ВІТОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/1635/25
Провадження №1-кс/477/1105/25
УХВАЛА

про продовження дії запобіжного заходу

10 жовтня 2025 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Вітовського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання слідчого СВ ВП №4 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 , погодженого з прокурором Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_4 в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000413 від 30 липня 2025 року, про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, такого, що народився в с. Українка Жовтневого району Миколаївської області та фактично проживає в АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, офіційно не працюючого, не одруженого, раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 263, частиною першою статті 309 КК України

за участі: прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

07 жовтня 2025 року слідчий СВ ВП №4 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_5 в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000413 від 30 липня 2025 року, строком до 15 листопада 2025 року.

В обґрунтування поданого клопотання посилається на те, що у провадженні ВП №4 МРУП ГУНП в Миколаївській області перебуває кримінальне провадження №0000413, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 30 липня 2025 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 263, частиною першою статті 309 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , не маючи передбаченого законом дозволу, діючи умисно, здійснює незаконне придбання, накопичування та подальший збут вогнепальної зброї та бойових припасів, без передбаченого законом дозволу, що охоплюється складом кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 263 КК України. Крім того, ОСОБА_5 у невстановлений час та місце, за невстановлених обставин незаконно придбав небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP, масою 0, 2231 г, яку зберігав за місцем свого проживання для особистого вживання без мети збуту, чим вчинив дії, що охоплюються складом кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 309 КК України.

15 серпня 2025 року у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_5 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 263 КК України та ухвалою слідчого судді цього ж дня до підозрюваного застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Строк дії ухвали слідчого судді про застосування ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою спливає 12 жовтня 2025 року.

У свою чергу, як вказує слідчий у поданому клопотанні досудове розслідування неможливо закінчити до дати закінчення терміну дії запобіжного заходу, так як для цього необхідно провести ряд слідчих та процесуальних дій, направлених на збирання доказів та проведення повного, всебічного та об`єктивного розслідування усіх обставин справи.

Оскільки встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу ризики, передбачені статтею 177 КПК України, не зменшились, а обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні, за змістом клопотання, повністю підтверджується зібраними у ході досудового розслідування доказами, перелік яких наведений у клопотанні, слідчий ОСОБА_3 просить продовжити строк дії запобіжного заходу підозрюваному у виді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування до 15 листопада 2025 року.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 підтримав клопотання слідчого про продовження підозрюваному ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та просив його задовольнити, указувавши про те, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені частиною першою статті 177 КПК України.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання слідчого посилаючись на не доведеність ризиків належними та достатніми доказами та просила застосувати до нього більш м`який запобіжний захід.

Підозрюваний ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримав думку свого захисника, вказував, що є учасником бойових дій, позитивно характеризується за місцем проживання, під час перебування в умовах СІЗО в нього погіршився стан здоров`я. Додав, що повністю визнає свою винуватість, щиро кається, співпрацює зі слідством, звернувся до прокурора з проханням про укладення угоди про визнання винуватості, а також має намір викрити інший злочин у сфері незаконного обігу наркотичних засобів.

Заслухавши позиції учасників судового провадження, дослідивши докази по заявленому клопотанню, слідчий суддя встановив наступне.

СВ ВП №4 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000413 від 30 липня 2025 року, яке кваліфіковане за частиною першою статті 263, частиною першою статті 309 КК України за фактом за фактом незаконного зберігання та збуту вогнепальної зброї, вибухових пристроїв, бойових припасів та за фактом зберігання небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено PVP, масою 0, 2231 г.

Досудовим розслідуванням у вказаному кримінальному провадженні встановлено, що ОСОБА_5 , діючи за невстановлених обставин, незаконно придбав 2 корпуса ручних гранат типу Ф1 та 2 підривачі до ручних гранат типу УЗРГ, і розуміючи протиправність своїх дій, незаконно, без передбаченого законом дозволу, переніс вказані предмети до схрону за межами с. Українка Миколаївського району Миколаївської області, де без передбаченого законом дозволу став їх незаконно зберігати, маючи злочинний умисел, спрямований на їх подальший збут.

