КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №11-сс/824/7870/2025 Доповідач у ІІ інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

Головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 25 вересня 2025 року про повернення клопотання ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000122 від 17 лютого 2025 року,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 25 вересня 2025 року клопотання ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 лютого 2025 року за №0000122, - повернуто ОСОБА_6 .

Не погоджуючись з указаною ухвалою ОСОБА_6 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить накласти тимчасовий арешт на рухоме майно, яке є речовим доказом у кримінальних провадженнях, було використано в якості знаряддя під час шахрайства, здобуте правопорушниками на гроші, отримані шахрайством, з метою забезпечення у подальшому гарантованого забезпечення відшкодування заподіяної кримінальними діями осіб потерпілому шкоди, збитків.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що ним у поданому до суду першої інстанції клопотанні про арешт майна наведено чіткі докази, долучено копії банківських платіжних документів та долучено копію офіційної відповіді ГСЦ МВС, якою ОСОБА_6 - потерпілому повідомлено про отримання 24 листопада 2024 року за кодом операції 230 у ТСЦ №8046 дозволу сторонній особі на перетин кордону автомобілем д.н.з. НОМЕР_1 .

Також зазначає, що клопотання про арешт майна ним подано до Солом`янського районного суду м. Києва та отримано судом 23 вересня 2025 року, проте станом на 29 вересня 2025 року термін від 23 вересня 2025 року минув та строк порушено.

Учасники судового провадження у судове засідання не з`явилися, про дату час та місце розгляду скарги повідомлені належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.

З урахуванням положень частини четвертої статті 405 КПК України колегія суддів уважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності учасників судового провадження.

Дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог частини першої статті 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як убачається з наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, у провадженні Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві перебуває кримінальне провадження №0000122 від 17 лютого 2025 року,за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 190 КК України.

24 вересня 2025 року до Соломянського районного суду м. Києва надійшло клопотання ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000122 від 17 лютого 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 190 КК України.

Заява мотивована тим, що ОСОБА_6 є потерпілим у двох кримінальних провадженнях, відомості за якими внесено до ЄРДР.

Транспортні засоби, на які заявник просить накласти арешт, є фактичними речовими доказами у кримінальному провадженні та можуть бути знищені, перепродані, вивезені з країни з метою приховування.

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 25 вересня 2025 року клопотання ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 лютого 2025 року за №0000122, - повернуто ОСОБА_6 .

Відмовляючи у задоволенні клопотання про арешт майна слідчий суддя виходив з того, що матеріали клопотання не містять відомостей, що ОСОБА_6 є цивільним позивачем у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 лютого 2025 року за№0000122, що надає йому право звернення до слідчого судді з клопотання про арешт майна з метою забезпечення цивільного позову.

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмежене, особливо щодо умов прийнятності скарги. Проте право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (mutatis mutandis, рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мельник проти України» («Melnyk v. Ukraine» заява № 23436/03, § 22, від 28 березня 2006 року).

Виходячи з приписів статей 55, 129 Конституції України застосування та користування правами на судовий захист здійснюється у випадках та в порядку, встановлених законом.

Верховний Суд за таких міркувань відзначає, що реалізація конституційного права, зокрема, на судовий захист ставиться у залежність від положень процесуального закону, в даному випадку - норм КПК України.

З матеріалів судової справи вбачається, що ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням про арешт майна як потерпіла у кримінальному провадженні особа, з метою забезпечення в подальшому відшкодування шкоди, збитків, заподіяних та спричинених кримінальними діями ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

Відповідно до частини першої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно частини другої статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За змістом вимог статті 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач, де повинно бути зазначено правові (законні) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна.

Вказана норма також узгоджується зі статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідної до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;

4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

У клопотанні цивільного позивача у кримінальному провадженні про арешт майна підозрюваного, обвинуваченого, юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, третіх осіб для відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, повинно бути зазначено:

1) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір позовних вимог;

2) докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди.

Проте, як обґрунтовано встановлено слідчим суддею, матеріали клопотання про арешт майна не містять відомостей, що ОСОБА_6 є цивільним позивачем у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 лютого 2025 року за №0000122, що надає йому право звернення до слідчого судді з клопотанням про арешт майна з метою забезпечення цивільного позову.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що арешт на вказане у клопотанні майно на даному етапі досудового розслідування не може бути накладене з метою та за обставин, наведених у клопотанні ОСОБА_6 , який згідно наявних матеріалів не є цивільним позивачем у кримінальному провадженні №0000122 від 17 лютого 2025 року, а отже і не має права на звернення до слідчого судді з таким клопотанням.

Доводи ОСОБА_6 , зазначені в апеляційній скарзі, спростовуються матеріалами судової справи, встановленими слідчим суддею обставинами, зводяться до власного тлумачення норм кримінального процесуального закону та не є підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.

Враховуючи викладене, підстави для скасування ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 25 вересня 2025 року відсутні, у зв`язку з чим колегія суддів доходить висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваної ухвали слідчого судді - без змін.

Керуючись статтями 170, 171, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 25 вересня 2025 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4