Справа № 487/6184/25
Провадження № 1-кс/487/259/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2026 року Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , розглянувши клопотання заступника керівника Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Херсоні) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0000338 від 11 лютого 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263, ч. 3 ст. 289 КК України про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4

ВСТАНОВИВ:

25.11.2025 року заступник керівника Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Херсоні) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, ОСОБА_7 , за погодженням із прокурором Дністровської окружної Чернівецької прокуратури ОСОБА_8 , звернувся до слідчого судді із указаним клопотанням, у якому просив застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Клопотання мотивовано тим, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 263 КК України, а також наявність ризиків передбачених п. п. 1,2,3 ст. 177 КПК України. Так, обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно підозрюваного спрямоване на забезпечення посилення контролю за місцем перебування останнього, виконання ним процесуальних обов`язків, попередження та своєчасне припинення вчинення підозрюваним незаконного впливу на свідків та вчинення інших кримінальних правопорушень. Окрім того, органу досудового розслідування ще необхідно встановити ряд обставин вчинення кримінального правопорушення та провести значний обсяг слідчих дій, направлених на пошук нових доказів скоєного злочину підозрюваним. У разі перебування підозрюваного на волі виникають ризики вчинення ним дій, спрямованих на перешкоджання здійснення досудового розслідування. Відтак, жоден із більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання слідчого із підстав вказаних в ньому, просив його задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_4 в судовому засіданні вину не визнав, суду пояснив, що на той момент він проходив службу в місті Херсоні, його командир ОСОБА_9 попросив його відтягнути автомобіль BMW X5 на ремонт, пояснивши, що це його автомобіль, який є несправним. Вони відтягнули авто на металобазу. Також пояснив, що вилучена у нього зброя є трофейною, яку він приніс ввечері додому, а зранку вже її було знайдено під час проведення обшуку, видав зброю добровільно, вона була в розібраному вигляді та не підлягала користуванню.

Захисник підозрюваного ОСОБА_5 в судовому засіданні зазначив, що ОСОБА_9 попросив ОСОБА_4 перетягти авто, він це зробив не з власної ініціативи. Підозрюваний завжди з`являється на виклики слідства та суду, проходить лікування для повернення на службу, має гарну характеристику та добре виконує бойові завдання, знайдена у підозрюваного зброя не придатна до застосування. Посилаючись на те, що зазначені у клопотанні ризики не доведені просив відмовити у задоволенні клопотання та застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Захисник підозрюваноїОСОБА_6 в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні клопотання та застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, посилаючись на те, що зазначені у клопотанні ризики є необґрунтованими.

Заслухавши позицію сторін кримінального провадження, вивчивши клопотання, а також матеріали, якими слідчим обґрунтовані його доводи, суд дійшов наступного.

З клопотання вбачається, щоДругим слідчим відділом (з дислокацією у м. Херсоні) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000338 від 11 лютого 2023 року за підозрою ОСОБА_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 263 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що молодший сержант ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, перебуваючи на посаді водія відділення спеціальних автомобілів автомобільного взводу роти матеріально-технічного забезпечення, у військовому званні «старший солдат», в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, за попередньою змовою групою осіб вчинив злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту за таких обставин.

ОСОБА_4 , який діяв за попередньою змовою з командиром автомобільного взводу роти матеріально технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 НГУ ОСОБА_9 , у період з листопада 2022 року по лютий 2023 року, за невстановлених обставин, в поле зору потрапив автомобіль «BMW», моделі «X5», реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 , який був залишений власником ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку із несправністю, на проїзній частині біля під`їзду № 1 буд. АДРЕСА_1 .

В подальшому, не пізніше 11.02.2023, у ОСОБА_4 , який діяв за попередньою змовою із ОСОБА_9 виник спільний злочинний умисел незаконно заволодіти вказаним транспортним засобом.

Реалізовуючи свій протиправний умисел 11.02.2023, приблизно в 03 годині, ОСОБА_4 , який був за кермом невстановленого в ході досудового розслідування автомобіля, разом із ОСОБА_9 , прибули до під`їзду № 1 буд. 34 по вулиці Карбишева в м. Херсоні та не маючи законних прав на автомобіль «BMW», моделі «X5», реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 , діючи за попередньою змовою групою осіб, умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, без дозволу власника транспортного засобу, прикріпивши буксирувальний трос позаду невстановленого автомобіля, за кермом якого перебував ОСОБА_4 та до передньої частини автомобіля «BMW», моделі «X5», реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 , вартість якого становила 1 129 240, 00 гривень, незаконно, таємно заволоділи вказаним транспортним засобом та шляхом буксирування почали рух у напрямку тимчасового місці розташування військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України в АДРЕСА_2 .

