Справа № 461/948/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/961/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання: ОСОБА_5

розглянувши в м. Львові у відкритому судовому засіданні у режимі відео конференції апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 04 листопада 2025 року у частині обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави ОСОБА_6 , обвинуваченій у кримінальному провадженні № 0000790 від 30 листопада 2022 року у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, -

з участю прокурора: ОСОБА_8

захисника: ОСОБА_7

обвинуваченої: ОСОБА_6

представника потерпілого: ОСОБА_9

ВСТАНОВИЛА:

ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 04 листопада 2025 року відновлено зупинене судове провадження у кримінальному провадженні № 0000790 від 30.11.2022 року про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, згідно ухвали Галицького районного суду м. Львова від 31.03.2025. Кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України -прийнято до провадження Галицького районного суду м. Львова. Справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні в приміщенні Галицького районного суду м. Львова (м.Львів, вул. Чоловського, 2) на 11.11.2025 року о 10.30 год.

Клопотання прокурора задоволено та застосовано до обвинуваченої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який обрано ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 31.03.2025, у Державній установі «Львівська установа виконання покарань (№ 19)», строком на 60 днів з моменту затримання, тобто до 01.01.2026 року включно, без визначення розміру застави. У задоволенні клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 про закриття кримінального провадження відмовлено.

Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції, врахував факт виїзду ОСОБА_6 за кордон, невиконання нею обов`язків, які були покладені ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 07 грудня 2021 року, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , очевидну суспільну небезпеку обвинуваченої, відсутність в останньої постійного місця проживання на території Львівської області, та те, що у разі доведеності її вини їй загрожує реальний термін покарання до 8 років позбавлення волі, перебування тривалий час в розшуку та затримання на території іноземної держави, що виключає можливість обрання обвинуваченій менш суворого запобіжного заходу.

Не погоджуючись із оскаржуваною ухвалою суду у частині застосування до обвинуваченої ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу. Просить скасувати ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 04 листопада 2025 року у частині застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави обвинуваченій ОСОБА_6 та постановити нову ухвалу, якою частково задоволити клопотання прокурора, застосувавши до обвинуваченої ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю за адресою: АДРЕСА_1 , із покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України. За неможливістю застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, встановити розмір застави у сумі, що відповідає 30 (тридцяти) розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Розгляд апеляційної скарги проводити за участю захисника та обвинуваченої, у режимі відео конференції.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що оскаржувана ухвала у частині застосування до обвинуваченої ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є незаконною.

Стверджує, що суддею не взято до уваги доводи сторони захисту та обрано найсуворіший запобіжний захід без розглянутої можливості застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Крім того вважає, що суддя всупереч вимог п.3 ст.183 КПК України не визначив розмір застави, без належної мотивації такого висновку. Наголошує, що стороною обвинувачення у порушення вимог ч.3 ст.184 КПК України не долучено до клопотання копій матеріалів, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання та не доведено жодний із заявлених ризиків.

Звертає увагу на те, що сам по собі запобіжний захід не може застосовуватися до обвинуваченої , як вид кримінальної відповідальності, якій ОСОБА_6 ще не піддана. Підкреслює, що обвинувачена має міцні соціальні зв`язки, тимчасово виїхала за кордон після повномасштабного вторгнення та введення воєнного стану, має позитивну репутацію, раніше не судима.

Заявляє, що із наявних матеріалів справи видно лише факт неодноразового оголошення ОСОБА_6 у розшук, проте обставини її ухилення від суду не досліджувалися, а твердження прокурора про те, що обвинувачена не з`являлася у судові засідання, спростовуються журналом судового розгляду у суді першої інстанції.Посилається на практику ЄСПЛ.

Прокурор ОСОБА_10 та представник потерпілого ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_9 подали письмові заперечення, у яких просять залишити ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 04 листопада 2025 року у частині обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави обвинуваченій ОСОБА_6 .