З метою реалізації свого злочинного умислу спрямованого на збут бойових припасів, ОСОБА_5 05 серпня 2025 року, перебуваючи на дорозі поблизу с. Шевченкове Миколаївського району Миколаївської області, із корисливих мотивів незаконно здійснив збут ОСОБА_7 2 корпуса ручних гранат типу Ф1 та 2 підривача до ручних гранат типу УЗРГ за 2500 гривень.

Крім того, ОСОБА_5 , за невстановлених обставин незаконно придбав 100 набоїв, калібру 7,62 мм, 2 корпуса ручних гранат типу Ф1 та 2 підривача до ручних гранат типу УЗРГМ, і розуміючи протиправність своїх дій, незаконно, без передбаченого законом дозволу, переніс вказані предмети до схрону за межами с. Українка Миколаївського району Миколаївської області, де без передбаченого законом дозволу став їх незаконно зберігати, маючи злочинний умисел, спрямований на їх подальший збут.

14 серпня 2025 року у період часу з 15.45 години по 15.50 годину ОСОБА_5 з метою реалізації свого злочинного умислу, перебуваючи на дорозі поблизу с. Шевченкове Миколаївського району Миколаївської області, із корисливих мотивів незаконно здійснив збут ОСОБА_7 набоїв, калібру 7, 62 мм в кількості 100 одиниць, 2 корпуса ручних гранат типу Ф1 та 2 підривача до ручних гранат типу УЗРГ за 3000 гривень.

Крім того, ОСОБА_5 у невстановлений час та місце, за невстановлених обставин незаконно придбав небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP, масою 0, 2231 г, яку зберігав за місцем свого проживання для особистого вживання без мети збуту.

14 серпня 2025 року ОСОБА_5 затриманий в порядку статті 208 КПК України, а 15 серпня 2025 року останнього повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 263 КК України, а саме у незаконному придбанні, зберіганні та збуті, бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Ухвалою слідчого судді Вітовського районного суду Миколаївської області від 15 серпня 2025 року застосовано до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 12 жовтня 2025 року.

24 вересня 2025 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 309 КК України.

Постановою керівника Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_8 від 06 жовтня 2025 року строк досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000413 від 30 липня 2025 року продовжений до 15 листопада 2025 року включно.

Оскільки строк дії запобіжного заходу визначений ухвалою слідчого судді Вітовського районного суду Миколаївської області від 15 серпня 2025 року закінчується 12 жовтня 2025 року, а кримінальне провадження неможливо завершити до закінчення дії ухвали слідчого судді, слідчий ОСОБА_3 звернувся з клопотанням про продовження такого строку.

Зі змісту ухвали слідчого судді від 15 серпня 2025 року про обрання та застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою вбачається, що обираючи запобіжний захід, слідчим суддею було досліджено надані органом досудового розслідування докази, які свідчили про наявність як і обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчинення інкримінованого йому діяння, так і наявність ризиків, передбачених частиною першою статті 177 КПК України.

За приписами частини четвертої статті 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу. Тобто при вирішенні цього питання слідчий суддя керується загальними приписами, які регулюють застосування відповідного запобіжного заходу.

Загальні підстави і порядок застосування та продовження запобіжного заходу визначені у статті 194, 199 КПК України, конструкції яких передбачають такі критерії дослідження слідчим суддею обставин (фактів): наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження дії запобіжного заходу; обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу.

Щодо обґрунтованості підозри слідчий суддя зазначає, що оскільки чинне законодавство не розкриває це поняття, враховуючи статті 8, 9 КПК України, слід керуватися позиціями Європейського суду з прав людини.

