ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
1-кс/643/5299/25 Доповідач ОСОБА_2
Апеляційне провадження № 11-сс/818/1245/25
Категорія: у порядку КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2025 року Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

захисників - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові апеляційні скарги захисників підозрюваного ОСОБА_7 адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Салтівського районного суду м. Харкова від 20 вересня 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0011487 від 11.08.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 332 КК України,

в с т а н о в и в:

Ухвалою слідчого судді Салтівського районного суду м. Харкова від 20 вересня 2025 року клопотання слідчого задоволено, застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_7 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 днів з моменту затримання, до 17.11.2025, визначено суму застави у розмірі сто дев`яносто чотири прожиткових мінімуми для працездатних осіб, що становить 587432 (п`ятсотвісімдесят сімтисяч чотиристатридцять дві)гривні 00 копійок, при внесенні якої підозрюваний підлягає звільненню з-під варти з покладенням на нього наступних процесуальних обов`язків: прибувати до слідчого, прокурора, чи суду за першою вимогою; не відлучатись за межі міста Харкова без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та роботи; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; утримуватися від спілкування із свідками, експертами, спеціалістами, іншими підозрюваними у даному кримінальному провадженні та іншими особами з приводу обставин вчинення інкримінованого йому злочину.

Не погодившись з зазначеною ухвалою слідчого судді, захисники підозрюваного подали апеляційні скарги. Захисник ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить ухвалу слідчого судді від 20.09.2025 скасувати та застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, або визначити мінімальний розмір застави. В обгрунтування апеляційних вимог захисник зазначає, що ОСОБА_7 раніше не був судимим, одружений, має вищу освіту, місце проживання у м. Харків, до 12.09.2025 офіційно був працевлаштований, має малолітню дитину з важким захворюванням та матір похилого віку, яка також перебуває на лікуванні та знаходиться на утриманні підозрюваного. Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді від 20.09.2025 скасувати, постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого, застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у період часу з 20.00 до 07.00 години, або застосувати більш м`який запобіжний захід, у випадку підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, захисник просить зменшити розмір застави до 20 прожиткових мінімумів доходів громадян. В апеляційній скарзі захисник посилається на те, що у повідомленні про підозру не зазначено конкретизації дій ОСОБА_7 , які були б підставою для кваліфікації його дій за частиною 3 статті 332 КК України. Вважає, що зміст повідомлення про підозру грунтується на припущеннях, не зазначено час, місце, спосіб вчинення кожної дії. Стороною обвинувачення до клопотання долучені докази, які не стосуються ОСОБА_7 взагалі. Слідчим суддею не було надано часу стороні захисту для підготовки письмових заперечень. Захисник наводить доводи, які на його думку, спростовують ризики, встановлені слідчим суддею. Щодо визначеного слідчим суддею розміру застави, захисник вказує, що такий розмір застави для підозрюваного є непомірним. Доказів отримання ОСОБА_7 коштів від вчинення кримінального правопорушення не надано. Прокурором не підтверджена наявність у підозрюваного саме такої суми коштів, яка визначена як застава.

Захисник ОСОБА_8 та прокурор були повідомлені про час та місце розгляду апеляційних скарг, однак до суду не прибули, клопотань про відкладення апеляційного розгляду не надходило. Враховуючи, що інтереси підозрюваного ОСОБА_7 представляє захисник ОСОБА_6 , суд апеляційної інстанції вважає можливим проводити розгляд апеляційних скарг сторони захисту за відсутності адвоката ОСОБА_8 та прокурора.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 , який підтримав апеляційні скарги, перевіривши матеріали судового провадження, суд апеляційної інстанції приходить до наступного висновку.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими статтею 177 цього Кодексу.

Згідно із статтею 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК України. Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя, відповідно до статті 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен враховувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховуватися від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. Як вбачається із матеріалів судового провадження, Другим слідчим відділом (з дислокацією у місті Харкові) ТУ ДБР, розташованого у місті Полтаві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0011487 від 11.08.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 332 КК України. 19.09.2025 ОСОБА_7 був затриманий в порядку статей 208, 615 КПК України та 20.09.2025 йому повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 332 КК України, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна. Застосовуючи до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя, оцінюючи сукупність обставин, а саме: наданих органом досудового розслідування доказів на підтвердження наявності обґрунтованої підозри, достатніх підстав вважати, що існують ризики вчинення підозрюваним дій, передбачених пунктами 1, 3, 4 частини 1 статті 177 КПК України дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення клопотання слідчого та застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із заставою, що складає 587483 гривні.

