Справа № 642/875/23
Судді ОСОБА_1
до ухвали від 16.09.2025 року
№ 1-кп/183/758/25
16 вересня 2025 року м. Самар
16.09.2025 колегія суддів Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення за частиною другою статті 111 Кримінального кодексу України, постановила ухвалу, якою в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_4 було відмовлено. Застосовано щодо обвинуваченої запобіжний захід у виді домашнього арешту строком два місяці, тобто до 16 (включно) листопада 2025 року, покладено на обвинувачену обов`язки:
- не залишати цілодобово місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 ;
- прибувати до прокурора та суду за першою вимогою;
-утримуватись від спілкування зі свідками по даному кримінальному провадженню;
-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Запобіжний захід у виді домашнього арешту застосовано без використання електронного засобу контролю.
Роз`яснено обвинуваченій ОСОБА_4 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники поліції, з метою контролю за її поведінкою, мають право з`являтися в житло, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань. Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення. Порушення умов домашнього арешту має наслідком можливість застосувати більш суворої міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Виконання ухвали покладено на Куп`янський районний відділ поліції Головного управління національної поліції в Харківській області. Копію ухвали направлено начальнику Куп`янського районного відділу поліції Головного управління національної поліції в Харківській області для виконання. Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Я не погоджуюся з рішенням більшості суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 при постановленні цієї ухвали з таких мотивів.
Так, колегією суддів встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України. Окрім цього, судом враховано реальне існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки, надаючи оцінку можливості обвинуваченої ОСОБА_4 переховуватися від суду, суд прийняв до уваги, що існує певна ймовірність того, що вона, з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій.
Відносно ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, щодо можливості ОСОБА_4 незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, суд при постановленні ухвали звернув увагу, зокрема на те, що обвинувачена обізнана про адреси мешкання свідків, а тому, перебуваючи на волі, може вжити заходів щодо незаконного впливу на вказаних осіб.
У зв`язку з цим судом враховано реальне існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Вивченням особи обвинуваченої встановлено, що ОСОБА_4 має постійне місце проживання, працевлаштована, одружена, має двох дітей, один з яких неповнолітній, раніше не судима.
Вважаю, що за умови того, що прокурором доведено існування вказаних ризиків, які колегією суддів враховано, про що наголошено в ухвалі суду від 16.09.2025 року, тому фактично були наявні підстави для задоволення клопотання прокурора та продовження строку тримання обвинуваченої ОСОБА_4 під вартою, оскільки описані ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України не зменшились і продовжують бути актуальними.
Тому, на мою окрему думку, продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_4 в повній мірі відповідало б меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці ЄСПЛ і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Окрім цього, враховуючи вимоги ст.176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.
ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.111 КК України, отже, на моє переконання суд має враховувати імперативний характер ч.6 ст.176 КПК України, що містить категоричний припис щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і не передбачає будь-якої іншої альтернативи при розгляді питання щодо продовження дії запобіжного заходу.
Окрім цього, обвинуваченій ОСОБА_5 було визначено обов`язок не залишати цілодобово місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому, на мою думку, виконання даного та інших обов`язків, що покладені на обвинувачену, як і реалізація контролю за процесуальною поведінкою ОСОБА_4 з боку працівників поліції суттєво ускладнюється через стрімке наближення зони бойових дій до м. Куп`янськ Харківської області, що станом на 16.09.2025 року є загальновідомим фактом.
Також, вважаю, що посилання в ухвалі суду на тривалий час перебування обвинуваченої ОСОБА_4 під вартою, а також термін проведення судового розгляду, як на ознаку зменшення ризиків, було передчасним та таким, що не могло на даному етапі судового розгляду бути підставою для розгляду питання про застосування до обвинуваченої ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою.
За частиною другою, третьою статті 375 КПК України я викладаю письмово свою окрему думку. Ця окрема думка не оголошується в судовому засіданні, приєднується до матеріалів кримінального провадження та є відкритою для ознайомлення.
Суддя ОСОБА_1