Справа № 529/2/23
Провадження № 1-кп/529/45/25
ВИРОК

іменем України

21 жовтня 2025 року Диканський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

з участю:

прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0001274 за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки смт Шевченкове Шевченківського району Харківської області, зареєстрованої та проживаючої по АДРЕСА_1 , з середньою освітою, незаміжньої, не працюючої, пенсіонерки, раніше не судимої,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 436-2 КК України,

встановив:

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 29.01.2024 вирок Диканського районного суду Полтавської області від 26.09.2023 щодо ОСОБА_6 скасовано та призначено новий розгляд кримінального провадження.

Справа надійшла до суду 18.03.2024.

Ухвалою суду від 25.03.2024 провадження призначено до судового розгляду.

16.06.2025 прокурор у кримінальному провадженні подав змінений обвинувальний акт в порядку ст.338 КПК України.

Судом встановлено, що 24.02.2022 військовослужбовці Збройних Сил Російської Федерації, шляхом збройної агресії, з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно вторглися на територію України через державні кордони України та здійснила збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, та здійснили окупацію частини території України, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України. Збройна агресія Російської Федерації продовжується по теперішній час та призводить до загибелі людей та інших тяжких наслідків.

24.02.2022 Указом Президента України № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено воєнний стан на всій території України, який триває до теперішнього часу.

З 27.02.2022 по 07.09.2022 було окуповано військовослужбовцями Збройних Сил Російської Федерації смт.Шевченкове Куп?янського району Харківської області, де проживає обвинувачена ОСОБА_6 .

З 16 березня 2022 по 07 вересня 2022 року, обвинувачена ОСОБА_6 , будучи громадянкою України, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на виправдовування, визнання правомірною збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, виправдовування, визнання правомірною тимчасової окупації частини території України, що полягав у систематичних висловлюваннях серед місцевих мешканців смт. Шевченкове Куп`янського району Харківської області щодо правомірних дій з боку військової агресії Російської Федерації проти України та дій незаконно створеної адміністрації окупаційної влади в особі ОСОБА_7 та інших працівників, а також, що такої держави як Україна вже не існує та більше не буде, вважаючи, що при військовому захопленні та посяганні країною-агресора Російської Федерації на територію України нормалізується життя українців.

Реалізуючи свій умисел, спрямований на підтримку збройної агресії Російської Федерації проти цілісності території України, обвинувачена ОСОБА_6 закликала населення смт. Шевченкове Куп`янського району Харківської області до зміни громадянства України на громадянство Російської Федерації з подальшим отриманням російських паспортів, перереєстрацію українського підприємництва на російське, отримання російської гуманітарної допомоги та грошових коштів у російських рублях. Крім цього, ОСОБА_6 підтримувала дружні відносини з військовослужбовцями Російської Федерації та неодноразово, у супроводі останніх, вказувала місце розташування державних адміністративних установ, які розташовані на території смт. Шевченкове Куп`янського району Харківської області, та при активних висловлюваннях щодо правомірності збройної агресії Російської Федерації проти України, у разі відмови погрожувала місцевим мешканцям розправою з боку військовослужбовців країни-агресора Російської Федерації.

Таким чином, ОСОБА_6 вчинила злочин, передбачений ч. 1 ст. 436-2 КК України, у вигляді виправдовування, визнання правомірною збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, виправдовування, визнання правомірною тимчасової окупації частини території України.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_6 вину не визнала, вказала, що під час окупації смт.Шевченкове усі ходили до адміністрації, де видавали гуманітарну допомогу і вона також туди ходила щоб отримати таку допомогу. Але вона не агітувала людей отримувати російські паспорти та отримувати гуманітарну допомогу. Також заперечує, що вона підтримувала російські війська та виправдовувала російську окупацію. З приводу приїзду до неї російських військових пояснила, що комендант приїздив до неї, бо вона жалілася що у її вікна хтось світить ліхтарем. Комендант їй казав, що знає хто це зробив і розбереться з цим. Через декілька днів він ще раз заїхав до неї і запитав, чи все владналося. Більше він не приїздив. Вказала, що вона не винувата в інкрімінованому їй злочині.

Незважаючи на не визнання вини обвинуваченою ОСОБА_6 , її винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 436-2 КК України визнаного судом доведеним, повністю доводиться наступною сукупністю встановлених та досліджених безпосередньо в судовому засіданні доказів.

Так свідки в судовому засіданні показали наступне.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні (в режимі відеоконференції) вказала, що знає ОСОБА_6 на протязі 16 років, проживають на сусідніх вулицях. Конфліктів з нею не було. Після окупації смт.Шевченкове вона із селища не виїзжала, також не виїзжала і ОСОБА_6 . Вона працює на ринку, продає жіночі речі і під час окупації ОСОБА_6 декілька разів приходила до неї купляти речі і говорила щоб я міняла паспорт України на паспорт РФ та змінювала документи у податковій щодо господарської діяльності на російські. Казала, що України не існує і в РФ буде краще жити, буде мир і добробут. Також казала мені, щоб я не займалася пропагандою щодо України, бо російські окупанти виженуть мене з будинку. Ці слова вона казала у різні дні, коли приходила до неї, але свою позицію не змінювала. Схвалення дій окупаційних військ вона не чула від ОСОБА_6 , але їхні дії не заперечувала.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні (в режимі відеоконференції) вказав, що знає ОСОБА_6 як односелицю, проживає з нею на сусідніх вулицях, через дорогу, були з нею нормальні відносини. Він, як і ОСОБА_6 не виїзжали під час окупації смт.Шевченкове. У квітні 2022 року коли не було світла і води, люди ходили по воду до колодязя. Коли стояли за водою, то ОСОБА_6 казала, що як буде гарно жити в Росії, прославляла дії Росії взагалі, казала, що Росія назавжди і Україна вже не повернеться. Також казала, що в селищі будуть змінювати паспорти на російські і треба нам теж міняти. Тоді він її запитав, скільки коштів вона отримує за агітацію, то ОСОБА_6 казала, що не отримує. Також чув, як вона казала, що російські військові все роблять добре, тобто сама їх присутність це вже добре. Які конкретно слова щодо російських військових вона казала не пам`ятає, бо пройшло вже багато часу. Також бачив, як в період окупації до ОСОБА_6 приїзжали російські військові.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні (в режимі відеоконференції) вказала, що вона проживає в смт.Шевченкове 5 років. Із ОСОБА_11 познайомилася випадково у 2022 році коли вже відбулася окупація смт.Шевченкове. ОСОБА_12 була на площі, де видавали гуманітарну допомогу, остання закликала щоб видавали гуманітарну допомогу. Також ОСОБА_12 приходила до неї додому та агітувала за «руский мир». Казала, що в Україні її обмежують в пенсії, в росії їй буде краще жити, пенсія буде більша і вона зможе краще лікуватися. Також казала, що росія не нападала, а вони просто прийшли і при окупаційній владі буде краще їй жити. Свідок вказувала, що не бачила щоб ОСОБА_12 спілкувалася з російськими військовими, але чула від неї, що російські військові її не ображають, не заважають, поганого про них вона нічого не казала.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні (в режимі відеоконференції) вказала, що знає ОСОБА_14 давно, є односельчанкою. Під час окупації смт.Шевченкове вона та більшість людей сиділи по домівках, боялися виходити на вулиці, а ОСОБА_12 ходила по селу з високо піднятою головою, усміхалася, була задоволеною. Бачила особисто, як ОСОБА_12 ходила до штабу окупаційної адміністрації, мабуть хотіла там працювати, але її не взяли. Також бачила, як ОСОБА_12 стояла біля російських військових і розмовляла з ними, до неї додому приїзжади російські військові автомобілі легкові з літерою Z. Ще бачила, як ОСОБА_12 показувала російським військовим в селі де що знаходиться. Чула, як ОСОБА_12 пропогувала людей щоб ті оформляли російські паспорти, бо буде вже тільки російська пенсія. Також прославляла російські війська та окупаційну владу. Також казала, що все зараз буде добре, при росії буде краще жити, пенсія буде краща 7000 руб, всі будуть в безпеці, буде стояти ППО і жодна ракета на селище не впаде. Після звільнення селища у ОСОБА_15 знайшли на подвір`ї російську гуманітарну допомогу (продукти харчування) у великій кількості.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні (в режимі відеоконференції) вказала, що бачила особисто, як через 3 дні після окупації смт.Шевченкове ОСОБА_12 зустрічалася з російськими військовими, про що розмовляла з ними не чула. Через деякий час бачила ОСОБА_14 на вулиці, де вона казала людям, щоб ті отримували російські паспорти, бо буде російська пенсія і вже буде тільки росія, у них буде Белгородська область, все буде добре і буде краще жити. Також бачила, як вона ходила до окупаційної військової адміністрації. Ще бачила, як до неї додому кожен день приїзжали російські військові. Про схвалення дій російських військових від ОСОБА_15 не чула.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні (в режимі відеоконференції) зазначила, що під час окупації смт.Шевченкове вона бачила ОСОБА_14 на вулиці, вона стояла в центра серед купи людей і казала їм, що зараз все буде добре, буде гарно жити при росії, росія буде тут назавжди, буде краща пенсія. Також пізніше, коли ходила по воду, чула як ОСОБА_12 розповідала людям, щоб вони не боялися росію, все буде добре, краще буде жити. За отримання російських паспортів та про схвалення російських військових від ОСОБА_15 не чула.