У невстановлений під час досудового розслідування час, але не пізніше 15 год. 50 хв. 12.02.2023, після отримання відомостей про пошук зазначеного автомобіля співробітниками поліції, з метою уникнення кримінальної відповідальності та приховання слідів вчиненого кримінального правопорушення залишили зазначений автомобіль на території гаражного кооперативу «Авіатор» за адресою: м. Херсон, вул. Новомиколаївська буд. 7А, де в подальшому частково розукомплектували останній, тобто розпорядилися викраденим легковим автомобілем «BMW», моделі «X5», реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 на власний розсуд.

Таким чином потерпілому ОСОБА_10 спричинено майнової шкоди на загальну суму 1 129 240, 00 гривень, яка у двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Тобто ОСОБА_4 підозрюється у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України.

Крім того, ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_4 Національної гвардії України, перебуваючи на посаді командира кулеметного взводу роти вогневої підтримки НОМЕР_5 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_4 Національної гвардії України, у достовірно невстановлений досудовим розслідуванням день, час та місці, але не пізніше 17.09.2025, перебуваючи в зоні проведення бойових дій у Харківській області в районі м. Куп`янськ, знайшов: автоматичну нарізну вогнепальну зброю, бойовий 5,45 мм автомат АК-74 № НОМЕР_6 , 1986 р.в., після чого у останнього виник злочинний умисел, направлений на незаконне придбання та зберігання вищевказаної вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне придбання та зберігання вогнепальної зброї, ОСОБА_4 , у достовірно невстановлений день та час, але не пізніше 18.09.2025, достовірно знаючи про відсутність у нього передбаченого законом дозволу на придбання та зберігання вогнепальної зброї, в порушення вимог постанови Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» від 24.01.1995, «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробника для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за властивостями, метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї, або вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС від 21.08.1998 та «Положення про дозвільну систему», затвердженої постановою КМУ № 576 від 12.10.1992, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, діючи незаконно, знайдену автоматичну нарізну вогнепальну зброю, бойовий 5,45 мм автомат АК-74 № НОМЕР_6 , 1986 р.в., перемістив до свого місця проживання, а саме до квартири АДРЕСА_3 , де незаконно зберігав без передбаченого законом дозволу до 19.09.2025.

В подальшому, 19.09.2025, в період часу з 06 год. 56 хв. по 08 год. 37 хв. під час проведення обшуку квартири АДРЕСА_3 бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі виявлено та вилучено автоматичну нарізну вогнепальну зброю, бойовий 5,45 мм автомат АК-74 № НОМЕР_6 , 1986 р.в., яку ОСОБА_4 незаконно придбав та зберігав без передбаченого законом дозволу.

Тобто ОСОБА_4 підозрюється у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

21.11.2025 за погодженням з прокурором повідомлено ОСОБА_4 про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263,ч. 3 ст. 289 КК України.

Причетність підозрюваного ОСОБА_4 до скоєння інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, якими повністю обґрунтовуються пред`явлена підозра, а саме: протоколом огляду місця події від 11.02.2023; протоколом огляду місця події від 12.02.2023; протоколом допиту представника потерпілого ОСОБА_11 ; протоколом зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функцію фото- та кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- та кінозйомки, відеозапису від 07.03.2023; протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 08.05.2023; довідкою аналізу з`єднань абонентських мобільних номерів ОСОБА_9 , ОСОБА_4 ; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_10 від 08.09.2025 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 19.09.2025; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 30.09.2025 за участі свідка ОСОБА_13 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_14 від 24.09.2025; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 30.09.2025 за участі свідка ОСОБА_14 ; протоколом допиту начальника секції планування застосування штабу військової частини НОМЕР_1 НГУ ОСОБА_15 від 14.10.2025; протоколом допиту свідка ОСОБА_16 від 21.10.2025; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 21.10.2025 за участі свідка ОСОБА_16 ; протоколом огляду відеозапису із камер зовнішнього відеоспостереження домоволодіння; протоколом допиту заступника командира військової частини НОМЕР_1 НГУ ОСОБА_17 від 23.10.2025; протоколом слідчого експерименту від 11.11.2025 за участі свідка ОСОБА_16 ; протоколом обшуку від 19.09.2025; висновком експерта № СЕ-19/122-25/5384-БЛ та іншими матеріалами кримінального провадження.

