ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7

захисників (в режимі відеоконференції) ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001670, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 на вирок Новокодацького районного суду міста Дніпра від 15 липня 2025 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новолозуватівка, Межівського району Дніпропетровської області, громадянина України, який має середню освіту, неодруженого, на утриманні неповнолітніх або малолітніх дітей не має, офіційно не працевлаштований, без реєстрації, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

-17.01.2023 року Межівським районним судом Дніпропетровської області за ч. 4 ст. 185 КК України на 5 років позбавлення волі, на підставі ст. ст. 75,76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, та

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт. Межова Дніпропетровської області, громадянина України, маючого середню освіту, неодруженого, на утриманні неповнолітніх або малолітніх дітей не має, офіційно не працевлаштований, місце проживання якого зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 , судимості не має,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить оскаржений вирок скасувати, звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

В обґрунтування апеляційних вимог, не оскаржуючи фактичні обставини справи, кваліфікацію дій обвинуваченого, доведеність його вини, у той же час зазначає про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Вважає, що судом при призначенні покарання не враховано, що ОСОБА_7 частково визнав вину у скоєному, має на утриманні матір, обтяжуючі його покарання обставини відсутні. Також не враховані раніше перенесені ним хвороби. З огляду на викладене, вважає доцільним призначення ОСОБА_7 покарання з застосуванням положень ст. 69 та ст. 75 КК України.

Вироком Новокодацького районного суду міста Дніпра від 15 липня 2025 року:

ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, та призначене йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7 (сім) років.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України призначене покарання за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за вироком Межівського районного суду Дніпропетровської області від 17.01.2023 року у вигляді двох місяців позбавлення волі, та остаточно призначене ОСОБА_7 до відбуття покарання у вигляді 7 (семи) років 2 (двох) місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_7 , до вступу вироку в законну силу, залишено без змін - тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 вирішено рахувати з 15 липня 2025 року, та відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано у строк покарання попереднє ув`язнення із розрахунку день за день, а саме, з 08 листопада 2023 року по 15 липня 2025 року.

ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7 (сім) років.

Запобіжний захід ОСОБА_10 , до вступу вироку в законну силу, залишено без змін - тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_10 вирішено рахувати з 15 липня 2025 року, та відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано у строк покарання попереднє ув`язнення із розрахунку день за день, а саме з 08 листопада 2023 року по 15 липня 2025 року.

Стягнуто з ОСОБА_7 та ОСОБА_10 на користь держави по 119, 49 грн. (сто дев`ятнадцять гривень 49 копійок) з кожного витрат на проведення судової товарознавчої експертизи № 254-23 від 28.11.2023 року та по 189, 32 грн. (сто вісімдесят дев`ять гривень 32 копійки) витрат на проведення судової товарознавчої експертизи № 278-23 від 21.12.2023 року.

Вирішені питання про долю речових доказів відповідно до вимог ст. 100 КПК України та про процесуальні витрати.

Згідно із обставинами, встановленими судом першої інстанції та детально викладеними у мотивувальній частині оскаржуваного вироку, які в апеляційному порядку не оскаржуються, ОСОБА_7 , маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, будучі обізнаним про те, що з 24.02.2022 року Указом Президента України № 64/2022 на території України введено воєнний стан, який продовжено відповідними указами Президента України, вчинив кримінальне правопорушення проти власності.

Так, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_10 28.10.2023 року, близько 20 години 50 хвилин, знаходились на зупинці громадського транспорту за адресою: м. Дніпро, вул. Доблесна, біля буд. № 58, де побачили потерпілого ОСОБА_11 , який тримав в руках сумку синього кольору.

В цей же час у ОСОБА_7 та ОСОБА_10 виник кримінальний протиправний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), а саме, сумки, яку тримав у руках потерпілий ОСОБА_11 та вони домовились про спірне його вчинення, таким чином вступили у попередню змову на вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до розподілених ролей, ОСОБА_7 повинен був з метою подолання можливого опору застосувати до потерпілого насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, а ОСОБА_10 , повинен був шляхом ривку, вирвати з рук потерпілого сумку.