З точки зору практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри це певний стандарт доказування, який означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, пункт 32, Series A, N 182). При чому факти, які викликали підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для того, щоб не лише обґрунтувати засудження, а й пред`явити обвинувачення, що є наступною стадією в процесі розслідування кримінальної справи (рішення у справі «Murrаy v.United Kingdom», 14310/88, 28 жовтня 1994 року, пункт 55).

Зі змісту поданого клопотання та долучених до нього матеріалів вбачається причетність ОСОБА_5 до вчинення кримінального правопорушення, пов`язаного із придбанням, зберіганням, збутом, бойових припасів без передбаченого законом дозволу, що охоплюється складом злочину, передбаченого частиною першою статті 263 КК України, а також до вчинення дій, щодо придбання та зберігання небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено PVP, масою 0, 2231 г, що охоплюється складом кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 309 КК України.

Описана у клопотанні фабула кримінального правопорушення у сукупності з наданими прокурором поясненнями та представленими матеріалами кримінального провадження на даному етапі провадження дає слідчому судді можливість дійти висновку про наявність ознак кримінального правопорушення, передбаченого як частиною першою статті 263, так і частиною першою статті 309 КК України.

Долучені до клопотання прокурором докази, зібрані у ході досудового розслідування, зокрема: протокол прийняття заяви ОСОБА_7 від 30 липня 2025 року; протокол допиту свідка ОСОБА_7 від 31 липня 2025 року; інформаційна довідка від 01 серпня 2025 року; фотозображення грошових коштів; рапорт ЧЧ №6085 від 05 серпня 2025 року; протокол огляду місця події від 05 серпня 2025 року; таблиця зображень до протоколу огляду місця події; акт перевірки об`єкту на наявність вибухових матеріалів від 05 серпня 2025 року; довідка про категорію вибухонебезпечності виявлених вибухових матеріалів від 05 серпня 2025 року; довідка про категорію вибухонебезпечності виявлених вибухових матеріалів від 05 серпня 2025 року; постанова про визнання речовим доказом від 05 серпня 2025 року; квитанція №240; протокол додаткового допиту свідка ОСОБА_9 віл 06 серпня 2025 року; заява про добровільну видачу мобільного телефону від 05 серпня 2025 року; протокол огляду речей від 06 серпня 2025 року; фототаблиця до протоколу огляду речей; протокол огляду місця події від 14 серпня 2025 року під час якого вилучено набої, калібру 7, 62 мм в кількості 100 одиниць, 2корпуса ручних гранат типу Ф1 та 2 підривача до ручних гранат типу УЗРГ; довідка про категорію вибухонебезпечності виявлених вибухових матеріалів від 14 серпня 2025 року; довідка про категорію вибухонебезпечності виявлених вибухових матеріалів від 14 серпня 2025 року; довідка про категорію вибухонебезпечності виявлених вибухових матеріалів від 14 серпня 2025 року; довідка про категорію вибухонебезпечності виявлених вибухових матеріалів від 14 серпня 2025 року; акт перевірки об`єкту на наявність вибухових матеріалів від 14 серпня 2025 року; постанова про визнання речовим доказом від 14 серпня 2025 року; протокол за результатами контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки від 05 серпня 2025 року; протокол про хід проведення негласної (слідчої) дії- аудіо-, відео контроль розмов та інших звуків, рухів та дій особи від 11 серпня 2025 року; протокол за результатами контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки від 14 серпня 2025 року у сукупності з іншими матеріалами кримінального провадження підтверджують причетність ОСОБА_5 до вчинення дій, які можуть охоплюватися складом кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 263, частиною першою статті 309 КК України, що в силу положень частини третьої статті 132 КПК України, частини другої статті 177 КПК України є підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, зокрема і запобіжного заходу.

Досліджених матеріалів достатньо для того, щоб в межах судового контролю, який здійснюється слідчим суддею при розгляді питання про продовження строку дії запобіжного заходу, дійти висновку про наявність обґрунтованої підозри.

На даному етапі провадження, слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі оцінки сукупності отриманих відомостей повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувальних заходів, тому заперечення сторони захисту щодо необґрунтованості підозри слідчим суддею відхиляються.

