Провадження №1-кп/127/1222/25
УХВАЛА

25 листопада 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000685 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28 ч. 5 ст. 426-1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження № 0000685 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28 ч. 5 ст. 426-1 КК України. Під час судового розгляду суду надано угоду про визнання винуватості від 21.11.2025 року укладену між прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченою ОСОБА_5 . Разом з угодою про визнання винуватості прокурор надав суду письмову згоду потерпілого ОСОБА_7 , у якій останній не заперечує проти укладення угоди та призначення ОСОБА_5 узгодженого сторонами покарання.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 , захисник ОСОБА_4 , обвинувачена ОСОБА_5 , представник потерпілого ОСОБА_6 просили суд затвердити угоду.

Обвинувачена ОСОБА_5 пояснила, що вона повністю розуміє суть висунутого їй обвинувачення та визнає свою провину у вчиненні злочину.

Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, дійшов наступних висновків.

Відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 474 КПК України, суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо умови угоди не відповідають інтересам суспільства.

Однією із суттєвих умов угоди законодавець визначив обрання сторонами угоди покарання, яке має призначити суд в разі затвердження угоди. Покладення на сторін угоди такого обов`язку і в той же час надання права самостійно вирішувати це питання, на думку суду, дає можливість суду з`ясувати, наскільки вони адекватно розуміють всі наслідки вчинення обвинуваченою злочину, що їй інкримінують, наскільки правильно вони усвідомлюють ступінь серйозності такого акту як угода, а також всю відповідальність, якою законодавець наділяє їх для самостійної оцінки дій обвинуваченої як з точки зору закону, так і з точки зору розумності, співрозмірності та справедливості.

В угоді про визнання винуватості між прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченою ОСОБА_5 від 24.11.2025 року вказано, що сторони за ч. 1 ст. 28 ч. 5 ст. 426-1 КК України погодили покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді двох років позбавлення волі та підставі ч. ч. 1, 2 ст. 58 КК України просили суд замість позбавлення волі призначити остаточне покарання у вигляді двох років службового обмеження із відрахуванням 20% суми грошового забезпечення в дохід держави.

Суд вважає, що покарання, узгоджене сторонами, є надто м`яким, не відповідає тяжкості скоєного злочину та інтересам суспільства виходячи з наступного.

Статтями 50 і 65 КК передбачено, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винуватій особі необхідного й доцільного заходу примусу, який би ґрунтувався на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяв досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини й захистом інтересів держави та суспільства.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини справи, особу винного, а також обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання, тощо.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення. При розгляді кримінального провадження на підставі угод такі дискреційні повноваження суду дещо звужується, але не зникають зовсім.

Визначаючи покарання ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 28 ч. 5 ст. 426-1 КК України сторони вказаних вище принципів не дотрималися та визначили ОСОБА_5 покарання без урахування всіх фактичних обставин справи та вимог закону.

Злочин, вчинений ОСОБА_5 є умисним, особливо тяжким, належить до розділу «Кримінальні правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби (військові кримінальні правопорушення)». Об`єктом злочину, передбаченого ст. 426-1 Кримінального кодексу України є встановлений порядок виконання військовими службовими особами своїх функцій, який порушується внаслідок перевищення ними влади або службових повноважень. Додатковими об`єктами можуть бути честь, гідність, здоров`я, життя та воля військовослужбовців, які є підлеглими. Посягання на основний об`єкт становить підвищену суспільну небезпеку, особливо в умовах воєнного стану, коли призов населення у Збройні Сили України є критично важливим і необхідним для виживання нації у жорсткій війні, яку розв`язала російська федерація проти України.

ОСОБА_5 скоїла особливо тяжкий злочин в період дії воєнного стану.

В угоді серед пом`якшуючих покарання обставин сторони вказали повне відшкодування шкоди потерпілому та принесення йому вибачень. Однак, як вже зазначалося вище, права та свободи потерпілого, які зазнали кримінального посягання з боку ОСОБА_5 внаслідок вчинення нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28 ч. 5 ст. 426-1 КК України, є додатковим об`єктом цього злочину, тому вважати що заподіяна шкода була повністю усунена в даному випадку неправильно.

На переконання суду, призначення обвинуваченій узгодженого сторонами покарання не буде справедливим, співрозмірним і достатнім для її виправлення, кари та запобігання вчинення нових злочинів, як самою обвинуваченою, так і іншими особами, а також не буде відповідати таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання. Так, у розумінні ЄСПЛ, покарання повинне встановити новий додатковий обов`язок для особи, який випливає з факту вчинення кримінального правопорушення. Автономна концепція поняття «покарання» у практиці ЄСПЛ передбачає, що покарання переслідує подвійну мету - покарання і стримування від вчинення нових злочинів, а застосування принципу пропорційності дає можливість встановити орієнтири для держави у виборі адекватних засобів реагування на конкретні кримінально-карані діяння.

Згідно з п. 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 11.12.2015 р. № 13 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод за наслідками розгляду угоди в судовому засіданні (під час підготовчого судового провадження або під час судового розгляду) суд, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону і закону про кримінальну відповідальність, врахувавши доводи сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження, має прийняти одне із таких рішень:

б) відмовити у затвердженні угоди в разі встановлення підстав, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК, та: повернути кримінальне провадження прокурору, якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, для його продовження у порядку, передбаченому розділом III КПК; або продовжити судовий розгляд у загальному порядку, якщо угоду було укладено під час його здійснення; або призначити судовий розгляд для проведення судового провадження в загальному порядку, якщо до суду надійшов обвинувальний акт, а угоду було укладено під час підготовчого провадження, а також у випадку подання прокурором відповідного клопотання, пов`язаного з відсутністю необхідності продовження досудового розслідування внаслідок його фактичного закінчення.

Угода про визнання винуватості була укладена 24.11.2025 року і 25.11.2025 року надана суду, що означає, що угоди було досягнуто під час судового розгляду, тому, відмовляючи в затвердженні угоди суду необхідно продовжити судовий розгляд у загальному порядку.

За наведених вище обставин суд дійшов висновку, що в затвердженні угоди слід відмовити, а у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28 ч. 5 ст. 426-1 КК України слід продовжити судове провадження в загальному порядку. При цьому, з метою оперативного, всебічного, повного та об`єктивного розгляду, суд вважає за доцільне об`єднати кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28 ч. 5 ст. 426-1 КК України з кримінальним провадженням щодо ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28 ч. 5 ст. 426-1 КК України в одне судове провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст. 334, 474 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Відмовити в затвердженні угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченою ОСОБА_5 від 24.11.2025 року у кримінальному провадженні № 0000685.

Об`єднати кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28 ч. 5 ст. 426-1 КК України з кримінальним провадженням щодо ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28 ч. 5 ст. 426-1 КК України в одне судове провадження, яке продовжити в загальному порядку.

Ухвала є остаточною, оскарженню не підлягає.

Суддя :