Згідно частини 1 статті 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказують слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику, або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182), те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

При дослідженні доданих до клопотання доказів, суд доходить висновку, що органом досудового розслідування ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263,ч. 3 ст. 289 КК України. Обґрунтованість підозри підтверджується наявними в долучених на обґрунтування клопотання документах даними, які на даній стадії процесу є достатніми для висновку про обґрунтованість підозри. Також слідчим суддею враховано обставини вчинення інкримінованого діяння та його суспільну небезпечність.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_4 , виходячи з наявних в наданих суду матеріалах клопотання, слідчий суддя доходить висновку про наявність обґрунтованої підозри про причетність останнього до вчинення кримінального правопорушення, за викладених у клопотанні обставин.

В той же час, слідчий суддя вважає за необхідне роз`яснити, що згідно з ст. 198 КПК України, висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу, враховуються обставини, передбачені ст.178 КПК України: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Вирішуючи питання про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, слідчий суддя враховує не тільки положення, які передбачені КПК, а й вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі Клоот проти Бельгії (Cloot v. Belgium, § 40) серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших порушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідний в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться.

Щодо ризиків, то слідчим зазначено про наявність ризиків, передбачених п.п.1, 2, 3 ст.177 КПК України, слідчий суддя вважає зазначити наступне.

У справі «Нінеску проти Республіки Молдова» (Ninescu v. the Republic of Moldova) (заява № 47306/07, рішення від 15.07.2014 року, остаточне рішення від 15.11.2014) Європейський суд з прав людини звернув увагу на те, що «для виправдання позбавлення заявника свободи національні суди навели безліч підстав, велика частина з яких полягає в перефразуванні підстав застосування запобіжних заходів, передбачених КПК, не пояснивши, як вони можуть бути застосовані до заявника» (п.67).

Особливість запобіжних заходів полягає в тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку підозрюваного, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що підозрюваний може спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди, але цього недостатньо для обрання запобіжного заходу. Якщо про ризик переховування заявлено слідчим, суд має виходити виключно з конкретної оцінки фактів, сукупність яких може доводити або спростовувати вірогідність вчинення підозрюваним негативних дій.

Так, ризик переховування обґрунтований тяжкістю покарання. Суворість покарання є однією з обставин, яка має враховуватись судом при оцінці ризику переховування. Як неодноразово зазначав Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна, і необхідність в утриманні під вартою відсутня. («Панченко проти Росії» (Panchenko v. Russia), § 106, «Летельє проти Франції», п. 43). Таким чином, сама по собі тяжкість покарання, що може бути застосоване до особи за умови визнання її винуватості, не є самостійною і достатньою підставою для встановлення ризику втечі. Така обставина має значення лише у сукупності з іншими релевантними факторами.

У клопотанні зазначається, що підозрюваний з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності може переховуватись від органів досудового розслідування. Тобто, ризик втечі обґрунтовується не якимись фактичними обставинами, а фактом вчинення кримінального правопорушення. Зазначені твердження не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. Конкретних обставин або дій підозрюваного, які б свідчили про його ухилення від слідства, слідчому судді не надано. Інших обставин на підтвердження ризику втечі прокурором також не було зазначено.

На переконання слідчого судді найбільш вагомими факторами при оцінці ризику переховування є дані про особистість підозрюваного, адже саме за їх сукупного аналізу можна скласти уявлення про те, наскільки вагомою є вірогідність недобросовісної поведінки особи. З цього приводу Європейський суд зазначав, що ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova («Бекчиєв проти Молдови») § 58.

Слідчий суддя вважає, що ризик переховування від слідства та суду є маловірогідним. На відсутність такого ризику вказують обставини життя підозрюваного, його поведінка після вчинення кримінального правопорушення. Подія злочину мала місце у лютому 2023 року, про підозру було повідомлено 21 листопада 2025 року. Підозрюваний розумів, що їй може бути пред`явлена підозра, мав достатньо часу для втечі чи її організації, але за такий тривалий час не вчинив жодного вчинку, який би свідчив про намір втечі.

Підозрюваний є військовослужбовцем, займає посаду командира кулеметного взводу, має сім`ю, двох неповнолітніх дітей 2013 та 2021 року народження, постійне місце реєстрації та проживання. Вкрай сумнівним є те, що за такої поведінки, підозрюваний буде переховуватися від слідства. Поведінка підозрюваного в суді також не свідчить про такі наміри.

