Провадження №11-кп/801/946/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесено 01.06.2025 в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000132,

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 08 липня 2025 року,

яким ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шлишківці Могилів-Подільського району Вінницької області, громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України,

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом обставини

Оскаржуваним вироком визнано винуватим ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України.

Призначено ОСОБА_7 покарання за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі одна тисяча неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 17000,00 гривень.

Призначено ОСОБА_7 покарання за ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 850,00 гривень.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України визначено ОСОБА_7 основне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та призначити остаточне покарання у виді штрафу в розмірі одна тисяча неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 17000,00 гривень.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави витрати за проведення експертизи у кримінальному провадженні в сумі 3565,60 гривень.

Скасовано арешт, накладений ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 05.06.2025.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме:

посвідчення водія НОМЕР_1 , видане на ім`я ОСОБА_7 , яке було поміщено до спец. пакету НПУ PSP 1192759, який після проведення експертизи поміщено до спец. пакету МВС Експертна служба № 0984554 (квитанція № 3012), ухвалено знищити;

DVD-R диск з відеозаписами з нагрудних камер відеоспостереження від 31.05.2025 працівників екіпажу «Юнкер-107» УПП у Вінницькій області ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , ухвалено залишити в матеріалах кримінального провадження.

Згідно з вироком судом першої інстанції установлено, що ОСОБА_7 17 квітня 2025 року, переглядаючи мобільний додаток «Telegram», виявив оголошення про можливість виготовлення посвідчення водія, яке останнього зацікавило. Після чого, в цьому ж мобільному додатку «Telegram», списавшись з невідомою особою, діючи з прямим умислом, із особистих мотивів, з метою подальшого використання для керування транспортним засобом, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, достовірно знаючи про відсутність у нього передбаченого законом дозволу, замовив посвідчення водія на своє ім`я з метою його подальшого використання у власних цілях.

Реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на порушення встановленого порядку оформлення документів, які видаються державною установою, з метою незаконного отримання права керувати транспортними засобами, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи злочинні наслідки і бажаючи їх настання, ОСОБА_7 у мобільному додатку «Telegram», знайшов оголошення невстановленої особи із якою в подальшому здійснювалось листування та яка обіцяла за грошову винагороду у сумі 15000 гривень виготовити на замовлення підроблене посвідчення водія.

В ході вказаного невстановлена особа повідомила, що для виготовлення підробленого посвідчення водія необхідно надати персональні дані та особисту фотокартку, які у подальшому будуть використані для підробки посвідчення. ОСОБА_7 , продовжуючи реалізовувати свій протиправний умисел, надіслав за допомогою мобільного додатку «Telegram» на невстановлений абонентський номер невстановленої особи, особисті анкетні дані, а саме фотозображення свого паспорта громадянина України та фото для внесення відомостей у посвідчення водія, яке надає право на керування транспортними засобами. Після цього невстановлена особа внесла завідомо неправдиві відомості до завідомо підробленого посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видане 06 травня 2025 року ТСЦ 5141 на його ім`я, яке не відповідає аналогічним зразкам, які знаходяться в офіційному обігу на території України, тобто такого, яке ніколи не видавалося.

При цьому, ОСОБА_7 посвідчення водія, в передбачений Положенням про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженим постановою Кабінету міністрів України від 08.05.1993 року № 340, спосіб не отримував, теоретичний і практичний іспити у територіальному сервісному центрі Міністерства внутрішніх справ не складав.

Після цього, ОСОБА_7 14.03.2025 року, у невстановлений час, в місті Вінниці, в невстановленому місці, отримав підроблене посвідчення водія серії НОМЕР_1 , виданого на його ім`я, яке залишив у себе з метою використання такого документа як офіційного, тобто такого, який має усі необхідні реквізити та юридично значущий характер.

Згідно висновку експерта, посвідчення водія з серійним номером НОМЕР_1 , заповнене на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що видане 06.05.2025 ТСЦ 5141, на категорію «В», не відповідає встановленим зразкам аналогічних посвідчень водія, що перебувають в офіційному обігу на території України.

У посвідченні водія з серійним номером НОМЕР_1 , заповнене на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що видане 06.05.2025 ТСЦ 5141 на категорію «В», штрихи фонових зображень захисної сітки, бланкового тексту, персональних даних власника та серії, номеру бланку, вихідних даних підприємства-виробника нанесено термосублімаційним друком. В наданому посвідченні водія з серійним номером НОМЕР_1 , заповнене на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що видане 06.05.2025 ТСЦ 5141 на категорію «В», ознак внесення змін (підчистки, додруковування, змивання) не виявлено.

Крім цього, ОСОБА_7 , одержавши підроблений офіційний документ - посвідченні водія з серійним номером НОМЕР_1 , заповнене на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що видане 06.05.2025 ТСЦ 5141, усвідомлюючи, що вказаний документ є підробленим, оскільки він не дотримався встановленого законодавством України порядку отримання та використання водія, з травня 2025 року почав використовувати його під час керування транспортним засобом.

