1Справа № 335/7673/25 1-кп/335/822/2025
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2025 року м. Запоріжжя

Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченої ОСОБА_4 , захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.07.2025 за № 0000809, відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Запоріжжя, українки, громадянки України, не одруженої, яка малолітніх та неповнолітніх дітей на утриманні не має, офіційно не працевлаштована, має середню-спеціальну освіту, зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , у період часу з 18.11.2024 по 18.07.2025, знаходячись за місцем свого проживання: АДРЕСА_1 , у порушення вимог ст. 28 Конституції України, відповідно до якої кожен має право на повагу до його гідності, а також у порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству» умисно, систематично вчиняла психологічне та фізичне насильство відносно свого батька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з яким вона мешкає, має спільний побут та знаходиться на повному його забезпеченні, яке виразилося у систематичних словесних образах, погрозах фізичною розправою, приниженні, залякуванні, діях спрямованих на обмеження волевиявлення потерпілого, штовханні, завданні фізичного болю, що призвело до фізичних та психологічних страждань, погіршення якості життя потерпілого, із супроводженням відчуття глибокого душевного страждання, поєднаного з формуванням внутрішнього психологічного конфлікту, втрати повноцінного сну та відпочинку, перебуванні його у стані емоційної напруженості.

В результаті протиправних дій, ОСОБА_4 упродовж вищевказаного періоду неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, а саме:

- постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19.12.2024 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. 00 коп.;

- постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24.02.2025 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1 020 грн. 00 коп;

- постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30.06.2025 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173-2, ч. 2 ст. 173-8, ч. 2 ст. 173-8 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1 020 грн. 00 коп.

Після цього, ОСОБА_4 , протягом року, будучи неодноразово притягнутою до адміністративної відповідальності, належних висновків для себе не зробила та продовжила вчиняти домашнє насильство відносно свого батька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яке виразилось в наступному.

Так, 18.07.2025 приблизно о 18 год. 21 хв., до відділу поліції № ЗРУП ГУНП в Запорізькій області надійшло повідомлення про те, що 18.07.2025 приблизно о 18 год. 20 хв. ОСОБА_4 , знаходячись за адресою свого мешкання: АДРЕСА_1 , реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи характер та наслідки своїх протиправних дій, бажаючи їх настання у вигляді погіршення психологічного та фізичного стану свого батька, діючи умисно та цілеспрямовано, вчинила домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно останнього, яке полягало у висловлюванні на його адресу словесних образ з використанням ненормативної лексики та спричиненні йому тілесних ушкоджень внаслідок чого потерпілий ОСОБА_6 , відчував психологічний дискомфорт та приниження, емоційну невпевненість, побоювання за свою безпеку та нездатність захистити себе, через свій віковий стан.

Допитана у судовому засіданні 31.10.2025 року обвинувачена ОСОБА_4 не оспорюючи час, місце, спосіб, мотив і мету, форму вини за інкримінованим кримінальним правопорушенням, повністю визнала себе винуватою, щиро розкаялася та пояснила, що вона з дитинства не підтримувала відносин з батьком. Після того, як у нього стався інсульт, чоловік рідної сестри ОСОБА_4 привіз ОСОБА_6 до будинку обвинуваченої та залишив його біля під`їзду, тому вона змушена була забрати батька жити до себе. Поки син ОСОБА_4 знаходився вдома, батько ОСОБА_6 не проявляв жодної агресії до доньки. В подальшому, коли надійшла звістка, що син ОСОБА_4 зник безвісті, батько почав проявляти агресію по відношенню до доньки ОСОБА_4 , бив її милицею, наносив поранення ножицями. Поліцію під час сварок викликала саме ОСОБА_4 , але протоколи про адміністративне правопорушення складалися лише відносно ОСОБА_4 , хоча насильство було як з боку ОСОБА_4 , так і ОСОБА_6 . На теперішній час обвинувачена відвезла батька до сестри у с. Люцерна і взагалі не спілкується з ним.

Покази ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченою змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності її позиції.

Потерпілий ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився. В матеріалах кримінального провадження наявна заява ОСОБА_6 про розгляд кримінального провадження без його участі.

З урахуванням думки присутніх учасників справи, відсутності цивільного позову, суд постановив проводити судовий розгляд за відсутності потерпілого.

Враховуючи те, що обвинувачена та інші учасники процесу не оспорюють фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позицій, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, вважає за можливе розглянути кримінальне провадження на підставі ч. 3 ст.349 КПК України, та визнати недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин, які ніким не оспорюються, обмеживши дослідження доказів допитом обвинуваченої, дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченої.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого при вищевикладених обставинах злочину доведена повністю та кваліфікує її дії за ст. 126-1 КК України, як домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань, розладів здоров`я та погіршення якості життя потерпілої особи.

При призначенні покарання обвинуваченій у відповідності до ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, відсутність тяжких наслідків внаслідок його вчинення та відсутність завдання майнової шкоди потерпілому, сукупність усіх фактичних обставин, які його характеризують: обстановку і спосіб злочинного діяння, його наслідки; дані, що характеризують особу винного.

