КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №11-сс/824/1380/2026 Доповідач у ІІ інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2026 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

Головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

підозрюваного: ОСОБА_7

захисника: ОСОБА_8

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва від 04 грудня 2025 року щодо продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з вищою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 189, частиною четвертою статті 186 КК України, у кримінальному провадженні №0002141 від 26 серпня 2025 року,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва від 04 грудня 2025 року клопотання старшої слідчої Оболонського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_9 , про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 - задоволено.

Продовжено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк досудового слідства, тобто до 27 січня 2026 року включно, без визначення розміру застави.

Зобов'язано начальника ДУ «Київський слідчий ізолятор» забезпечити невідкладне проведення медичного огляду ОСОБА_7 про що повідомити Оболонськиий районний суду м. Києва.

Не погоджуючись з указаною ухвалою захисник ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати підозрюваному менш суворий запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, домашній арешт у певний час доби, у разі якщо суд не дійде висновку про можливість застосування менш суворого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, визначити розмір застави відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 182 КПК України.

Сторона захисту не згодна з оскаржуваною ухвалою слідчого судді про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що протоколи допиту свідків, на яких ґрунтується ухвала про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не доводить до можливої причетності ОСОБА_7 у вчиненні злочинів за частиною четвертою статті 189, частиною четвертою статті 186 КК України.

Зазначає, що свідки яких допитували правоохоронні органи з приводу кримінальної події, нічого не бачили, лише деякі з них, зокрема свідок ОСОБА_10 повідомила, що 25 серпня 2025 року близько о 21:30 чула із сусідньої квартири гучні звуки та чоловічі голоси один з яких казав не вбивай мене, а також голосні крики схожі на біль.

Наголошує, що під час кримінальної події у квартирі АДРЕСА_3 , ОСОБА_7 був відсутній, лише згодом, коли він прибув за вказаною адресою, виявив потерпілого, надав йому першу допомогу та викликав швидку медичну допомогу.

Звертає увагу суду на протокол допиту свідка ОСОБА_11 від 26 серпня 2025 року, свідок, яка працює лікарем у ПП «КЛІНІКА МЕДІКОМ», повідомила, що приблизно о 20:55, 26 серпня 2025 року на лінію надійшов виклик від чоловіка про те, що за адресою: АДРЕСА_2 , перебуває поранена людина, яка втрачає свідомість та потребує допомоги, прибувши за вказаною адресою, лікаря виявили чоловіка у крові, який лежав на кухні, на передній черевній стінці потерпілого знаходилися дві марлеві пов`язки, просякнуті кров`ю, потерпілий знаходячись у свідомості повідомив лікарям, що приблизно о 22:00, 25 серпня 2025 року отримав множинні ножеві поранення від чоловіка, ім`я якого не назвав.

Отже, стверджувати, що ОСОБА_7 завдав потерпілому тілесних ушкоджень із метою змусити його підписати розписку про відсутність майнових претензій, а також відкрито заволодів майном потерпілого ОСОБА_12 , на думку сторони захисту, є предчасним.

Також звертає увагу суду на те, що між потерпілим та підозрюваним ОСОБА_7 не існувало жодних цивільно-правових або боргових відносин, оскільки будь-які договори чи розписки відсутні.

Вважає, що ризики передбачені статтею 177 КПК України, прокурором не доведені в повній мірі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора ОСОБА_6 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів судового провадження, Оболонським УП ГУ НП у м. Києві за процесуального керівництва прокурорів Оболонської окружної прокуратури здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002141 від 26 серпня 2025 року за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 189, частиною четвертою статті 186 КК України.

В обґрунтування клопотання вказується, що ОСОБА_7 підозрюється у тому, що він 25 серпня 2025 року, в період часу з 21.30 год до 22.00 год, у приміщенні квартири АДРЕСА_3 вчинив вимагання майна стосовно ОСОБА_12 в умовах воєнного стану, поєднане із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, а також 26 серпня 2025 року у невстановлений час, але не раніше обіднього періоду доби, перебуваючи на кухні квартири АДРЕСА_3 , та усвідомлюючи, що ОСОБА_12 відмовляється виконувати його незаконні вимоги щодо написання розписки про факт відсутності фінансово-боргових зобов?язань та погашення суми боргу та не піддається впливу щодо вчинення дій майнового характеру, пов?язаними з прощенням йому боргу, які той висловлював починаючи з 25 серпня 2025 року відкрито для потерпілого, проти його добровільної волі зняв з шиї ОСОБА_12 золотий ланцюжок з хрестиком (вартість якого на даний час встановлюється), а також зняв з потерпілого наплічну сумку, яка була на ньому вдягнена, з якої забрав наявні в ній грошові кошти у розмірі 34820 гривень, тим самим відкрито викрав чуже майно, яким мав реальну можливість розпорядитись на власний розсуд до його фактичного затримання працівниками поліції.

28 серпня 2025 року слідчим суддею Оболонського районного суду міста Києва відносно ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави строком до 25 жовтня 2025 року включно.

15 вересня 2025 року ОСОБА_7 , повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 189, частиною четвертою статті 186 КК України.

Ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва, строк дії запобіжного заходу йому було продовжено до трьох місяців, тобто до 10 грудня 2025 року.

Ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва, строк досудового слідства продовжено до п?яти місяців, тобто до 27 січня 2026 року.

Постановляючи ухвалу про продовження підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя у відповідність до положень статей 177, 178 КПК України та практики Європейського Суду з прав людини врахував тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному за умови доведеності його вини у вчинені інкримінованих кримінальних правопорушення, характер та обставини вчинення злочинів, так як вони сформульовані в повідомлені про підозру, у зв`язку з чим дійшов висновку про доведеність прокурором заявлених органом досудового розслідування ризиків, передбачених пунктами 1-5 частини першої статті 177 КПК України, які було враховано під час обрання запобіжного заходу на цей час суттєво не змінились.