Реалізуючи свій кримінальний протиправний умисел, діючи відповідно до розподілених ролей, співучасники злочину ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , 28.10.2023 року о 20 год. 50 хв., діючи умисно, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, яка виражається в особистому збагаченні, передбачаючи спричинення майнової шкоди потерпілому та свідомо бажаючи її настання, вчиняючи кримінальне правопорушення в умовах воєнного стану, наздогнавши потерпілого ОСОБА_11 біля буд. №3 по провулку Глухий в м. Дніпро, ОСОБА_7 , вчиняючи кримінальне правопорушення повторно, наблизившись до ОСОБА_11 ззаду, повалив останнього на землю, та з метою подолання опору потерпілого, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, почав наносити останньому удари руками і ногами по різним частинам тулубу і голови та в цей же момент, відповідно до умов попередньої змови, ОСОБА_10 , наблизившись до ОСОБА_11 , якого в цей момент утримував ОСОБА_7 , та шляхом ривку вирвав з рук потерпілого ОСОБА_11 сумку, в якій знаходились: мобільний телефон марки «Samsung» моделі «А 12» синього кольору, безпровідні навушники марки «Baceus» моделі «Encok WM01» чорного кольору, та інші особисті речі потерпілого та утримуючи викрадене майно при собі, з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Своїми злочинними діями ОСОБА_10 та ОСОБА_7 спричинили потерпілому ОСОБА_11 майнову шкоду в розмірі 3 858 грн.

Також, ОСОБА_10 , будучі обізнаним про те, що з 24.02.2022 року Указом Президента України № 64/2022 на території України введено воєнний стан, який продовжено відповідними указами Президента України, вчинив кримінальне правопорушення проти власності в умовах воєнного стану за наступних обставин.

Так, ОСОБА_10 разом з ОСОБА_7 , 28.10.2023 року, близько 20 години 50 хвилин, знаходились на зупинці громадського транспорту за адресою: м. Дніпро, вул. Доблесна, біля буд. № 58, де побачили потерпілого ОСОБА_11 , який тримав в руках, сумку синього кольору.

В цей же час у ОСОБА_10 та ОСОБА_7 виник кримінальний протиправний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), а саме, сумки, яку тримав у руках потерпілий ОСОБА_11 та вони домовились про спільне його вчинення, таким чином вступили у попередню змову на вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до розподілених ролей, ОСОБА_7 повинен був з метою подолання можливого опору застосувати до потерпілого насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, а ОСОБА_10 , повинен був шляхом ривку, вирвати з рук потерпілого сумку.

Реалізуючи свій кримінальний протиправний умисел, діючи відповідно до розподілених ролей, співучасники злочину ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , 28.10.2023 року о 20 год. 50 хв., діючи умисно, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, яка виражається в особистому збагаченні, передбачаючи спричинення майнової шкоди потерпілому та свідомо бажаючи її настання, вчиняючи кримінальне правопорушення в умовах воєнного стану, наздогнавши потерпілого ОСОБА_11 біля буд. №3 по провулку Глухий в м. Дніпро, ОСОБА_7 , вчиняючи кримінальне правопорушення повторно, наблизившись до ОСОБА_11 ззаду, повалив останнього на землю, та з метою подолання опору потерпілого, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, почав наносити останньому удари руками і ногами по різним частинам тулубу і голови та в цей же момент, відповідно до умов попередньої змови, ОСОБА_10 , наблизившись до ОСОБА_11 , якого в цей момент утримував ОСОБА_7 , та шляхом ривку вирвав з рук потерпілого ОСОБА_11 сумку, в якій знаходились: мобільний телефон марки «Samsung» моделі «А 12» синього кольору, безпровідні навушники марки «Baceus» моделі «Еnсок WM01» чорного кольору, та інші особисті речі потерпілого та утримуючи викрадене майно при собі, з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Своїми злочинними діями ОСОБА_10 та ОСОБА_7 спричинили потерпілому ОСОБА_11 майнову шкоду в розмірі 3 858 грн.