Заслухавши пояснення обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника адвоката ОСОБА_7 на підтримку доводів апеляційної скарги, прокурора ОСОБА_12 та представника потерпілого ОСОБА_13 , які вважають оскаржуване судове рішення законним та обґрунтованим, суд апеляційної інстанції приходить до наступного.

Згідно із положеннями до ч.1 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Із змісту ст.178 КПК України вбачається, що при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа.

Розглядаючи клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке можливе

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як вбачається з матеріалів провадження суд при прийнятті рішення про застосування до обвинуваченої ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою врахував положення наведених норм процесуального закону та дійшов вірного висновку про доведеність наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, обґрунтовано пославшись на те, що існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, зокрема взяв до уваги факт виїзду ОСОБА_6 за кордон, невиконання нею обов`язків, які були покладені ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 07.12.2021, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , очевидну суспільну небезпеку обвинуваченої, відсутність в останньої постійного місця проживання на території Львівської області, та те, що у разі доведеності її вини їй загрожує реальний термін покарання до 8 років позбавлення волі, перебування тривалий час в розшуку та затримання на території іноземної держави.

Не заслуговують на уваги доводи сторони захисту про те, що обвинувачена ОСОБА_6 не мала наміру переховуватися від суду, оскільки будь яких дій уникнути покарання не вчиняла, приймала участь в судових засіданнях по справі в режимі відеоконференції 19.12.2022, 13.03.2023 та 20.03.2023, за кордон виїхала тимчасово.

Так, матеріалами справи доводиться те, що обвинувачена ОСОБА_6 , будучи обізнана про наявність щодо неї кримінального провадження в суді, а також застосованого запобіжного заходу, з покладенням на неї процесуальних обов`язків, в тому числі і здати в органи міграційної служби документи, які дають право виїзду за кордон, їх не виконала та 02.04.2023 виїхала за межі України, де і перебувала до затримання її правоохоронними органами Федеративної Республіки Німеччина 27.08.2025, тобто понад два роки, а не тимчасово, як зазначає сторона захисту, у зв`язку з воєнними діями в Україні.

Відповідно до п. 7 ст. 42 КПК України обвинувачений зобов`язаний прибути за викликом до суду, а у разі неможливості прибути за викликом у призначений строк заздалегідь про це повідомити. Будь яких клопотань про неможливість прибути за викликами суду обвинувачена не подавала.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_6 обраний судом ще 31 березня 2025 року в порядку ч.6 ст. 193 КПК України (за відсутності обвинуваченої). Процедура, передбачена в ч. 6 ст. 193 КПК, є випадком, який дозволяє суду розглянути клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених ст. 177 КПК, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. Відтак, ризики, передбачені ст. 177 КПК України, доведені прокурором ще під час обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В подальшому 03.11.2025 обвинувачена ОСОБА_6 видана правоохоронними органами ФРН в Україну для притягнення до кримінальної відповідальності та доставлена 04.11.2025 до суду для розгляду питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну не більш м`який .

Зважаючи на наведене, колегією суддів встановлено, що при застосуванні запобіжного заходу щодо обвинуваченої ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою суд першої інстанції врахував наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які продовжують існувати, фактичні обставини справи та особу обвинуваченої, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій у разі засудження, у їх взаємозв`язку з можливими ризиками в справі.

Окрім цього, суд правильно дійшов до переконання про неможливість визначення застави, оскільки запобіжний захід у виді застави вже був порушений обвинуваченою в межах цього провадження.

Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апелянта правильних висновків суду першої інстанції не спростовують, є необґрунтованими і безпідставними.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, які були б підставою для скасування постановленого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Ухвала суду першої інстанції про обрання обвинуваченій ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави є обґрунтованою та вмотивованою, а підстави для її скасування відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскаржувана ухвала суду є законною й обґрунтованою, відтак підстав для задоволення апеляційних вимог обвинуваченого не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 04 листопада 2025 року у частині обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави ОСОБА_6 , обвинуваченій у кримінальному провадженні № 0000790 від 30 листопада 2022 року у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4