В подальшому, 31 травня 2025 року близько 20 години 28 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи у автомобілі «Volkswagen Passat», чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , в місті Вінниці по вулиці Євгена Пікуса, неподалік будинку 18, під час спілкування за порушення правил дорожнього руху з поліцейськими Управління патрульної поліції у Вінницькій області ДПП на їхню вимогу, достовірно знаючи, що посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видане 06 травня 2025 року ТСЦ 5141 на його ім`я є підробленим, діючи умисно, з прямим умислом, використав завідомо підроблений документ шляхом пред`явлення його поліцейському взводу № l роти № 2 батальйону управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції, для перевірки документів на право користування і керування транспортним засобом.

Згідно висновку експерта, посвідчення водія з серійним номером НОМЕР_1 , заповнене на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що видане 06.05.2025 ТСЦ 5141, на категорію «В», не відповідає встановленим зразкам аналогічних посвідчень водія, що перебувають в офіційному обігу на території України.

У посвідченні водія з серійним номером НОМЕР_1 , заповнене на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що видане 06.05.2025 ТСЦ 5141 на категорію «В», штрихи фонових зображень захисної сітки, бланкового тексту, персональних даних власника та серії, номеру бланку, вихідних даних підприємства-виробника нанесено термосублімаційним друком. В наданому посвідченні водія з серійним номером НОМЕР_1 , заповнене на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що видане 06.05.2025 ТСЦ 5141 на категорію «В», ознак внесення змін (підчистки, додруковування, змивання) не виявлено.

Відповідно до ст. 302 КПК України до обвинувального акту додано заяву ОСОБА_7 , складену в присутності захисника, відповідно до якої ОСОБА_7 беззаперечно визнає свою винуватість у вчинені кримінальних проступків, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, згодний із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлений з обмеженням права на апеляційне оскарження та згодний на розгляд кримінального провадження у спрощеному провадженні.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом кваліфіковані за ч. 5 ст. 27 - ч. 1 ст. 358 КК України, як пособництво у підробленні офіційного документа, який видається установою, яка має право видавати такий документ, та за ч. 4 ст. 358 КК України, як використання завідомо підробленого документа.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 не оспорює доведеність своєї винуватості та кваліфікацію кримінальних правопорушень, просить змінити оскаржуваний вирок лише у частині призначення покарання, призначивши йому покарання за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 гривень та за ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 гривень.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України визначити основне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 гривень.

На переконання обвинуваченого, призначене судом першої інстанції остаточне покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 17000,00 гривень за своїм видом та розміром є явно несправедливим через суворість.

Обвинувачений вважає, що судом першої інстанції під час призначення покарання не враховано та не надано належної оцінки тому, що він має постійне місце проживання, за яким на нього відсутні компрометуючі матеріали.

Звертає увагу на те, що має на утриманні матір ОСОБА_10 , яка є інвалідом 1 групи та згідно з висновку ЛКК від 5.06.2025 потребує постійного догляду (отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи), його рідний брат ОСОБА_11 є інвалідом 1 групи «Б» та потребує постійної стороньої допомоги, а рідний батько ОСОБА_12 добровільно погодився на трансплантацію своєї нирки синові ОСОБА_11 . Також звертає увагу на те, що його вітчим, є інвалідом 3 групи, оскільки погодився на трансплантацію своєї нирки дружині, тобто матері обвинуваченого. З огляду на це, обвинувачений зазначає, що є єдиним чоловіком у сім`ї, який може за ними доглядати та допомагати, оскільки інші члени сім`ї першого та другого ступенів спорідненості відсутні, однак 02.05.2025 його незаконно мобілізували.

Вважає, що суд першої інстанції безпідставно не надав оцінку обставині, яка пом`якшує покарання, а саме визнання вини під час дізнання.

Таким чином, визначений судом першої інстанції розмір штрафу є непомірним для нього та його сім`ї.

Позиції учасників судового розгляду

У судове засідання обвинувачений ОСОБА_7 не з`явився, надіслав заяву, у якій зазначив, що апеляційну скаргу підтримує, судовий розгляд просить провести у його відсутність, оскільки перебуває на військовій службі.

Прокурор ОСОБА_6 заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а вирок без змін.

Мотиви і висновки апеляційного суду

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження, розгляд обвинувального акту щодо ОСОБА_7 був проведений у порядку статей 381-382 КПК України, установлені обставини кримінальних правопорушень, їх кваліфікацію обвинувачений у суді першої інстанції не оспорював, подана обвинуваченим апеляційна скарга стосується розміру покарання, призначеного судом першої інстанції, а тому вирок суду переглядається апеляційним судом лише в частині призначеного обвинуваченому розміру покарання.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості, на переконання колегії суддів, не є слушними.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з вимогами статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

У відповідності до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Так, санкціями частин 1 та 4 ст. 358 КК України передбачені альтернативні види покарань: штраф, пробаційний нагляд, обмеження волі.

