Вирок

Іменем України

26.01.2026 м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові кримінальне провадження № 0000198 від 12. 04. 2025, про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сокільники, Пустомитівського району Львівської області, українця, громадянина України, із зареєстрованим місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , та фактичним місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 , із середньою спеціальною освітою, тимчасового безробітного, не одруженого, без утриманців, без інвалідності, раніше судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 395 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 , будучи 18.02.2025 ознайомленим під особистий підпис із постановою Франківського районного суду м. Львова від 10.02.2025 у справі №?465/940/25 (провадження 1-в/465/131/25), якою щодо нього встановлено адміністративний нагляд, терміном на 1 (один) рік, з покладенням обмежень та зобов`язань:

- заборони виходити з дому з 22:00 год. до 06:00 год., і в цей час знаходитися у будинку АДРЕСА_2 ;

- заборони виїзду за межі міста Львова в особистих справах, без дозволу поліції;

- заборони відвідувати місця, в яких продається спиртне на розлив (кафе, бари, ресторани та інші місця пов?язані з продажем спиртних напоїв на розлив);

- з`являтися на реєстрацію у ЛРУП №?2 ГУ НП у Львівський області 4 рази на місяць;

- з`являтися до ЛРУП №?2 ГУ НП у Львівський області для надання усних або письмових пояснень з питань пов`язаних з виконанням правил адміністративного нагляду

реалізовуючи свій умисел, спрямований на ухилення від адміністративного нагляду, розуміючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, порушив вимоги встановлені п.в ч.1 ст.9 Закону України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі», самовільно, з метою ухилення від встановленого йому адміністративного нагляду, в період часу з 21.03.2025 по 11.04.2025, залишив місце проживання, що за адресою АДРЕСА_2 , та протягом цього часу проживав за адресою: АДРЕСА_3 , не повідомивши працівників Львівського районного управління поліції №? 2 ГУ НП у Львівській області.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ст. 395 КК України, при вищезазначених обставинах визнав у повному обсязі. Зазначив про те, що він дійсно проживав за іншою адресою та не повідомляв про це, достовірно знаючи про наявність встановленого йому адміністративного нагляду, встановлених обов`язків та зобов`язань. Шкодує про вчинене, просить суворо не карати.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження судом визнано недоцільним дослідження доказів у справі щодо тих обставин, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що сторони правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає; останнім судом було роз`яснено, що у такому випадку, вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За викладених вище обставин суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують його особу, дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 395 КК України, за обставин, встановлених судом.

Дії обвинуваченого вірно кваліфіковано за ст. 395 КК України, як самовільне залишення місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно із ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, згідно із ст. 67 КК України, не встановлено. Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому, є щире каяття.

Приймаючи до уваги наведені обставини в сукупності, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке класифікується за ст. 12 КК України як проступок, особливості й обставини його вчинення: форму вини, мету, спосіб вчинення, поведінку обвинуваченого під час та після вчинення неправомірних дій, з урахуванням тривалого ухилення від адміністративного нагляду, шляхом самовільного залишення місця проживання та унеможливлення контролю працівниками поліції, беручи до уваги те, що він раніше судимий, нове кримінальне правопорушення вчинив під час іспитового строку, встановленого йому вироком Франківського районного суду м. Львова від 15.09.2023, за ч.1 ст. 309 КК України, що свідчить про небажання обвинуваченого стати на шлях виправлення, і беручи до уваги спосіб життя обвинуваченого, зокрема те, що він на обліку в лікаря нарколога та психіатра не перебуває, до вчиненого відноситься критично, із середньою спеціальною освітою, тривалий час офіційно не працевлаштований, не одружений, утриманців не має. Наявність вказаних обставин дають підстави для призначення ОСОБА_3 покарання на рівні мінімальної межі, передбаченої для обраного виду покарання обмеження волі, передбаченого санкцією ст.395 КК України.

Підстав для застосування до ОСОБА_3 ст.69, 75 КК України суд не вбачає. Крім того, суд вважає, що вчинення нового умисного проступку під час іспитового строку свідчить про стійкість злочинних намірів обвинуваченого та його небажання стати на шлях виправлення, тому звільнення його від реального відбування покарання не відповідає вимогам справедливості.

Встановлено, що вироком Сихівського районного суду міста Львова від 17.09.2025 у справі № 464/5516/25, ОСОБА_3 визнано винним у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та з урахуванням ст. 71 КК України визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 7 (сім) місяців.

У відповідності до частини четвертої статті 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Отже, беручи до уваги те, що кримінальне правопорушення, за яким обвинувачений ОСОБА_3 притягається до кримінальної відповідальності (за даним вироком) було вчинене ним до ухвалення попереднього вироку Сихівського районного суду міста Львова від 17.09.2025, остаточне покарання йому слід призначити за правилами ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України, у строк призначеного судом ОСОБА_3 остаточного покарання, слід зарахувати частково відбуте ним покарання у виді позбавлення волі за вироком Сихівського районного суду міста Львова від 17.09.2025.

Арешт на майно не накладався. Цивільний позов не заявлявся. Процесуальні витрати та речові докази відсутні.

Запобіжний захід ОСОБА_3 не обирався, клопотань про обрання запобіжного заходу не заявлялося.

Керуючись ст. 373, 374 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 395 КК України та призначити покарання у вигляді обмеження волі строком 1 (один) рік.

На підставі ч. 4 ст.70 КК України, з врахуванням вироку Сихівського районного суду міста Львова від 17.09.2025, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 7 (сім) місяців.

В строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зарахувати частково відбуте покарання за вироком Сихівського районного суду міста Львова від 17.09.2025.

Вирок суду в частині встановлення обставин справи, дослідження яких було визнане недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, оскарженню не підлягає, в іншій частині може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду через Франківський районний суд м. Львова протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Відповідно до ч. 6 ст. 376 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Суддя: ОСОБА_1