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні (в режимі відеоконференції) вказав, що є сусідом ОСОБА_15 , конфліктів з нею не було, будинки розташовані поряд, відносини були сусідські. Бачив, як під час окупації до ОСОБА_15 приїздили російські військові, один стояв на воротах, а інший заходив всередину. Також чув, як ОСОБА_12 казала сусідкам на вулиці щоб отримували російські паспорти, бо буде вже російська пенсія. Також бачив, як ОСОБА_12 ходила по селу з російськими військовими та показувала їм де знаходиться пошта, прокуратура та інші установи. У його присутності не чув щоб ОСОБА_12 виправдовувала збройну агресію РФ чи схвалювала дій російських військових.

Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні (в режимі відеоконференції) вказала, що знає ОСОБА_20 ,, бо проживають на одній вулиці (через один будинок). На початку окупації смт.Шевченкове ОСОБА_12 водила російських військових і показувала, де знаходяться адміністративні приміщення. Також до будинку, де проживає ОСОБА_12 часто приїзжали російські військові, один стояв на воротах, а інший заходив. На машинах цих військових була літера Z. Вона це бачила особисто. Також ОСОБА_12 проводила агітацію щоб отримували жителі російські паспорти, ще агітувала на російські пенсії. Казала, що України більше не буде, що російські війська хороші та допомагатимуть цивільному населенню, що при Росії буде краще жити, що українські війська шкодять населенню. Не чула від ОСОБА_15 , щоб вона схвалювала поведінку російських військових.

Також судом досліджені письмові документи, надані прокурором в ході розгляду справи, а саме:

-витяг з ЄРДР від 11.11.2022 відповідно до якого внесено відомості про кримінальне правопорушення за ч.1 ст.436-2 КК України та вказано, що ОСОБА_6 у період тимчасової окупації смт.Шевченкове неодноразово, публічно здійснювала висловлювання, що виправдовують збройну агресію російської федерації проти України, визнання правомірною збройної агресії російської федерації проти України, глорифікацію російських військ, які здійснювали збройну агресію російської федерації проти України, агітувала місцевих жителів за «руский мир», міняти українські паспорти на російські, вести господарську діяльність за російським законодавством, отримувати гуманітарну допомогу від російських військових та від окупаційних органів влади (а.с.81);

-постанова про визначення групи прокурорів (а.с.82);

-постанова про доручення здійснення досудового розслідування (а.с.83);

-повідомлення про підозру (а.с.85-89);

-протокол допиту підозрюваної (а.с.90-91)

-копія паспорта ОСОБА_6 та характеризуючі матеріали на обвинувачену (а.с.92-95)

-висновок органу пробації (а.с.159-164 т.1)

-довідка про відсутність судимостей (а.с.86 т.2).

Доводи обвинуваченої та захисника щодо невинуватості ОСОБА_6 спростовуються показами свідків.

Так свідок ОСОБА_8 вказували, що ОСОБА_6 закликала змінювати громадянство на російське та змінювати документи у податковій щодо господарської діяльності на російські. Свідок ОСОБА_9 вказував, що ОСОБА_6 у його присутності прославляла дії Росії взагалі, казала, що Росія назавжди і Україна вже не повернеться. Також свідок підтвердив, що ОСОБА_6 закликала змінювати паспорти на російські. Свідок ОСОБА_10 підтвердила, що ОСОБА_6 закликала щоб видавали гуманітарну допомогу, агітувала за «руский мир», казала, що в росії буде краще жити, пенсія буде більша. Також свідок показав, що ОСОБА_6 казала, що росія не нападала, а вони просто прийшли і при окупаційній владі буде краще їй жити. Свідок ОСОБА_16 підтвердила, що бачила особисто, як через 3 дні після окупації смт.Шевченкове ОСОБА_6 зустрічалася з російськими військовими, через деякий час бачила ОСОБА_14 на вулиці, де вона казала людям, щоб ті отримували російські паспорти, бо буде російська пенсія і вже буде тільки росія, у них буде Белгородська область, все буде добре і буде краще жити. Також бачила, як ОСОБА_6 ходила до окупаційної військової адміністрації та як до неї додому кожен день приїзжали російські військові. Схожі покази надали і свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 .