Дії обвинувачених у цій частині кваліфіковані у вироку за ч. 4 ст. 186 КК України за ознаками відкритого викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 , які просили апеляційну скаргу задовольнити; прокурора, який заперечував проти доводів апеляційної скарги; захисника ОСОБА_9 , який вирішення апеляційної скарги залишив на розсуд суду; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши апеляційні доводи, колегія суддів з урахуванням положень ст. 404 КПК України, згідно із якими суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, приходить до наступного.

Так, вирок суду в частині, що стосується ОСОБА_10 , ніким з учасників судового провадження в апеляційному порядку не оскаржений, у зв`язку із чим судом апеляційної інстанції у цій частині не переглядається.

Вирок суду в частині, що стосується ОСОБА_7 , не оскаржений в частині встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, правильності кваліфікації дій цього обвинуваченого за ч.4 ст.186 КК України та доведеності його вини, у зв`язку із чим у цій частині також не переглядається з тих самих підстав.

Аналізуючи апеляційні доводи захисника ОСОБА_8 , які зводяться до обгрунтування наявності підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_12 покарання нижче від нижчиої межі, передбаченої санкцією інкримінованої частини статі закону України про кримінальну відповідальність, та звільнення від його відбування з випробуванням, колегія суддів зважає на те, що оскарженим вироком обвинуваченому ОСОБА_7 було призначене покарання за вчинений злочин на рівні нижчої межі, передбаченої санкцією ч. 4 ст. 186 КК України, у виді позбавлення волі строком на 7 років, та на підставі ч.1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Межівського районного суду Дніпропетровської області від 17.01.2023 року, призначене покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (семи) років 2 (двох) місяців.

Згідно із вимогами ст. 69 КК України, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Застосування ст. 69 КК України можливе за наявності у кримінальному провадженні виняткових обставин, які дають підстави розраховувати на досягнення мети покарання. При цьому, наявні обставини, що пом`якшують покарання, мають істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого. Ці обставини надають специфічних особливостей, які свідчать, що вчинене діяння виходить за межі типових злочинів такого виду і ступінь його тяжкості порівняно з ними значно менший.

У даному кримінальному провадженні колегія суддів не вбачає декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а відомості про особу ОСОБА_7 , на переконання апеляційного суду, виключають призначення останньому основного покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 4 ст. 186 КК України.

Так, незважаючи на призначення йому за попереднім вироком суду покарання у виді позбавлення волі, зі звільненням від його відбування з випробуванням, ОСОБА_7 належних висновків для себе не зробив, навіть за таких обставин його виправлення досягнуте не було та він вчинив новий злочин, що свідчить про стійкість його протиправної поведінки та антисоціальну спрямованість його особи.

Як було правильно встановлено судом першої інстанції та зазначено у вироку, відомості про особу ОСОБА_7 також свідчать про неможливість виправлення його без реального відбування покарання. Колегія суддів із цим висновком погоджується з огляду на те, що у даному кримінальному провадженні останнього засуджено за те, що він у період іспитового строку, встановленого у зв`язку із вчиненням однотипного злочину, через короткий проміжок часу вчинив нове кримінальне правопорушення.

Колегія суддів також зважає на те, що згідно із п. 10 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання", у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку про неможливість досягнення щодо ОСОБА_7 мети кримінального судочинства без реального відбування ним призначеного покарання та про відсутність підстав для призначення останньому покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч. 4 ст. 186 КК України, або звільнення від його відбування з випробуванням за правилами ст. 75 КК України.

Доводи апеляційної скарги захисника не можуть бути прийняті до уваги з огляду на те, що наведені ним обставини та відомості про особу ОСОБА_7 і його поведінку після вчинення злочину у сукупності не спростовують вищенаведених висновків суду. Крім того, ці доводи не містять нових відомостей та полягають у переоцінці обставин, які були відомі суду першої інстанції, проаналізовані у вироку та дістали належну оцінку.

На переконання колегії суддів, вказані відомості були враховані достатньою мірою при призначенні ОСОБА_7 мінімального за розміром покарання, передбаченого санкцією інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186КК України, та остаточного покарання за сукупністю вироків, яке неістотно перевищує більше за розміром з числа призначених йому покарань.

У зв`язку із вищенаведеним апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.

Вирок Новокодацького районного суду міста Дніпра від 15 липня 2025 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, та ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4