При цьому, з огляду на заперечення захисника, що надані ним слідчому судді під час розгляду клопотання слідчого, слід роз`яснити, що слідчим суддею не оцінювалися докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, тобто на даному етапі провадження не вирішувалися ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті.

Під час розгляду клопотання слідчого ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу слідчим суддею досліджено сукупність об`єктивних даних, які пов`язують особу підозрюваного із вчиненням кримінального правопорушення, пов`язаного із придбанням, носінням, зберіганням, збутом, бойових припасів без передбаченого законом дозволу, які не повинні бути достатніми для засудження особи, а повинні лише об`єктивно зв`язувати певну особу з певним злочином для можливості застосування заходу забезпечення кримінального провадження при наявності реальних ризиків, а у разі ж не доведеності вини особи за наслідками судового розгляду, останній може бути виправданий судом, з урахуванням положень Конституції України.

Також слідчим суддею враховується і те, що досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні триває та в його межах триває збір доказів, у зв`язку з чим можуть призначатися експертизи, обстеження, проводитися слідчі дії, тощо, за наслідками яких може бути повідомлено про підозру й інших осіб, та/або про зміну підозри осіб, які вже повідомлені про підозру у цьому кримінальному провадженні.

В світлі обставин даного клопотання, досліджених матеріалів, що долучені слідчим ОСОБА_3 до клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу, достатньо для того, щоб в межах судового контролю, який здійснюється слідчим суддею при розгляді питання про обрання запобіжного заходу, дійти висновку про наявність обґрунтованої підозри.

Щодо ризиків кримінального провадження то слідчий у поданому клопотанні зазначає про продовження існування ризику переховування та ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до частини першої статті 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу, згідно з частиною 2 даної статті, є наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Як свідчить судова практика, яка складалась в Україні, найбільш вагомими факторами при оцінці ризику переховування є дані про особистість підозрюваного, адже саме за їх сукупного аналізу можна скласти уявлення про те, наскільки вагомою є вірогідність недобросовісної поведінки особи. З цього приводу Європейський суд зазначав, що ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova («Бекчиєв проти Молдови») § 58).

Співставляючи доводи клопотання сторони обвинувачення з долученими до клопотання матеріалами через призму заперечень сторони захисту, на предмет наявності ризику, передбаченого пунктом 1 частини першої статті 177 КПК України, слідчий суддя погоджується з доводами слідчого про його наявність, оскільки ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 263, частиною першою статті 309 КК України. Зокрема, санкція статті 263 КК України відносить цей злочин до тяжких, та за нього передбачена можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років, а тому, усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання за його вчинення у разі доведення вини, останній може переховуватися від слідства та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Оцінюючи вказаний ризик, через призму положень статті 178 КПК України, та заперечень, що зазначені захистом у судовому засіданні слідчим суддею, також враховується і те, що підозрюваний має постійне місце проживання, раніше не судимий, паспорт громадянина України для виїзду за кордон не отримував, що свідчить про наявність у підозрюваного певних соціальних зв`язків та з урахуванням тієї обставини, що в цьому кримінальному провадженні проведено основний спектр слідчих дій, дані обставини знижують ймовірність настання указаного ризику.

З урахуванням сукупності відомостей, що характеризують ОСОБА_5 з позитивної сторони, слідчим суддею також враховується і те, що підозрюваний не має у власності вкладів на рахунках у фінансових установах, цінних паперів, транспортних засобів, тобто не має фінансів та засобів, які б надавали йому можливість переховуватись від слідства та суду за рахунок таких засобів.

Стандарт, за яким ризик втечі зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою, запроваджений і використовується також Європейським судом, зокрема, рішення у справах:«Ноймайстер проти Австрії» (Neumeister v. Austria), § 10; «Мамедова проти Росії»; «Олександр Макаров проти Росії», «Доронін проти України». Як вбачається з практики ЄСПЛ, навіть спроба заявника втекти після затримання через певний час перестає бути достатньою підставою для тримання під вартою.

