У Х В А Л А

06 жовтня 2025 року слідчий суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання в м. Біла Церква клопотання прокурора Таращанського відділу Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000445 від 08.11.2023 року,

У С Т А Н О В И В:

Прокурор Таращанського відділу Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 звернувся з клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000445 від 08.11.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 362 КК України.

Вказане клопотання обґрунтоване тим, що в провадженні СВ Білоцерківського РУП ГУНП Київської області перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного 08.11.2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000445, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 362 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що досудове розслідування розпочато на підставі листа Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області від 24.10.2023 № 1092/02-14 щодо здійснення заходів у сфері контролю за використанням та охороною земель.

Рішенням постійно діючого третейського суду від 26.06.2006 № ПВ-06-55/2006 визнано договір купівлі-продажу майна від 05.12.2005, що знаходиться у спільній частковій власності, укладений між ОСОБА_4 та громадянами-співвласниками майнових паїв реорганізованого Колективного сільськогосподарського підприємства «Гігант» у товариство з обмеженою діяльністю «Великополовчанське», згідно якого за ОСОБА_4 визнано право власності на майно, а саме - корівник 4-х рядний, літера А; - вівчарик літера Б; - комору глиняну літера В; -комору № 3 літера Г; башню Рожновського № 1; - силососховище № 2; - вагову літера Д; - забійну площадку № 3, що розташоване по АДРЕСА_1 .

Крім того, згідно протоколу №12 від 31.10.2007 Загальних зборів співвласників майнових паїв «Великополовчанське» ОСОБА_4 було передано вищезазначені нежитлові приміщення та споруди за адресою: АДРЕСА_1 разом із земельною ділянкою орієнтовною площею 12.8 га, на якій вони розташовані.

В подальшому, на підставі вищевказаного протоколу № 12 від 31.10.2007 державним реєстратором Сквирської міської ради Київської області ОСОБА_5 08.05.2020 було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :06:003:0049 площею 12.8599 га за ОСОБА_4 .

На підставі акту від 04.01.2024 № 19/19.1.1/24 за результатами проведення Міністерством юстиції України камеральної перевірки щодо дотримання вимог законодавства у сфері державної реєстрації відносно державного реєстратора ОСОБА_5 під час вищевказаної реєстраційної дії було встановлено порушення останньою вимог ст.ст. 3, 10, 18, 23 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та п. 12, 14 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127, оскільки проведено державну реєстрацію права власності за відсутності рішення відповідної сільської, селищної, міської ради.

Разом з тим, рішенням Великополовецької сільської ради № 3.5-30-07 від 14.06.2019, прийнятого на підставі розгляду заяви ОСОБА_4 , останньому було надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки для обслуговування господарських будівель площею 12.8599 га, для іншого сільськогосподарського призначення, що знаходиться у нього у користуванні а адміністративних межах Великополовецької сільської ради Сквирського району Київської області, для подальшої передачі в оренду. Будь-які відомості, що свідчили б про передачу ОСОБА_4 земельної ділянки у приватну власність відсутні.

Таким чином, у органу досудового розслідування виникло достатньо підстав вважати, що земельна ділянка з кадастровим номером :06:003:0049 площею 12.8599 га, розташована в адміністративних межах с. Мала Михайлівка Білоцерківського району Київської області з цільовим призначенням «01.13 Для іншого сільськогосподарського призначення» після здійснення державної реєстрації незаконно вибула із комунальної власності та перейшла у приватну власність ОСОБА_4 .

В подальшому, ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 25.05.2020 у справі № 376/1035/20 було визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , згідно якої за ОСОБА_6 визнано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :06:003:0049 площею 12.8599 га.

На підставі нотаріально посвідченої заяви власника № 3511 від 20.07.2021 земельну ділянку :06:003:0049 було поділено на чотири окремих земельні ділянки та присвоєно кадастрові номери - :06:003:0051 площею 3,1883 га, :06:003:0052 площею 3.1466 га, :06:003:0053 площею 1.985 га та :06:003:0054 площею 4.54 га.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 10.08.2021 на підставі заяви № 3511 від 20.07.2021 державним реєстратором ОСОБА_5 було зареєстровано право власності на земельні ділянки :06:003:0051 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 240, номер відомостей про речове право: 43509546), :06:003:0052 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 240, номер відомостей про речове право: 43508815), :06:003:0053 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 240, номер відомостей про речове право: 43510233), :06:003:0054 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 240, номер відомостей про речове право: 43509136) за ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_1 ), які на теперішній час перебувають у приватній власності останнього.

Постановою слідчого від 23.09.2025 земельні ділянки з кадастровими номерами :06:003:0051, :06:003:0052, :06:003:0053, :06:003:0054 було визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000445 від 08.11.2023.

Враховуючи викладені обставини, у сторони обвинувачення є достатні підстави вважати, що нерухоме майно земельні ділянки, утворені внаслідок поділу предмету кримінального правопорушення - земельної ділянки з кадастровим номером :06:003:0049 площею 12.8599 га, являються об`єктами кримінально-протиправних дій, мають ознаки речового доказу та відповідають вимогам ч. 1 ст. 98 КПК України, для збереження якого необхідно накласти арешт в порядку, передбаченому ст.ст. 170-172 КПК України.

В судове засідання прокурор Таращанського відділу Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 не з`явився, надав до суду заяву про розгляд клопотання за його відсутності, клопотання підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити за викладених у ньому обставин.