Показання допитаних судом свідків суд вважає допустимим доказом, так як вони є логічними, послідовними та узгоджуються між собою, стороною захисту їх покази не спростовані, підстави для визнання їх недостовірними відсутні.

Отже з аналізу показань допитаних свідків суд дійшов висновку, що ОСОБА_6 вчиняла активні, публічні дії щодо виправдовування, визнання правомірною збройної агресії Російської Федерації проти України та виправдовування, визнання правомірною тимчасової окупації частини території України.

Щодо суб`єктивної сторони кримінального правопорушення, то така виражається у формі прямого умислу, оскільки ОСОБА_6 усвідомлювала суспільно небезпечний характер вчинюваного нею діяння, тобто його фактичний характер та шкідливість, а також бажала вчиняти такі дії.

Таким чином винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.436-2 КК України, а саме виправдовування, визнання правомірною збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, виправдовування, визнання правомірною тимчасової окупації частини території України доведено в ході судового розгляду «поза розумним сумнівом».

Разом з тим, в обвинувальному акті ОСОБА_6 інкрімінується вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.436-2 КК України у період з 27.02.2022 по 07.09.2022.

Проте суд зазначає, що Кримінальний Кодекс України доповнено статтею 436-2 згідно із Законом № 2110-IX від 03.03.2022, який набрав чинності 16.03.2022.

Таким чином слід виключити із обсягу обвинувачення ОСОБА_6 період вчинення нею кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.436-2 КК України у період з 27.02.2022 по 15.03.2022, оскільки закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, не має зворотної дії в часі, тому ОСОБА_6 не може нести відповідальність за діяння, які вчинила до 16.03.2022.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, особу обвинуваченої та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно зі ст. 66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченій, суд враховує те, що обвинувачена є особою похилого віку.

Відповідно до ст. 67 КК України обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченої, є вчинення кримінального правопорушення з використанням умов воєнного стану.

ОСОБА_6 вчинено злочин, який згідно ст.12 КК України є нетяжким, раніше обвинувачена не притягувалася до кримінальної відповідальності, тобто вчинено злочин вперше, за місцем проживання характеризується посереднє, на обліках у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, є пенсіонеркою.

Згідно досудової доповіді органу пробації ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства оцінюється як середній. Виправлення особи без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства (а.с.159-164).

З урахуванням викладеного, беручи до уваги характер, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку скоєного ОСОБА_6 кримінального правопорушення, особу обвинуваченої, суд приходить до висновку, що обвинуваченій необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.1 ст.436-2 КК України.

Разом з тим, беручи до уваги дані про особу обвинуваченої, яка є пенсіонеркою та особою похилого віку 68 років, має хронічні захворювання, яка вчинила злочин вперше, відсутність тяжких наслідків, а також те, що після вчинення злочину обвинувачена вела законослухняний спосіб життя, не ухилялась від суду, не притягувалась до будь-якої відповідальності, висновок органу пробації, в якому вказаний орган вважає, що виправлення особи можливе без ізоляції від суспільства, суд вважає, що виправлення обвинуваченої можливе без ізоляції від суспільства і тому до неї слід застосувати положення ст.75 КК України, звільнивши обвинувачену від відбування покарання із випробуванням та з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

При цьому заборони застосування ст.75 КК України за умови невизнання обвинуваченим своєї вини КК України не містить.

При цьому суд переконаний, що враховуючи принципи індивідуалізації та співмірності заходу примусу характеру вчинених дій, така міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченої та попередження нових кримінальних правопорушень, а також достатньою для того, щоб засуджена в умовах здійснення контролю за її поведінкою довела своє виправлення.

На думку суду призначення покарання у виді реального відбування покарання, на якому наполягав прокурор, є недоцільним, оскільки відсутні будь-які об`єктивні дані щодо неможливості виправлення та перевиховання обвинуваченої без ізоляції від суспільства.

Запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_6 не обирався. Підстав для обрання запобіжного заходу до набрання вироком законної сили не вбачається.

Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні. Цивільний позов не заявлявся.

Керуючись статтями 368-370, 373, 374, 392, 395 КПК України, суд,

ухвалив:

Визнати ОСОБА_6 винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 436-2 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 в період іспитового строку обов"язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти орган пробації про зміну місця свого проживання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та обвинуваченій.

Вирок суду може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Диканський районний суд Полтавської області.

Головуюча ОСОБА_1