Стороною захисту заперечується обгрунтованість пред`явленої ОСОБА_7 підозри, однак суд апеляційної інстанції зауважує, що згідно усталеної практики ЄСПЛ «обґрунтована підозра» існує тоді, коли факти, якими вона обґрунтовується, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Тобто явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент учинення (рішення у справі «Wloch v. Poland», п.109). Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення. Матеріали долучені слідчим до клопотання на даному етапі досудового розслідування є достатніми для того, щоб пов`язати підозрюваного з інкримінованим йому злочином, а тому доводи захисника щодо необгрунтованості підозри є безпідставними та не спростовують висновків слідчого судді щодо наявності правових підстав для застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Суд апеляційної інстанції враховує зібрані органом досудового розслідування матеріали, які свідчать про наявність обгрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину, зокрема: протоколи допитів свідка ОСОБА_9 , інших свідків, матеріали за результатами проведення НСРД, що у своїй сукупності спростовують доводи сторони захисту щодо непідтвердження фактів, викладених у повідомленні про підозру. На даній стадії провадження суд лише на підставі розумної та об`єктивної оцінки отриманих доказів визначає чи виправдовують вони в своїй сукупності факт проведення досудового розслідування та чи дозволяють встановити причетність особи до вчинення кримінального правопорушення, яка є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходу забезпечення кримінального провадження.

Обгрунтованими є висновки слідчого судді щодо встановлених ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 4 частини 1 статті 177 КПК України, враховуючи зміст показань свідків, залучення до протиправної діяльності інших осіб, специфіку вчинення інкримінованого ОСОБА_7 злочину.

Ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»). Колегія суддів приймає до уваги фактичні обставини цього кримінального провадження, що встановлені органом досудового розслідування, ступінь суспільної небезпеки інкримінованого підозрюваному злочину, а також запровадження в Україні правового режиму воєнного стану, що підтверджує наявність вищевказаних ризиків. У зв`язку із наведеним, підстав для застосування до підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу, не встановлено.

При цьому, посилання сторони захисту на сімейний стан підозрюваного, наявність у нього дитини 2019 року народження та матері, які мають захворювання, не спростовують висновків слідчого судді щодо існування ризиків, які у випадку застосування більш м`якого запобіжного заходу, можуть перешкодити досудовому розслідуванню на початковому етапі.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Щодо доводів сторони захисту про непомірний розмір застави, який був визначений слідчим суддею, колегія суддів виходить з наступного. Відповідно до частини 5 статті 182 КПК України, розмір застави визначається у межах щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно. З оскаржуваної ухвали слідчого судді вбачається, що при визначенні розміру застави слідчий суддя врахував обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_7 тяжкого кримінального правопорушення з корисливих мотивів, у зв`язку із чим вважав необхідним визначити заставу у розмірі, який відповідає сумі грошових коштів, які ОСОБА_7 намагався отримати за сприяння незаконному перетину Державного кордону України, у розмірі 14000 тисяч доларів США, тобто 587483 гривень, що становить 194 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Суд апеляційної інстанції на даному етапі провадження вважає визначений слідчим суддею розмір застави мотивованим та таким, що буде достатньою мірою гарантувати належну процесуальну поведінку підозрюваного, у випадку його звільнення з-під варти.

Розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні. З урахуванням обставин інкримінованого ОСОБА_7 злочину, визначений судом першої інстанції розмір застави на початковому етапі досудового розслідування є необхідним для забезпечення досягнення мети запобіжного заходу, у зв`язку із чим обґрунтованих підстав для його зменшення судом апеляційної інстанції не встановлено. Разом з тим, сторона захисту не позбавлена процесуальної можливості у подальшому із плином часу порушити перед слідчим суддею питання про зменшення раніше визначеного розміру застави.

З огляду на наведене, порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та вмотивоване рішення, судом апеляційної інстанції не виявлено, а наведені в апеляційних скаргах захисників обвинуваченого доводи, колегія суддів не вбачає достатніми для застосування до підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу чи зменшення розміру застави.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, -

постановив:

Апеляційні скарги захисників підозрюваного ОСОБА_7 адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Салтівського районного суду м. Харкова від 20 вересня 2025 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до частини 4 статті 424 КПК України.

Головуючий :

Судді: