Єдиний державний реєстр судових рішень
Доступ до Реєстру здійснюється в тестовому (обмеженому) режимі. Для запобігання загрозам життю і здоров'ю суддів та учасників судового процесу, а також у разі виявлення ознак кіберзагрози, доступ до Реєстру або окремих рішень у ньому може бути обмежено.
Змінені назви судів
Категорія справи №
183/7595/25: Кримінальні справи (з 01.01.2019); Провадження за поданням правоохоронних органів, за клопотанням слідчого, прокурора та інших осіб про; продовження строків тримання під вартою.
Надіслано судом: 09.01.2026. Зареєстровано: 09.01.2026. Забезпечено надання загального доступу: 12.01.2026.
Номер судового провадження: 1-кс/183/12/26
У Х В А Л А

Справа № 183/7595/25

№ 1-кс/183/12/26

06 січня 2026 року м.Самар

Слідчий суддя Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Зборівського відділу Бережанської окружної прокуратури Тернопільської області ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою в рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000885 від 24.07.2025:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Пологи Запорізької області, громадянина України, який має вищу освіту, не одруженого, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , зареєстрований як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_2 , військовослужбовця військової служби військової частини НОМЕР_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 289, ч. 4 ст. 189 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Прокурор звернувся з клопотанням про продовження строку тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_6 на 60 днів, але не пізніше ніж до підготовчого судового засідання, без визначення розміру застави.

Клопотання мотивоване тим, що старший лейтенант ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час контракту та проходячи її на посаді командира інженерно саперної роти інженерно саперного батальйону військової частини НОМЕР_2 , всупереч вимог ст.ст.41, 68 Конституції України, ст.ст. 9, 11, 13, 14, 16, 49, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, у невстановлений в ході досудового розслідування місце та час, однак не пізніше 05 години 30 хвилин 24 липня 2025 року разом із ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з яким раніше здобували освіту в одному навчальному закладі, домовились про незаконне позбавлення волі та викрадення ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з метою вимагання у останнього грошових коштів.

Реалізуючи свій прямий умисел, старший лейтенант ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , 24 липня 2025 року приблизно о 10 годині 20 хвилин, на автомобілі Nissan Primera, н.з. НОМЕР_3 , прибули до с-ща Губиниха Самарівського району Дніпропетровської області, де під приводом проведення робіт по фортифікаційних спорудах зустрілися з ОСОБА_8 , та під даним приводом проїхали з останнім до сміттєзвалища поблизу с-щя Губиниха Самарівського р-ну Дніпропетровської області, де діючи умисно, за попередньою змовою, маючи умисел на незаконне позбавлення волі та викрадення людини, проти волі останнього, порушуючи конституційні права і свободи останнього на недоторканість особи, свободу дій та пересування, з метою придушення опору потерпілого, застосували до нього фізичне насильство, яке виразилося у нанесенні декількох ударів руками по обличчю потерпілого, чим спричинили потерпілому легкі тілесні ушкодження, після чого, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 із застосуванням сили, одягли кайданки на руки ОСОБА_8 та із застосуванням фізичної сили, проти волі ОСОБА_8 , посадили останнього до автомобілю марки «Volkswagen Passat» реєстраційний номер « НОМЕР_4 », на якому приїхав ОСОБА_8 та який належить його сину ОСОБА_9 .

Після чого, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , подавляючи його волю, позбавивши можливості чинити фізичний опір, утримували потерпілого у вищевказаному автомобілі, тим самим створивши зовнішні перешкоди для вільного пересування, незаконно утримуючи ОСОБА_8 зав`язавши йому очі липкою стрічкою, перевезли до с. Лиман Покровського р-ну Донецької області при цьому спричиняючи тілесні ушкодження останньому по обличчю та області живота, які виразились у вигляді синців навколо очей з розповсюдженням на виличній області, на носі, верхній губі, в області нижньої щелепи зліва, вогнищевих крововиливів на слизових оболонках губ, забитих ран на верхньому повіці ока, слизовій оболонці верхньої губи, саде в області зап`ясток, на животі, лівій кисті, тобто викрали ОСОБА_8 .

Таким чином, старший лейтенант ОСОБА_6 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України незаконне позбавлення волі та викрадення людини, вчинене за попередньою змовою групою осіб та таке, що супроводжувалося заподіянням йому фізичних страждань.

Крім того, старший лейтенант ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи її на посаді командира інженерно саперної роти інженерно саперного батальйону військової частини НОМЕР_2 , всупереч вимог ст.ст.41, 68 Конституції України, ст.ст. 9, 11, 13, 14, 16, 49, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, у невстановлений в ході досудового розслідування місце та час, однак не пізніше 10 години 20 хвилин 24 липня 2025 року разом із ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з яким раніше здобували освіту в одному навчальному закладі, знаходилися поблизу сміттєзвалища в с-ща Губиниха Самарівського району Дніпропетровської області, де із застосуванням сили, незаконно позбавили волі ОСОБА_8 , який прибув на вказане місце на транспортному засобі марки «Volkswagen Passat» реєстраційний номер « НОМЕР_4 », який належить його сину ОСОБА_9 . В цей момент, у ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , виник злочинний умисел на незаконне заволодіння вищевказаним транспортним засобом.

Реалізуючи свій прямий умисел, старший лейтенант ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , перебуваючи в цей самий час та місці, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, підійшли до ОСОБА_8 , де ОСОБА_6 наніс два удари кулаком правої руки в область обличчя ОСОБА_8 , після чого, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 із застосуванням сили, одягли кайданки на руки ОСОБА_8 та із застосуванням фізичної сили, проти волі ОСОБА_8 , посадили останнього до автомобілю марки «Volkswagen Passat» реєстраційний номер « НОМЕР_4 », який належить ОСОБА_9 , після чого, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , незаконно утримуючи ОСОБА_8 зав`язавши йому очі пов`язкою, на автомобілі марки «Volkswagen Passat» реєстраційний номер « НОМЕР_4 » перевезли останнього до с. Лиман Покровського р-ну Донецької області, тим самим незаконно заволоділи транспортним засобом «Volkswagen Passat» реєстраційний номер « НОМЕР_4 », який належить ОСОБА_9 , спричинивши останньому майнову шкоду у розмірі 352 497 гривень 44 копійки.

Таким чином, старший лейтенант ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене за попередньою змовою групою осіб та поєднане з насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Крім того, старший лейтенант ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи її на посаді командира інженерно саперної роти інженерно саперного батальйону військової частини НОМЕР_2 , всупереч вимог ст.ст.41, 68 Конституції України, ст.ст. 9, 11, 13, 14, 16, 49, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, у невстановлений в ході досудового розслідування місце та час, однак не пізніше 10 години 20 хвилин 24 липня 2025 року разом із раніше знайомим ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з яким раніше здобували освіту в одному навчальному закладі, домовились про незаконне позбавлення волі та викрадення ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з метою вимагання у останнього грошових коштів.

Реалізуючи свій прямий умисел, та старший лейтенант ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , 24 липня 2025 року приблизно о 10 годині 20 хвилин, на автомобілі Nissan Primera, н.з. НОМЕР_3 , прибули до с-ща Губиниха Самарівського району Дніпропетровської області, де під приводом проведення робіт по фортифікаційних спорудах зустрілися з ОСОБА_8 , та під даним приводом проїхали з останнім до сміттєзвалища поблизу с-щя Губиниха Самарівського р-ну Дніпропетровської області, де діючи умисно, за попередньою змовою, маючи умисел на незаконне позбавлення волі та викрадення людини, проти волі останнього, порушуючи конституційні права і свободи останнього на недоторканість особи, свободу дій та пересування, з метою придушення опору потерпілого, застосували до нього фізичне насильство, яке виразилося у нанесенні декількох ударів руками по обличчю потерпілого, чим спричинили потерпілому легкі тілесні ушкодження, після чого, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 із застосуванням сили, одягли кайданки на руки ОСОБА_8 та із застосуванням фізичної сили, проти волі ОСОБА_8 , посадили останнього до автомобілю марки «Volkswagen Passat» реєстраційний номер « НОМЕР_4 », на якому приїхав ОСОБА_8 та який належить його сину ОСОБА_9 .

Після чого, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , подавляючи його волю, позбавивши можливості чинити фізичний опір, утримували потерпілого у вищевказаному автомобілі, тим самим створивши зовнішні перешкоди для вільного пересування, незаконно утримуючи ОСОБА_8 зав`язавши йому очі липкою стрічкою, перевезли до с. Лиман Покровського р-ну Донецької області при цьому спричиняючи тілесні ушкодження останньому по обличчю та області живота, які виразились у вигляді синців навколо очей з розповсюдженням на виличній області, на носі, верхній губі, в області нижньої щелепи зліва, вогнищевих крововиливів на слизових оболонках губ, забитих ран на верхньому повіці ока, слизовій оболонці верхньої губи, саде в області зап`ясток, на животі, лівій кисті.

Бажаючи довести свій прямий умисел до кінця, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , перебуваючи в с. Лиман Покровського району Донецької області, діючи в умовах воєнного стану, за попередньою змовою, пред`явили незаконну вимогу щодо передачі останнім грошових коштів та змусили ОСОБА_8 здійснити переказ грошових коштів в особливо великих розмірах, у сумі 70000 доларів США що в еквіваленті до національної валюти згідно з офіційним курсом Національного банку України становить 2 923 557 гривень, на криптогаманець «0х4С8а703dB61ed9E843c732E1Db8E66E7E1ed35F1» супроводжуючи свої дії погрозами та застосуванням насильства.

