотання підлягає задоволенню, оскільки зібрані та додані до клопотання документи свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення збереження речового доказу, до того ж, будь-яких негативних наслідків, які можуть негативно позначитися на інтересах власника майна та інших осіб від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, слідчим суддею не встановлено.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

З ухвали слідчого судді вбачається, що наведені в клопотанні прокурора доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції. При цьому були досліджені матеріали судового провадження, заслухано доводи прокурора в підтримку поданого клопотання та заперечення представника володільця майна щодо підстав його задоволення, а також з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК Українита судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК Україниарештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК Україниарешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК Україниу випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

При винесенні ухвали слідчим суддею, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, всупереч твердженням апелянта, були враховані наведені в клопотанні прокурора правові підстави для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також обставини кримінального провадження № 0001312 від 26.11.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України та відношення до нього транспортного засобу «Mercedes Benz», моделі «GLC300 4matic», чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , він-код НОМЕР_2 , ключі від автомобіля «Mercedes Benz», моделі «GLC300 4matic», чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу іноземного зразка «НОМЕР_3 , а тому слідчий суддя обґрунтовано задовольнив клопотання прокурора про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вище зазначене майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовими доказами в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме збереження речових доказів колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно, всупереч твердженням апелянта.

Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає. Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагали вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість накладення арешту на майно є такими, що не відповідають матеріалам провадження. Крім того, слідчим суддею суду першої інстанції накладено арешт на майно відповідно до вимог ст. ст. 132, 167, 170, 173 КПК України на підставі належно досліджених доводів органу досудового розслідування.

При цьому, арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З урахуванням цього слідчий суддя встановив належні правові підстави, передбачені ч.ч. 1, 2, 3 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вищевказане майно, що відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, всупереч доводам апелянта.

Зважаючи на викладене, в сукупності з обставинами провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував правомірно, а тому доводи апелянта стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Всі інші зазначені в апеляційній скарзі обставини не є безумовними підставами для скасування ухвали суду.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК Україниарешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Поновити представнику володільця майна ОСОБА_6 - адвокату ОСОБА_7 , строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 05 грудня 2025 року.

Ухвалу слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 05 грудня 2025 року, - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника володільця майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4