Як убачається зі змісту вироку, вирішуючи питання про вид та розмір покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції урахував: ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного, який раніше не судимий, на спеціальних обліках не перебуває, є військовослужбовцем, відсутність стосовно нього компрометуючих матеріалів за місцем проживання.

Обставиною, що пом`якшує покарання, суд першої інстанції визнав щире каяття ОСОБА_7 у вчиненому, обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Керуючись принципом законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд уважав за доцільне призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в межах санкції ч.5 ст. 27 ч.1 ст. 358 КК України та покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у межах санкції, передбаченої ч.4 ст. 358 КК України, та беручи до уваги всі обставини справи при призначенні покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ст. 70 КК України обрав принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, з чим погоджується і колегія суддів.

З огляду на викладене, безпідставні доводи обвинуваченого про неврахування судом при призначенні покарання конкретних обставин, а саме те, що він має постійне місце проживання, за яким на нього відсутні компрометуючі матеріали, під час дізнання визнавав вину, оскільки із тексту оскаржуваного вироку вбачається зворотнє.

Апеляційний суд вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання є законним, справедливим, воно буде відповідати тяжкості кримінальних проступків, сприятиме виправленню обвинуваченого та попередженню вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Що стосується узагальнених доводів про те, що визначений судом першої інстанції розмір штрафу є непомірним для обвинуваченого та його сім`ї, то колегія суддів зауважує наступне.

Будь-яке покарання є заходом примусу, яке застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Таким чином, будь-який вид покарання, передбачений КК України, призводить до звуження прав засудженої особи, оскільки таке звуження прав зумовлене правовою природою покарання.

Відповідно до ч.1 ст. 53 КК України штраф - це грошове стягнення, що накладається судом у випадках і розмірі, встановлених цим Кодексом, з урахуванням положень частини другої цієї статті.

При цьому штраф - це найбільш м`який вид кримінального покарання, який полягає у стягненні з засудженого в дохід держави певної суми грошей.

Колегія суддів зазначає, що покарання в виді штрафу може сприяти досягненню цілей виправлення засуджених та запобігання вчиненню ними нових злочинів лише тоді, коли буде для засудженого важким, але у той же час реальним щодо виконання на практиці.

Разом з тим, призначаючи покарання у виді штрафу, суд має переконатися в наявності джерел, з яких особа може сплатити штраф.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 є діючим військовослужбовцем, під час апеляційного розгляду проходить військову службу, а тому отримує грошове забезпечення, яке дозволяє йому сплатити визначений судом розмір штрафу.

У той же час, колегія суддів звертає увагу обвинуваченого на те, що ч. 4 ст. 53 КК України передбачена можливість розстрочки виплати суми штрафу.

Так, застосування ч. 4 ст. 53 КК України можливе як під час ухвалення вироку, коли з урахуванням майнового стану засудженого суд дійде висновку про те, що призначена вироком загальна сума штрафу не може бути сплачена у встановлений ч.1 ст.26 КВК України місячний строк, так і після ухвалення вироку під час виконання покарання, коли у разі несплати засудженим штрафу у місячний строк, суд на підставі ч.5 ст.53 КК України та ч.3 ст.26 КВК України розглядає питання про можливість розстрочки виплати несплаченої суми штрафу.

Наявність у обвинуваченого ОСОБА_7 на утриманні матері та брата, які є інвалідами І групи, а також батька, який є інвалідом ІІІ групи, не є такими обставинами, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, оскільки наявність вказаних осіб не стали стримуючим фактором для обвинуваченого під час вчинення кримінальних правопорушень.

Зазначаючи про те, що розмір штрафу 17000 гривень фактично позбавить можливості лікування матері, брата та батька, обвинувачений залишає поза увагою ту обставину, що відповідно до фактичних обставин, які визнані судом доведеними та не оспорюються самим обвинуваченим, останній у мобільному додатку «Telegram», знайшов оголошення невстановленої особи із якою в подальшому здійснювалось листування та яка обіцяла за грошову винагороду у сумі 15000 гривень виготовити на замовлення підроблене посвідчення водія.

Тобто обвинувачений, знаючи про те, що його рідні є особами з інвалідністю, потребують лікування та фінансової підтримки, без вагань готовий витратити 15000 гривень на купівлю підробленого посвідчення водія, не розцінюючи вказані дії, як такі, що можуть поставити його сім`ю в скрутне матеріальне становище.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що інші доводи апеляційної скарги щодо суворості призначеного покарання та необхідності його пом`якшення, є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, а призначене покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також попередження нових злочинів.

Таким чином, переконливих доводів на обґрунтування надмірної суворості призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 штрафу, апеляційна скарга не містить, а отже задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, та 418, 419 КПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 08 липня 2025 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4