Провадження № 11-кп/4808/508/25
Категорія ч.3 ст. 389 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю: секретаря с/з ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську справу за апеляційною скаргою прокурора на вирок Івано-Франківського міського суду від 01 вересня 2025 року у кримінальному провадженні №0000416 за обвинуваченням ОСОБА_8 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.389 КК України,-

в с т а н о в и в:

Вказаним вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Івано-Франківськ, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, на утриманні неповнолітніх осіб не має, РНОКПП НОМЕР_1 , останній раз судимого: вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04.07.2024 за ст.126-1 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду на строк 2 роки, покарання не відбув,-

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.389 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

На підставі ч.1 ст.71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано ОСОБА_8 невідбуте покарання за вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 липня 2024 року та остаточно визначено покарання за сукупністю вироків у виді обмеження волі на строк 1 рік 1 місяць.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_8 рахувати з часу фактичного затримання для виконання покарання за цим вироком.

Згідно вироку, ОСОБА_8 , будучі засудженим, вчинив ухилення від відбування покарання у виді пробаційного нагляду за таких обставин.

04 липня 2024 року вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_8 засуджено за ст.126-1 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду на строк 2 роки із покладенням обов`язків, передбачених ч.2 ст.59-1 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано посаду (роботу); пройти курс лікування від алкогольної залежності, розладів психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю із шкідливими наслідками для здоров`я.

06 вересня 2024 року засуджений ОСОБА_8 з`явився до Івано-Франківського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Івано-Франківській області, де йому роз`яснено умови відбування покарання у виді пробаційного нагляду, винесено постанову про встановлення днів явки на реєстрацію, призначено днем явки перший вівторок кожного місяця та попереджено про кримінальну відповідальність за ухилення від відбування покарання у виді пробаційного нагляду, про що засуджений ОСОБА_8 власноручно підписався.

Таким чином, ОСОБА_8 зобов`язався відбути два роки пробаційного нагляду у повному обсязі із виконанням покладених на нього обов`язків згідно вироку Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04.07.2024 року.

Однак, незважаючи на попередження про недопущення порушення порядку та умов відбування покарання у виді пробаційного нагляду та зобов`язання відбувати вказане покарання, в порушення вимог ч.3 ст.49-1 КВК України, ОСОБА_8 , не маючи наміру виконувати покладені на нього обов`язки, усвідомлюючи протиправний характер своєї умисної бездіяльності, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки, без поважних на те причин ухилявся від відбування покарання та не виконував покладені на нього обов`язки, зокрема працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано посаду (роботу), що підтверджується відомостями з Івано-Франківського обласного центру зайнятості, за що 16.09.2024 ОСОБА_8 письмово попереджено про притягнення до кримінальної відповідальності. Крім того, під час відбування покарання у виді пробаційного нагляду ОСОБА_8 неодноразово був притягнутий до адміністративної відповідальності, зокрема: постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18.12.2024 за ч.2 ст.173-2 КУпАП до адміністративного стягнення - штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн; постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11.06.2025 за ч.3 ст.173-2 КУпАП до адміністративного стягнення штрафу в розмірі 60 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в грошовому виразі становить 1020 грн; постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30.06.2025 за ч.3 ст.173-2 КУпАП до адміністративного стягнення штрафу в розмірі 60 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в грошовому виразі становить 1020 грн.

З вироком суду не погодився прокурор, який не оспорюючи фактичні обставини справи, правильність кваліфікації дій ОСОБА_8 та доведеність його винуватості, вважає вирок суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав істотних порушень вимогикримінального процесуального законодавства та неправильного застосування Закону України про кримінальну відповідальність.

Зауважує, що суд проігнорував вимогу ст.71 КК України в тій частині, що остаточне покарання за сукупністю вироків, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком. Крім того вважає, що покарання призначене ОСОБА_8 не відповідає особі обвинуваченого та тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, внаслідок м`якості.

Фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення свідчать про його більшу суспільну небезпеку, а покарання не відповідає меті кримінального покарання та не сприятиме виправленню обвинуваченого.