Тобто ризик передбачений пунктом 1 частини першої статті 177 КПК України хоча і продовжує існувати на даний час, однак за перебігом часу досудового розслідування є значно слабшим ніж під час обрання йому запобіжного заходу.

Крім того, на думку слідчого судді, зберігає свою чинність і ризик, щодо вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_5 , оскільки за змістом матеріалів, що долучені до клопотання вбачається, вбачається, що дії підозрюваного мають систематичний характер, а також виявлення під час досудового розслідування кримінального провадження пов`язаного з незаконним обігом бойових припасів, вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення, що дає підстави обґрунтовано припускати, що і в подальшому підозрюваний може продовжити займатися злочинною діяльністю.

З урахуванням сукупності вищенаведених обставин, слідчий суддя вважає підтвердженою наявність ризику, передбаченого статтею 177 КПК України, зокрема, можливість підозрюваного ОСОБА_5 переховуватися від органів досудового розслідування та суду та ризик вчинення інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до частини першої та другої статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Разом з тим частиною четвертою статті 194 КПК України визначено, що якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Питання обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, слідчим суддею досліджена вище та за встановлених обставин така підозра є вочевидь обґрунтованою.

Вирішуючи питання щодо наявності передбачених частиною першою статті 177 КПК України ризиків, слідчий суддя визнав також доведеними обставинами те, що існує передбачений статтею 177 КПК України ризик, зокрема, того, що підозрюваний, з метою уникнення від кримінальної відповідальності, може переховуватись від органу досудового розслідування або суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу, необхідного для запобігання існуючим ризикам, слідчий суддя враховує таке.

Згідно із частиною першою статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, який застосовується лише тоді, коли є підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків і належної поведінки.

Тобто застосування такого запобіжного заходу можливе не тільки за наявності обґрунтованої підозри щодо вчинення особою злочину та ризиків, а й у разі неможливості зменшити наявні ризики до розумних меж через застосування більш м`яких запобіжних заходів.

У справі «Амбрушкевич проти Польщі» ЄСПЛ зазначив, що перед застосуванням до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою національний судовий орган повинен обов`язково розглянути можливість застосування інших, альтернативних триманню під вартою, заходів. Позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається.

У справі «Хайредінов проти України» ЄСПЛ вказав, що стаття 5 Конвенції гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим або не мати продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбувалось за умов, встановлених у пункті 1 статті 5 Конвенції. Цей перелік винятків є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи. Для того, щоб позбавлення свободи не вважалось свавільним, додержання національного закону при його застосуванні є недостатнім. Такий захід має бути необхідним за конкретних обставин. Таким чином, тримання під вартою у відповідності до підпункту (c) пункту 1 статті 5 Конвенції має задовольняти вимогу пропорційності. Тобто суд повинен розглядати питання, чи взяття особи під варту є конче необхідним та чи можуть інші, менш суворі заходи бути достатніми для досягнення цієї цілі.

У справах «Лабіта проти Італії» та «Харченко проти України» ЄСПЛ зазначив, що ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного заходу у вигляді ув`язнення. Питання проте, чи є тримання під вартою обґрунтованим, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин. Тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

У всіх випадках, коли ризику ухилення підозрюваного від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, підозрюваного має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення ЄСПЛ у справі «Вренчев проти Сербії»).

Частиною другою статті 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ особиста свобода повинна бути правилом, а позбавлення свободи до рішення суду суворим винятком. При цьому сама лише тяжкість вчиненого злочину, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення від суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Частиною третьою статті 176 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

З огляду на викладене, враховуючи тяжкість злочину, спосіб його вчинення та наслідки, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_5 у разі визнання його винуватим, конкретні обставини кримінального провадження та характер інкримінованих йому дій, дані про особу підозрюваного, а саме: його вік, стан здоров`я, соціальні зв`язки, спосіб життя взагалі, зокрема те, що останній має зареєстроване місце проживання, вперше притягається до кримінальної відповідальності, слідчий суддя дійшов висновку про наявність достатніх підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, оскільки стороною обвинувачення не доведено, що запобігти існуючим ризикам, окрім як застосуванням такого виняткового запобіжного заходу неможливо.

