У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2025 року м. Полтава

Слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Полтави ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , власника майна ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві клопотання слідчого відділення розслідування злочинів у сфері транспорту СВ Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Полтавської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_5 , про накладення арешту на майно в кримінальному провадженні № 0001451 від 18.11.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

в с т а н о в и л а:

Слідчий звернувся до суду із клопотанням про арешт майна, в обґрунтування якого зазначив, що 17.11.2025 року, близько 19:50 год., водій ОСОБА_6 , керуючи автомобілем PEUGEOT 301, реєстраційний номер НОМЕР_1 (служба таксі UKLON), рухаючись із прилеглої території буд. № 72 по вул. Раїси Кириченко у в м. Полтава, виїжджаючи на головну дорогу вказаної вулиці, під час виконання маневру повороту ліворуч в напрямку вулиці Сінна, не дав дорогу автомобілю CHEVROLET AVEO, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_7 , котрий рухався по вулиці Раїси Кириченко у напрямку від вул. Сінна до вул. Володимира В`язуна (головною дорогою), із яким допустив зіткнення. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля PEUGEOT 301 ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження та доставлений в КП «1-А МКЛ ПМР» з попереднім діагнозом: забій м`яких тканин голови, пасажир вказаного автомобіля - малолітня ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримала тілесні ушкодження та доставлена в реанімаційне відділення КП «ДМКЛ ПМР», після чого транспортовано до реанімаційного відділення КП «ПОКЛ ім. М.В. Скліфосовського», із попереднім діагнозом: забій грудної клітини, тупа травма живота, ЗЧМТ, струс головного мозку, перебуває в комі.

18.11.2025 року відомості про дану подію були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0001451 з попередньою правовою кваліфікацією за ч.2 ст.286 КК України.

17.11.2025 року в ході огляду місця дорожньо-транспортної пригоди по вулиці Раїси Кириченко у м. Полтава, поблизу будинку № 72 Полтавської області, було вилучено легковий автомобіль CHEVROLET AVEO, реєстраційний номер НОМЕР_2 , кузов № НОМЕР_3 , котрий зберіг на собі сліди дорожньо-транспортної пригоди (механічні пошкодження), та поміщено на спец. майданчик ГУНП в Полтавській області за адресою: с. Розсошенці, вул. Кременчуцька, буд. 2В, Полтавська область.

18.11.2025 року транспортний засіб визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу легковий автомобіль CHEVROLET AVEO, реєстраційний номер НОМЕР_2 , кузов № НОМЕР_3 зареєстрований на ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Враховуючи, що легковий автомобіль CHEVROLET AVEO, реєстраційний номер НОМЕР_2 , кузов № НОМЕР_3 являється речовим доказом у кримінальному провадженні, слідчий просить накласти на нього арешт, з метою збереження слідової інформації та речового доказу, проведення слідчих дій та експертних досліджень з використанням вказаного транспортного засобу, запобігання можливості втрати майна, його відчуження третім особам. Таке обмеження права власності буде відповідати завданням кримінального провадження, співрозмірним з огляду на обставини кримінального провадження.

В судове засідання слідчий ОСОБА_4 не з`явився, надіслав до суду заяву, в якій розгляд клопотання просив проводити без його участі. Клопотання підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити.

Власник майна ОСОБА_9 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, зазначивши, що в клопотанні слідчим неправильно зазначена вулиця, де сталася дорожньо-транспортна пригода. Послався також на те, що в спричиненні цієї ДТП винним є водій автомобіля PEUGEOT 301, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Заслухавши думку власника майна, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до такого висновку.

Відповідно до положень ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом скоєння кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з п.1 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

За правилами ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Речовим доказом у розумінні положень ст.98 КПК України є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.

Згідно з ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Відповідно до п.п.1, 2, 5 і 6 ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Слідчим суддею встановлено, що Полтавським РУП ГУНП в Полтавській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001451 від 18.11.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

17.11.2025 року в ході огляду місця дорожньо-транспортної пригоди по вулиці Раїси Кириченко біля будинку № 72 в м. Полтаві було вилучено легковий автомобіль CHEVROLET AVEO, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Постановою слідчого від 18.11.2025 року вилучений транспортний засіб визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Як слідує із змісту клопотання, метою накладення арешту на легковий автомобіль CHEVROLET AVEO, реєстраційний номер НОМЕР_2 , кузов № НОМЕР_3 є забезпечення збереження речових доказів, що узгоджується із вимогами п.1 ч.2 ст.170 КПК України.

Аналізуючи матеріали клопотання, слідчий суддя дійшла таких висновків.

Слідчий суддя вважає, що на цьому етапі кримінального провадження достатньою мірою підтверджується наявність необхідності розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Слідчим доведено, що автомобіль CHEVROLET AVEO, реєстраційний номер НОМЕР_2 , кузов № НОМЕР_3 є доказом злочину, зберігає на собі сліди кримінального правопорушення у вигляді механічних пошкоджень, отриманих унаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, тобто відповідає критеріям речових доказів, зазначеним у статті 98 КПК України.

Застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту щодо вказаного майна надасть можливість провести із ним необхідні органу досудового розслідування слідчі та процесуальні дії, експертні дослідження. Висновки, отримані за результатами виконання таких процесуальних дій слугуватимуть доказами у справі.

Вказане майно підлягає арешту, так як не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню, зокрема, встановленню обставин, що вирішуються в ході досудового розслідування, з`ясуванню обставин механізму розвитку дорожньо-транспортної пригоди та встановленню причинного зв`язку між діяннями особи та наслідками, які настали, що неможливо встановити без дослідження транспортного засобу, на якому залишилися сліди кримінального правопорушення.

На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України слідчий довів необхідність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.

На даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси третіх осіб, оскільки невжиття даних заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна призведе до його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити можливість застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

На підставі викладеного, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав для арешту, вказаного в клопотанні сторони обвинувачення майна з метою забезпечення збереження речових доказів, враховує можливість використання його як доказу у зазначеному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, суспільну небезпеку можливого кримінального правопорушення, його специфіку, тяжкість, а тому клопотання про арешт майна підлягає задоволенню.

З урахуванням зазначеного, слідчий суддя переконана, що накладення арешту у цьому випадку є пропорційним та співрозмірним завданням кримінального провадження та переслідує легітимну мету.

При цьому накладення арешту на майно не є припиненням або позбавленням права власності на нього. Такий захід є лише тимчасовим обмеженням права власності.

Водночас слідчий суддя звертає увагу на те, що відповідно до положень статті 174 КПК України арешт майна може бути скасовано на будь-якій стадії кримінального провадження, якщо в подальшому застосуванні такого заходу забезпечення відпаде потреба.

Керуючись ст.ст.98, 131, 132, 170, 173, 372 КПК України, слідчий суддя,

у х в а л и л а:

Клопотання слідчого - задовольнити.

Накласти арешт на легковий автомобіль CHEVROLET AVEO, реєстраційний номер НОМЕР_2 , кузов № НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_3 , шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування до скасування арешту майна у встановленому нормами КПК України порядку.

Ухвала підлягає негайному виконанню та може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 09 грудня 2025 року об 11 год. 00 хв.

Слідчий суддя ОСОБА_1