Просить скасувати вирок в частині покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.3 ст.389 КК України у виді 1 року обмеження волі.

На підставі ст.71 КК України, до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати покарання, невідбуте за вироком Івано-Франківського міського суду від 04.07.2024 та за сукупністю вироків призначити остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки 1 місяць.

В решті вирок просить залишити без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор підтримав апеляційну скаргу, а сторона захисту заперечувала проти її задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення та промови учасників апеляційного розгляду, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Істотні порушення вимог кримінального процесуального закону перелічені у ч.2 ст.412 КПК України.

Проте, як в апеляційній скарзі, так і в судовому засіданні прокурор не назвав такі порушення, що виключає скасування вироку з підстав передбачених цією нормою процесуального права.

Таким чином, апеляційні доводи прокурора про допущення судом першої інстанції істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, не знайшли підтвердження під час апеляційного розгляду.

Щодо апеляційних вимог про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, вони заслуговують на увагу апеляційного суду.

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Остаточне покарання за сукупністю вироків, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Вказані вимоги закону підлягають обов`язковому застосуванню при призначенні покарання за сукупністю вироків.

Згідно п.5 ч.1 ст.72 КК України, при складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків, менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид, виходячи з такого їх співвідношення: одному дню обмеження волі відповідає один день пробаційного нагляду.

Зазначених вимог суд першої інстанції при призначенні покарання не дотримався.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 засуджений попереднім вироком Івано-Франківського міського суду від 04.07.2024 року за ст.126-1 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду на строк 2 роки, яке не відбув.

Кримінальне правопорушення передбачене ч.3 ст.389 КК України, за яким розглядається дане кримінальне провадження, ОСОБА_8 вчинив після засудження та до відбуття покарання за попереднім вироком.

Враховуючи ці обставини, а також наведені вимоги КК України, суд мав призначити ОСОБА_8 покарання за сукупністю вироків, яке є більшим ніж 2 роки обмеження волі.

Проте, суд першої інстанції зазначених вимог законодавства не врахував, що є підставою для скасування вироку в частині покарання з ухваленням нового вироку.

Призначаючи обвинуваченому покарання за ч.3 ст.389 КК України, апеляційний суд виходить з вимог ст.ст.50, 65-67 КК України, та враховує, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, зокрема те, що він раніше неодноразово судимий, раніше відбував покарання в місцях позбавлення волі, неодружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, з середньою освітою, не працює, відповідно до довідки КНП «ПОКЦПЗ ІФ ОР» №2416 від 20.08.2025, у період з 06.09.2024 по даний час неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «ПОКЦПЗ ІФ ОР», останній раз з 23.06.2025 до 25.06.2025 з діагнозом: розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності; у КНП «ПНЦ ІФ ОР» не звертався, амбулаторну допомогу не отримував.

Також, апеляційний суд враховує щире каяття як обставину, що пом`якшує покарання.

Оскільки вчинене ОСОБА_8 кримінальне правопорушення є проступком, апеляційний суд не визнає наявність обставини, що обтяжує покарання - рецидив злочинів.

За таких обставин, обвинуваченому ОСОБА_8 необхідно призначити покарання за ч.3 ст.389 КК України у виді обмеження волі на строк один рік.

На підставі ст.71 КК України, до покарання, призначеного за цим вироком, слід частково приєднати покарання, невідбуте за вироком Івано-Франківського міського суду від 04.07.2024 та за сукупністю вироків призначити остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки 1 місяць.

В решті оскаржуваний вирок підлягає залишенню без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 420 КПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01.09.2025 року в частині призначення покарання ОСОБА_8 скасувати та ухвалити новий вирок.

Призначити ОСОБА_8 покарання за ч.3 ст.389 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік.

На підставі ст.71 КК України, до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуте покарання, призначене вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04.07.2024, та за сукупністю вироків призначити остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки 1 місяць.

В решті вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01.09.2025 року залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий ОСОБА_3

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_5