Відповідно до ст. 172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності -також захисника, законного представника. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Відповідно до частини 2 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Таким чином, зважаючи та те, що прокурор повідомлений про день, час та місце розгляду клопотання, в судове засідання не з`явився, надав відповідну заяву, а також, з урахуванням вимог ч. 2 ст. 172 КПК України, слідчий суддя вважає за можливе проводити розгляд клопотання без участі прокурора та власника майна.

Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксування під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалось.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Пунктом 1 частини другої вказаної норми закону, визначено, що арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим відділом Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 08.11.2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000445.

Також з поданого клопотання та доданих документів убачається, що рішенням Великополовецької сільської ради № 3.5-30-07 від 14.06.2019, прийнятого на підставі розгляду заяви ОСОБА_4 , останньому було надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки для обслуговування господарських будівель площею 12.8599 га, для іншого сільськогосподарського призначення, що знаходиться у нього у користуванні а адміністративних межах Великополовецької сільської ради Сквирського району Київської області, для подальшої передачі в оренду.

Крім того , в судовому засіданні достименно встанолвено, що земельна ділянка з кадастровим номером :06:003:0049 площею 12.8599 га, розташована в адміністративних межах с. Мала Михайлівка Білоцерківського району Київської області з цільовим призначенням «01.13 Для іншого сільськогосподарського призначення» після здійснення державної реєстрації незаконно вибула із комунальної власності та перейшла у приватну власність ОСОБА_4 .

В подальшому, ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 25.05.2020 у справі № 376/1035/20 було визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , згідно якої за ОСОБА_6 визнано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :06:003:0049 площею 12.8599 га, яка в подальшоум була розділена на декілька земельних ділянок.

Також встановлено, що об`єктом кримінально протиправних дій є нерухоме майно- земельні ділянки, утворені внаслідок поділу земельної ділянки з кадастровим номером :06:003:0049 площею 12.8599 га, а саме: земельні ділянки з кадастровими номерами :06:003:0051 площею 3,1883 га, :06:003:0052 площею 3.1466 га, :06:003:0053 площею 1.985 га та :06:003:0054 площею 4.54 га.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна земельні ділянки із кадастровими номерами:06:003:0051 площею 3,1883 га, :06:003:0052 площею 3.1466 га, :06:003:0053 площею 1.985 га та :06:003:0054 площею 4.54 га на праві власності належать ОСОБА_6 .

Слід зазначити, що арешт майна є важливим елементом здійснення завдань кримінального провадження, своєчасне застосування якого може запобігти непоправним негативним наслідкам при розслідуванні кримінального правопорушення. Для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збереженні цього майна до встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення.

Згідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, набуті кримінально протиправним шляхом.

Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Під час судового розгляду встановлено, що метою накладення арешту на майно, є збереження речового доказу та запобігання можливості користування вказаною земельною ділянкою. Підставою для арешту майна є наявність достатніх підстав вважати, що майно є предметом вчинення кримінального правопорушення, яке може бути використане, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час розслідування кримінального провадження.

При цьому, згідно із частинами 6, 7 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладено у встановленому цим кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що перебувають на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, які перебувають у власності або володінні, користуванні, розпорядженні підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у випадках, якщо існують обставини, які підтверджують, що їхнє незастосування призведе до зникнення, втрати, знищення, перетворення, пересування, відчуження майна.

Окрім того, Європейський суд з прав людини своїми рішеннями неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції» від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, пп. 4962, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A № 52). Таким чином, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовують, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A № 98).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Враховуючи всі обставини в їх сукупності, слідчий суддя дійшов висновку, що в даному конкретному випадку, накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, забезпечить справедливу рівновагу між суспільним інтересом та правомірною метою, оскільки існує обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовують - арешт та метою, яку прагнуть досягти - збереження, оскільки існують обставини, які підтверджують, що їхнє незастосування може призвести до незворотних наслідків.

На підставі вищевикладеного, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання є обґрунтованим та підлягає задоволенню з метою збереження речових доказів, задля забезпечення дієвості та об`єктивності розслідування у вказаному кримінальному провадження, в зв`язку з чим належить накласти арешт на майно.

Доказів негативних наслідків від застосування такого максимального заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

Керуючись ч. 2 ст. 376, статтями 98, 170-173, 175, 309, 392, 532 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання прокурора Таращанського відділу Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на майно, а саме земельні ділянки з кадастровими номерами :06:003:0051 площею 3,1883 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 240), :06:003:0052 площею 3,1466 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 240), :06:003:0053 площею 1,985 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 240), та :06:003:0054 площею 4,54 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 240), що розташовані в адміністративних межах с. Мала Михайлівка Білоцерківського району Київської області, із забороною відчуження, зміни, поділу, заставою або іншого виду зміни власників, заборони будь-якого будівництва на вказаних ділянках, а також вчиняти будь які нотаріальні, реєстраційні та виконавчі дії щодо цього майна.

Копію ухвали негайно після її постановлення вручити прокурору та не пізніше наступного робочого дня після її постановлення надіслати іншим заінтересованим особам, які не були присутні при її проголошенні.

Підозрюваний, його захисник, інші власники майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання подається слідчому судді.

Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню після її проголошення, відповідно до вимог ст. 175 КПК України.

Відповідно до ст. 174 КПК України арешт може бути скасований повністю чи частково за заявленим клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисників, законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддяОСОБА_7