ОСОБА_4 раніше не судима, неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства відносно потерпілого, не одружена, має постійне місце проживання, офіційно не працевлаштована. Згідно довідки від 18.07.2025 у лікаря-нарколога, лікаря-психіатра на обліку не перебуває, в 2017 року неодноразово оглядалася лікарем-наркологом, востаннє 05.10.2022. Діагноз: психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, вживання зі шкідливими наслідками.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 є щире каяття.

Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_4 , є вчинення злочину щодо особи похилого віку.

При вирішенні питання про призначення обвинуваченій ОСОБА_4 покарання, суд також враховує індивідуальні особливості обвинуваченої, її вік, соціальний стан, спосіб життя, поведінку підозрюваної під час досудового розслідування та судового розгляду, яка не вчиняла будь-яких дій, спрямованих на перешкоджання кримінальному провадженню або ухиленню від відповідальності.

Визначаючи міру покарання обвинуваченому по даному провадженню суду слід суворо дотримуватися принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових правопорушень як ним, так і іншими особами. Також, при призначенні покарання особі, яка вчинила кримінальне правопорушення суд повинен віднайти розумний баланс між обов`язком держави забезпечити правопорядок, інтересом потерпілого, щодо міри покарання та правом обвинуваченого на справедливе покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Санкція статті 126-1 КК України передбачає покарання у вигляді карається громадськими роботами на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або пробаційним наглядом на строк до п`яти років, або обмеженням волі на той самий строк, або позбавленням волі на строк до двох років.

З урахуванням характеру і ступеня суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченої, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, суд визнає необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої ОСОБА_4 і попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень покарання у вигляді обмеження волі строком на 1 рік.

Водночас суд вважає, що виправлення обвинуваченої можливе без реального відбуття призначеного їй покарання, однак в умовах здійснення контролю за її поведінкою в період строку звільнення від покарання з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

За приписами ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Звільнення від відбування покарання з випробуванням застосовується лише в тому разі, коли для цього наявні умови і підстави, визначені приписами ст. 75 КК України. Підставою для звільнення особи від відбування покарання з випробуванням закон визначає переконання суду, викладене в мотивованому висновку про можливість її виправлення без відбування покарання, яке ґрунтується на оцінці даних про вчинене кримінальне правопорушення, мету й мотиви, тривалість та інтенсивність протиправної поведінки тощо.

Суд вважає, що вищезазначені обставини дійсно можуть бути підставою для застосування інституту звільнення від покарання з випробуванням, оскільки не втрачена можливість соціальної реабілітації та виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.

З урахуванням всіх обставин справи, відомостей про особу обвинуваченої, негативного ставлення до скоєного, суд приходить до висновку, що доцільним та необхідним для виправлення обвинуваченої та для попередження скоєння інших злочинів є покарання, не пов`язане з ізоляцією від суспільства, у зв`язку з чим суд вважає доцільним призначити покарання ОСОБА_4 із застосуванням ст. 75 КК України, звільнивши її від відбування покарання з випробуванням, та поклавши на неї обов`язки, передбачені 76 КК України.

Разом з тим, враховуючи вчинення обвинуваченою домашнього насильства щодо батька, з метою запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь, суд вважає за доцільне одночасно із призначенням обвинуваченій ОСОБА_4 покарання застосувати до неї на строк три місяці обмежувальні заходи, передбачені пунктами 3, 4 частини 1 статті 91-1 КК України.

З огляду на те, що потерпілий ОСОБА_6 та обвинувачена ОСОБА_4 не проживають в одному будинку та населеному пункті, зважаючи на вік обвинуваченої та інші обставини справи, а саме те, що потерпілий не повідомляв про загрозу своєму життю чи безпеці під час судового розгляду; обвинувачена не ухилялася від участі у судовому процесі та не намагалася перешкодити досудовому розслідуванню, суд вважає, що можливо забезпечити безпеку потерпілого без застосування заходів, передбачених п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України.

Цивільний позов не заявлявся. Процесуальні витрати відсутні.

Долю речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Під час судового розгляду клопотань про обрання запобіжного заходу від учасників судового провадження не надходило, тому підстав для цього суд не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. ст.ст.368, 370, 373, 374, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, та призначити їй покарання у вигляді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання у вигляді обмеження волі з випробуванням, якщо вона протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на неї обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом пробації.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обмежувальні заходи, передбачені п.3, 4 ч.1 ст.91-1 КК України строком на три місяці, що полягають у:

- забороні наближатися на відстань 50 метрів до місця, де особа, яка постраждала від домашнього насильства ОСОБА_6 , може постійно чи тимчасово проживати, тимчасово чи систематично перебувати у зв`язку з роботою, навчанням, лікуванням чи з інших причин;

- забороні листування, телефонних переговорів з особою, яка постраждала від домашнього насильства ОСОБА_6 , інших контактів через засоби зв`язку чи електронних комунікацій особисто або через третіх осіб.

Речові докази:

- диск для лазерних систем зчитування, на якому містяться відеозаписи з нагрудних відеореєстраторів працівників СПДН ВП ЗРУП ГУНП в Запорізькій області та копії адміністративних матеріалів, а саме протоколів ВАД 681623 (ЄО 16380 від 16.06.2025) та ВАД 682650 (ЄО 16421 від 16.06.2025) - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не заперечувалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

З інших підстав вирок може бути оскаржений протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається прокурору та обвинуваченому.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1