печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2025 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

провівши судове засідання на підставі обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0000834, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.05.2023, за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою суду від 22.10.2025 призначено судовий розгляд на підставі вказаного обвинувального акта.

В судовому засіданні прокурор заявила клопотання про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_5 в частині обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за епізодом, який мав місце 02.05.2023, на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Обвинувачена ОСОБА_5 та її захисник ОСОБА_6 підтримали клопотання прокурора та просили його задовольнити.

Представник потерпілого дочірнього підприємства «ЛПП Україна» акціонерного товариства «ЛПП» - ОСОБА_7 в судове засіданні не з`явилася, про місце та час судового засідання повідомлена належним чином, зокрема, шляхом надсилання повісток про виклик до суду на адресу вказаної юридичної особи та на поштову адресу самої ОСОБА_7 , а також sms-повістки на номер мобільного телефону.

Судом, з урахуванням думки прокурора, позиції обвинуваченої та її захисника, визнано можливим розглянути вищевказане клопотання прокурора без участі представника потерпілого, а тому наявними підстави відповідно до ст. 325 КПК України для проведення судового розгляду у його відсутність.

Вислухавши думку сторін кримінального провадження, додатково вивчивши в нарадчій кімнаті обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, суд приходить до наступного висновку.

Як вбачається зі змісту обвинувального акта, ОСОБА_5 обвинувачується у крадіжці - таємному викраденні чужого майна, вчиненій повторно, в умовах воєнного стану, які мали місце: 02.05.2025 - на суму 719 гривень 20 копійок; 03.05.2025 - 4 062 гривень 20 копійок без ПДВ.; 05.05.2023 - на суму 3 915 гривень 20 копійок без ПДВ.

Всього - 3 злочинні діяння, відповідальність за які передбачена ч. 4 ст. 185 КК України.

На час вчинення інкримінованих обвинуваченій ОСОБА_5 діянь, положення ч. 1 ст. 51 КУпАП діяли в редакції Закону № 1449-VI від 04.06.2009, згідно з якими було встановлено адміністративну відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати.

Викрадення чужого майна вважалося дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищувала 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (ч. 3 ст. 51 КУпАП в редакції Закону № 1449-VI від 04.06.2009).

Згідно з п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року. Відповідно до підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб на 07.10.2023 встановлено в сумі 2 684 грн., відтак податкова соціальна пільга у 2023 році складала 1 342 грн. (2 684 грн. х 50%).

Положеннями ст. 185 КК України встановлено кримінальну відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжку), водночас нормами КК України не встановлено розміру вартості майна, що є предметом крадіжки.

Таким чином, відповідно до ч. 3 ст. 51 КУпАП в редакції Закону № 1449-VI від 04.06.2009 у 2024 році, на час вчинення інкримінованих ОСОБА_5 діянь крадіжка чужого майна вважалася дрібною, якщо вартість такого майна на момент здійснення правопорушення не перевищувала 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, тобто 268 грн. 40 коп. Якщо вартість викраденого майна перевищувала 268 грн. 40 коп., то наставала кримінальна відповідальність.

Отже, на час, до якого відносять інкриміновані ОСОБА_5 діяння, таємне викрадення чужого майна вартістю понад 268 грн. 40 коп. кваліфікувалось за ч. 1 ст. 185 КК України (крадіжка), а за наявності кваліфікуючої ознаки вчинення крадіжки в умовах воєнного стану - за відповідною частиною статті 185 КК України, а саме за ч. 4 ст. 185 КК України.

В той же час, 09.08.2024 набув чинності Закон України "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів" № 3886-IX від 18.07.2024.

Цим Законом статтю 51 КУпАП викладено в новій редакції, відтак за ч. 1 ст. 51 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Частиною 2 ст. 51 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за дії, передбачені частиною першою цієї статті, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Чинність закону про кримінальну відповідальність у часі визначено положеннями ст. 4 КК України. Зокрема, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння (ч. 2 ст. 4 КК України).

Частиною 6 ст. 3 КК України, визначено, що зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Отже, має місце часткова декриміналізація, а саме діянь, які полягають у крадіжці майна вартістю до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, який у 2023 році становив 1 342 грн.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність одного із вчинених обвинуваченою ОСОБА_5 діянь, оскільки вартість майна, у здійсненні 02.05.2023 крадіжки якого вона обвинувачується, згідно обвинувального акта становить 719 грн. 20 коп.

Тобто, сума викраденого майна за вищевказаною вчиненою ОСОБА_5 02.05.2023 крадіжкою не перевищувала двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - 2 684 грн.

Оскільки згідно обвинувального акта вищевказана вартість майна, викрадення якого інкриміновано ОСОБА_5 за епізодом 02.05.2023, становила суму, меншу за 2 684 грн., то вказані дії обвинуваченої підпадають під регулювання Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно з пунктом 4-1 частини першої статті 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Частиною сьомою статті 284 КПК України передбачено, що ухвала про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої цієї статті, постановляється судом з урахуванням особливостей, визначених статтею 479-2 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 479-2 КПК України якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 висловила згоду на закриття кримінального провадження щодо неї в зазначеній частині обвинувачення з підстави, передбаченої п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, що також підтверджується її письмовою заявою від 22.10.2025.

Підстава закриття провадження, наслідки закриття провадження з такої підстави обвинуваченій роз`яснені і зрозумілі.

Згідно ч. 2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

Європейський суд з прав людини констатує, що ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Ніякого покарання без закону» є важливою складовою принципу верховенства права. Він також підтвердив, що зазначена стаття Конвенції допускає принцип ретроспективності більш м`якого кримінального закону. На цьому принципі ґрунтується правило, згідно з яким за наявності відмінностей між чинним на час вчинення злочину кримінальним законом та законом, який набрав чинності перед винесенням остаточного судового рішення, суди мають застосовувати той із них, положення якого є більш сприятливими для обвинуваченого.

Згідно ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти, що пом`якшують або скасовують відповідальність, мають зворотну дію в часі.

Частиною 1 ст. 5 КК України визначено, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Тому наведені зміни в законодавстві, які пом`якшують кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшують становище особи, мають зворотну дію в часі.

За таких обставин, враховуючи імперативність вимог ч. 3 ст. 479-2 КПК України та позицію обвинуваченої ОСОБА_5 , яка надала згоду на закриття кримінального провадження щодо неї в зазначеній частині обвинувачення з підстави, передбаченої п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, її захисника - адвоката ОСОБА_4 , який підтримав позицію своєї підзахисної, прокурора, яка заявила таке клопотання, кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 185 КК України, а саме за фактом вчинення крадіжки 02.05.2023 на суму 719 грн. 20 коп., підлягає закриттю на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Керуючись Законом України від 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», ст. 5 КК України, ст. ст. 284-288, 314-316, 372, 376, 479-2 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про закриття кримінального провадження в частині епізоду від 02.05.2023, кваліфікованого за ч. 4 ст. 185 КК України, на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України - задовольнити.

Кримінальне провадження № 0000834, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.05.2023, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за епізодом 02.05.2023 на суму 719 грн. 20 коп., закрити на підставі пункту 4-1 частини першої статті 284 КПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва протягом 7 діб з дня її проголошення, в іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1