Прокурором жодним чином не було зазначено де може переховуватися підозрюваний, чи є в нього матеріальні ресурси для цього, що є необхідним для організації переховування.

Щодо ризику впливу на свідків, то вказаний ризик прокурором не обґрунтований і в судовому засіданні даний ризик не знайшов свого підтвердження. Слідчий у клопотанні зазначив, що підозрюваний перебуваючи на волі, самостійно або через інших осіб може перешкоджати встановленню істини у справі, здійснювати вплив на свідків, узгоджувати свої показання з показаннями інших осіб, які визнані свідками чи підозрюваними у справі, надавати цим особам поради з урахуванням відомих йому обставин справи, схиляти їх до дачі завідомо неправдивих показань в ході досудового розслідування, з метою створення собі «алібі» щодо його непричетності до вчинення інкримінованого йому злочину, тим самим перешкодити встановленню істини в кримінальному провадженні, що дає підстави стверджувати, що інший запобіжний захід, крім тримання під вартою, не зможе ефективно забезпечити виконання запланованих процесуальних рішень у кримінальному провадженні. Також посилається на те, що на сьогоднішній день ще не допитано всіх свідків по кримінальному провадженню. Але при цьому прокурор не зазначив на кого конкретно із свідків може впливати підозрюваний, в чому цей вплив може полягати та які наслідки це матиме для кримінального провадження. На переконання слідчого судді відсутність знань підозрюваного в галузі права не надає йому можливості орієнтуватися у змісті показань свідків, значимості їх показань, а відповідно і тиску з метою якось змінити ці покази, щоб вони перестали бути доказами у кримінальному провадженні. За вказаних обставин незрозуміло, яким чином підозрюваний буде впливати на свідків.

Як встановлено слідчим суддею, клопотання не містить переконливого обґрунтування припущень слідчого про наявність у підозрюваної наміру незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні у ході досудового розслідування у такий спосіб, що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання ризикам, передбаченими ст.177 КПК України. Разом з цим, доводи, які зазначені в клопотанні слідчого про застосування запобіжного заходу щодо можливості переховування підозрюваного від органів досудового слідства та суду, не знайшли свого підтвердження, наданими та дослідженими в судовому засіданні доказами, долученими до матеріалів клопотання, а відтак є непропорційними легітимній меті, яка ставиться до застосування запобіжних заходів.

Разом з тим, в клопотанні слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_4 відсутнє достатнє обґрунтування, що більш м`який запобіжний захід, не здатний запобігти ризикам у кримінальному провадженні, не доведено і в судовому засіданні необхідність застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За вказаних обставин, проаналізувавши всі надані сторонами докази та дані про особу підозрюваного, яка має постійне місце проживання та реєстрації, одружений, має двох неповнолітніх дітей, є військовослужбовцем, проходить лікування та має намір продовжити службу, слідчий суддя не знаходить підстав для задоволення клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

На підставі наведеного, зважаючи на необхідність дотримання цілей кримінального провадження, загальних засад кримінального провадження, слідчий суддя, з метою забезпечення виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків, у зв`язку з тим що в ході розгляду клопотання доведено обґрунтованість підозри та наявність існування ризику переховуватись від органів досудового розслідування та суду, з урахуванням початкової стадії досудового розслідування, доходить висновку про наявність підстав для застосування до підозрюваної запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, з покладенням на підозрюваного ОСОБА_4 відповідних обов`язків, а саме: прибувати до слідчого, прокурора та суду за вимогою; не відлучатися із населеного пункту, в якому вона зареєстрована, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

За таких обставин слідчий суддя доходить до висновку, що клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді заставизадоволенню не підлягає.

Роз`яснити учасникам кримінального провадження, що відповідно до ст. 179 КПК України, особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного,обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені ст.194 КПК України. В разі невиконання вищезазначених обов`язків до підозрюваного може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з ч. 7 ст.194 КПК України, обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому ст.199 цього Кодексу. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.

Керуючись ст. ст.177-179, 193,196,205,309 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання заступника керівника Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Херсоні) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0000338 від 11 лютого 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263, ч. 3 ст. 289 КК України про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 - відмовити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді у вигляді особистого зобов`язання.

Покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки передбачені ч.5 ст.194 КПК України:

- прибувати до слідчого, прокурора та суду за вимогою;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Строк дії обов`язків, покладених на підозрюваного - до 21 січня 2026 року (включно).

Роз`яснити підозрюваному, що в разі невиконання вищезазначених обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду, протягом п`яти днів з дня її оголошення. Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено 12.01.2026 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1