Таким чином, старший лейтенант ОСОБА_6 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України вимагання, що завдало майнової шкоди в особливо великих розмірах, в умовах воєнного стану, за попередньою змовою групою осіб.

10 листопада 2025 року ухвалою слідчого судді ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 09 січня 2026 року включно.

30.12.2025 досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000855, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24 липня 2025 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.2 ст.289, ч.4 ст.189 КК України було завершено та сторонам відкрито матеріали досудового розслідування, однак обвинувальний акт на теперішній час не вручено, підготовче судове засідання на даний час не було призначено.

У разі обрання судом стосовно ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з позбавленням волі, останній зможе реалізувати дії, зазначені у п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, це може призвести до втрати доказів для доведення вини ОСОБА_6 в суді, що призведе до уникнення особою кримінальної відповідальності за скоєння особливо тяжкого злочину.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_10 клопотання підтримав, просив його задовольнити, мотивуючи обставинами, викладеними в ньому, вказавши та обґрунтованість підозри, а також на наявність ризиків, які були встановлені раніше судом, і які не втратили своє значення та є достатніми для продовження запобіжного заходу строком на 60 днів.

Захисник ОСОБА_4 заперечувала проти задоволення клопотання про продовження строку тримання під вартою, зазначила, що ОСОБА_6 свою вину визнає, добровільно видав гроші, коли перебував під заставою то не переховувався від слідства, ризики не обґрунтовані, просила визначити розмір застави.

Підозрюваний ОСОБА_6 в судовому засіданні просив у клопотанні прокурора відмовити.

Дослідивши клопотання та надані письмові докази, вислухавши прокурора, захисника та підозрюваного, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Як убачається з матеріалів клопотання, 24,25 липня 2025 року до ЄРДР за №0000855 внесені відомості за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 289, ч. 4 ст. 189 КК України, з коротким викладом обставин: «встановлено, що 24.07.2025 об 11.00 год. ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_6 , знаходячись на сільськогосподарському полі поблизу с. Губиниха Самарівського району Дніпропетровської області, викрали ОСОБА_8 та вивезли до с. Лиман Покровського району Донецької області (ЖЄО№34461 від 24.07.2025).

Відповідно до ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи. За змістом ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною 2 ст. 177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя враховує, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві, проте зважаючи на вимоги, закріплені у статті 9 КПК України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд в цьому контексті враховує позиції Європейського суду з прав людини викладені в його рішеннях.

Зокрема, за змістом п. 175 рішення ЄСПЛ від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, також вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

12 серпня 2025 року ОСОБА_6 затримано в порядку ст. 208 КПК України та 12 серпня 2025 року ОСОБА_6 у присутності захисника повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч.2 ст.289, ч.4 ст.189 КК України.

10 листопада 2025 року ухвалою слідчого судді ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 09 січня 2026 року включно.

За таких умов, дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, заслухавши пояснення підозрюваного, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів щодо пред`явленої підозри, з точки зору достатності та взаємозв`язку, слідчий суддя встановив наявність у сторони обвинувачення доказів, які свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч.2 ст.289, ч.4 ст.189 КК України, які могли б об`єктивно зв`язувати його з ними, тобто підтвердити існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний міг вчинити це кримінальне правопорушення.

Згідно з вимогами чинного законодавства сама по собі наявність обґрунтованої підозри не може бути єдиною підставою для застосування до підозрюваного запобіжного заходу, оскільки їх застосування потребує наявність існування хоча б одного із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Стосовно ризику, визначеного п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя погоджується з позицією сторони обвинувачення щодо його наявності, з огляду на те, що ОСОБА_6 усвідомлює, що він підозрюється у вчиненні нетяжкого, тяжкого і особливо тяжкого злочинів, покарання за останнє з яких передбачено у вигляді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна, а тому, з огляду на тяжкість покарання, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Крім того, місце проживання ОСОБА_6 зареєстровано на тимчасово окупованій території України у м.Пологи Запорізької області, відомостей про наявність у нього житла на підконтрольній Україні території слідчому судді не надано.

Крім того, про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, свідчить те, що підозра ОСОБА_6 , зокрема обґрунтовується показаннями свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , потерпілого ОСОБА_8 , які ще не допитані в суді. Розуміючи тяжкість покарання, яке може бути призначене судом у разі визнання ОСОБА_6 винуватим, підозрюваний, перебуваючи на волі, матиме реальну можливість незаконно впливати на свідків, потерпілого та змусити їх змінити свої показання з метою уникнення кримінальної відповідальності.