Тягар доведення ризиків та необхідності застосування тримання під вартою завжди залишається на обвинувачу, оскільки на боці захисту завжди діє презумпція свободи, сформульована в статті 29 Конституції України та статті 5 Конвенції.

Будь-яких інших обставин, які б підтвердили доводи клопотання, або виняткових обставин, які б виправдовували подальше обмеження права ОСОБА_5 на свободу та свідчили про недостатність застосування до нього більш м`яких запобіжних заходів, слідчим у клопотанні не вказано.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_10 , яка є рідною матір`ю підозрюваного ОСОБА_5 вказувала, що забезпечить утримання підозрюваного за їх спільним місцем проживання та забезпечить його належну процесуальну поведінку, у разі застосування до нього запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту.

Обираючи запобіжний захід, що не пов`язаний з триманням під вартою, слідчий суддя враховує і характер інкримінованого ОСОБА_5 , кримінального правопорушення, а також те, що останній офіційно не працевлаштований, наявність ризиків передбачених частиною першою статті 177 КПК України. Крім того слідчим суддею враховуються і те, що місцем проживання підозрюваного згідно долучених стороною захисту матеріалів є с. Українка Миколаївського району Миколаївської області, з огляду на що дійшов висновку про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

В силу вимог частини першої та другої статті 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Враховуючи вагомість доказів щодо обґрунтованої підозри ОСОБА_5 , наявність постійного місця проживання, обставини, за яких було вчинено злочин, характер та наслідки його вчинення, характеризуючих даних підозрюваного, слідчий суддя вважає, що, не зважаючи на підозру у вчиненні тяжкого злочину та передбачене за нього покарання, вірогідність ухилення підозрюваного від виконання процесуальних обов`язків не є надто високою, у зв`язку з чим до нього може бути застосований інший, більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

З урахуванням викладеного вважаю за необхідне змінити ОСОБА_5 запобіжний захід з тримання під вартою, на більш м`який, застосувавши до нього запобіжний захід у виді домашнього арешту, із встановленням заборони залишати житло протягом доби, що забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та попередить вчинення ним дій, передбачених частиною першою статті 177 КПК України.

Саме такий запобіжний захід, на думку слідчого судді, буде відповідати тяжкості кримінального правопорушення й даним про особу підозрюваного, а також буде пропорційним тим ризикам, які об`єктивно існують.

За таких обставин, клопотання слідчого про продовження запобіжного заходу підлягає до часткового задоволення.

Застосовуючи запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, слідчий суддя вважає за необхідне покласти на підозрюваного ОСОБА_5 обов`язки, передбачені частиною п`ятою статті 194 КПК України

Керуючись статтями 176-178, 181, 193-194, 196, 376 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді домашнього арешту, заборонивши цілодобово залишати житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 , строком до 15 листопада 2025 року включно.

Відповідно до частини п`ятої статті 194 КПК України зобов`язати підозрюваного ОСОБА_5 прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду.

Покласти на строк до 15 листопада 2025 року включно на підозрюваного ОСОБА_5 наступні обов`язки:

не відлучатися із села Українка Миколаївського району Миколаївської області (Галицинівська ОТГ) без дозволу слідчого, прокурора або суду;

утриматися від спілкування із свідками у цьому кримінальному провадженні з приводу обставин кримінального провадження;

здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Попередити підозрюваного про наслідки невиконання покладених обов`язків, роз`яснивши, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід, може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню ГУНП в Миколаївській області та ВП №4 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській областіпісля її оголошення.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили з моменту оголошення та може бути оскарженою до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ ОСОБА_11