При цьому, вважаю не доведеними наявність ризиків, передбаченого п.п.4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки вони нічим, крім припущення прокурора, об`єктивно не підтверджені.

Вважаю, що вказані ризики на даний час не втратили свою актуальність.

З клопотання прокурора та доданих до нього документів вбачається, що 30.12.2025 досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000855, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24 липня 2025 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.2 ст.289, ч.4 ст.189 КК України було завершено та сторонам відкрито матеріали досудового розслідування, однак обвинувальний акт на теперішній час не вручено, підготовче судове засідання на даний час не було призначено.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу тримання під вартою, який був обраний ОСОБА_6 ухвалою слідчого судді Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 серпня 2025 року, та продовжений ухвалою слідчого судді від 10 листопада 2025 року, строк дії якого спливає 09 січня 2026 року, слідчий суддя враховує вимоги п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Вважаю, що застосування більш м`яких запобіжних заходів особистого зобов`язання, особистої поруки чи домашнього арешту не відповідатиме обставинам справи та тяжкості обвинувачення, при цьому щодо особистої поруки ніхто із бажаючих (поручителів) до слідчого судді не звертався. Крім того, особисте зобов`язання і домашній арешт також не може бути застосований до ОСОБА_6 і з тих підстав, що останній є військовослужбовцем, зареєстрований в м. Пологи Запорізької області, що є тимчасово окупованою територією України.

Отже, слідчий суддя вважає, що прокурором доведено той факт, що інші, більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, зазначеним у клопотанні та визнаним слідчим суддею доведеними. Так, застосування до ОСОБА_6 тримання під вартою, як виняткового запобіжного заходу, є цілком виправданим, зважаючи на суспільну небезпеку діяння, у якому підозрюється останній, та неможливість забезпечити запобігання наявних ризиків більш м`якими запобіжними заходами, зокрема, домашнім арештом, оскільки останній підозрюється у вчиненні тяжких кримінальних правопорушень. Тому застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою є недоцільним і невиправданим, а доводи сторони захисту щодо недоведеності ризиків і можливість обрання більш м`якого запобіжного заходу з цих же підстав слідчий суддя вважає необґрунтованими.

Відповідно до ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 КПК України.

В своєму рішенні «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 р. ЄСПП зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Розглядаючи питання щодо застосування застави, суд виходить з того, що ч. 3 ст. 183 КПК України покладає на слідчого суддю, суд обов`язок при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. В свою чергу, ч. 4 ст. 183 КПК України надає слідчому судді (суду) право, з урахуванням положень ст.ст. 177, 178 КПК України, не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, щодо злочину, пов`язаного із застосуванням насильства або погрозою його застосування. Тобто Закон не зобов`язує слідчого суддю (суд) не визначати у такому випадку розмір застави, а надає дискреційні повноваження з цього питання. Так, ОСОБА_6 дійсно обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочинів із застосуванням насильства щодо потерпілого ОСОБА_8 . Отже, враховуючи всі обставини справи, вважаю доцільним не визначати розмір застави в якості альтернативного запобіжного заходу.

Відповідно до ч.6 ст.199 КПК України, у разі закінчення строку запобіжного заходу до проведення підготовчого судового засідання прокурор не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення строку дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу може подати клопотання про його продовження. Розгляд такого клопотання здійснюється слідчим суддею за правилами цієї статті.

Враховуючи, що досудове розслідування у кримінальному провадженні завершено, проте обвинувальний акт не складено, а підготовче судове засідання не проведено, а також те, що прокурором доведено існування ризиків, передбачених п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку про наявність підстав для продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 . Разом з тим, прокурор не довів необхідність продовження запобіжного заходу строком на 60 днів. З урахуванням необхідності здійснення процесуальних дій, передбачених ст.ст.290,291,293 КПК України, слідчий суддя дійшов до висновку, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 необхідно продовжити до 06 лютого 2026 року включно.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 194, 199, 376 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора задовольнити частково.

Продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строком до 06 лютого 2026 року включно.

Строк дії ухвали - до 06 лютого 2026 року включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 5 днів.

Повний текст ухвали оголошено 09 січня 2026 року о 13:00 год.

Слідчий суддя ОСОБА_1

Логін:

Для помилки:

Пароль:

Для помилки:

З метою упередження перешкоджанню стабільній роботі Реєстру шляхом здійснення автоматичних або автоматизованих запитів на пошук та копіювання ("викачування") бази даних, запроваджено інтерактивний елемент захисту системи

Введіть cуму цифр, зображених на малюнку:

Перевірити
Закрити

Ваше ім'я:

Для помилки:

Ваш e-mail:

Для помилки:

Повідомлення:

Для помилки:

Введіть в поле результат арифметичного виразу:

Для помилки:

Зачекайте, будь ласка...