Також докази того, що підозрюваний не може за станом здоров?я утримуватися у слідчому ізоляторі або з?явились нові суттєві обставини, які не були враховані судом під час обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчому судді не надані, а по кримінальному провадженню дійсно необхідно виконати ряд слідчих та процесуальних дій.

З висновками слідчого судді, викладеними в оскаржуваній ухвалі, колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до положень частини першої статті 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення в порядку статті 199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе.

Згідно частини третьої статті 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

За змістом частини першої статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях статей 177, 178, 183 КПК України.

Предметом апеляційного оскарження є ухвала слідчого судді, яка переглядається, виходячи з тих обставин кримінального провадження, які існували на день її постановлення.

Так, під час судового розгляду слідчий суддя з`ясував, що наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, підтверджується на даному етапі розслідування достатньою сукупністю даних.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

У даному кримінальному провадженні зв`язок підозрюваного ОСОБА_7 з інкримінованими йому кримінальними правопорушеннями підтверджується наявними у кримінальному провадженні доказами, сукупність яких дає підстави вважати, що причетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень є обґрунтованою.

Слідчим суддею досліджено доводи клопотання слідчого щодо обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попереднього судового рішення про тримання ОСОБА_7 під вартою та встановлено, що для закінчення досудового розслідування необхідно виконати ряд слідчих та процесуальних дій, вказаних у клопотанні слідчого.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, колегія суддів уважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про їх наявність, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, на тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, а також з огляду на характер та суспільну небезпечність кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він підозрюється.

Зокрема, слідчим суддею обґрунтовано зауважено, що даних про наявність підстав для скасування запобіжного заходу або його зміни на більш м`який, ніж тримання під вартою, в тому числі з підстав, наведених адвокатом, при розгляді клопотання не встановлено та стороною захисту не доведено наявність виняткових обставин, які б не враховувались при прийнятті рішення попередніми слідчими суддями щодо визначення та продовження ОСОБА_7 саме такого виду запобіжного заходу, оскільки захисником не спростовано існування в кримінальному провадженні ризиків, визначених частиною першою статті 177 КПК України, вказаних у клопотанні слідчого.

Відповідно до вимог статті 178 КПК України, в сукупності з вищезазначеними обставинами, слідчий суддя врахував тяжкість кримінальних правопорушень, в яких підозрюється ОСОБА_7 , дані про особу підозрюваного та дійшов обґрунтованого висновку про те, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти ризикам, які зазначені у клопотанні слідчого.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

З урахуванням вказаного, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність продовження ОСОБА_7 виняткового запобіжного заходу, оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені частиною першою статті 177 КПК України, які не зменшилися з часу застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти таким ризикам.

Даних, які б унеможливлювали подальше тримання ОСОБА_7 під вартою, матеріали судового провадження не містять та колегією суддів не встановлено.

З наведеного убачається, що слідчим суддею враховано обставини справи в сукупності з даними про особу підозрюваного, які вказують на можливість останнього вчиняти дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України, у зв`язку з чим ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою, який, на думку колегії суддів, у сукупності з існуючими ризиками, особою підозрюваного, тяжкістю злочинів та їх наслідками, є обґрунтованим, та підстав для обрання ОСОБА_7 іншого запобіжного заходу, не пов`язаного із позбавленням волі, колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги, що протоколи допиту свідків, на яких ґрунтується ухвала про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не доводить до можливої причетності ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки наведені у клопотанні дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 189, частиною четвертою статті 186 КК України.

Враховуючи те, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на вищенаведені дані, у колегії суддів наявні підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21 квітня 2011 року, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №12244/86, №12245/86, №12383/86 від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28 жовтня 1994 року та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення.

Більш того, у пункті 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13 листопада 2007 року Європейський Суд з прав людини зазначив: «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності із статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, колегія суддів враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності події та складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, у тому числі наявності або відсутності умислу в діях особи, вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, у тому числі правильність кваліфікації його дій, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, а дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, та достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

З урахуванням наведеного, не є підставою для скасування ухвали слідчого судді посилання апелянта на неналежність та недопустимість долучених до клопотання доказів, оскільки дослідження та оцінка доказів відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

На даному етапі провадження, слідчий суддя у відповідності до вимог процесуального закону обґрунтовано обмежився виключно питанням визначення причетності ОСОБА_7 до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень та дійшов висновку про вірогідність та достатність доказів його причетності для застосування обмежувальних заходів.

Доводи захисника про те, що органом досудового розслідування не доведено наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, є безпідставними, оскільки слідчий суддя прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при цьому врахував дані про особу підозрюваного, дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Матеріалами судового провадження, які були предметом дослідження судом першої інстанції, підтверджується існування ризиків переховування від органів досудового розслідування та суду, можливості знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, та те, що підозрюваний, будучи на волі, вчинить інше кримінальне правопорушення чи продовжить кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, а тому доводи апелянта у цій частині є необґрунтованими.

Посилання апелянта на те, що свідки яких допитували правоохоронні органи з приводу кримінальної події, нічого не бачили, лише деякі з них, зокрема свідок ОСОБА_10 повідомила, що 25 серпня 2025 року близько о 21:30 чула із сусідньої квартири гучні звуки та чоловічі голоси один з яких казав не вбивай мене, а також голосні крики схожі на біль; під час кримінальної події у квартирі АДРЕСА_3 , ОСОБА_7 був відсутній, лише згодом, коли він прибув за вказаною адресою, виявив потерпілого, надав йому першу допомогу та викликав швидку медичну допомогу; протокол допиту свідка ОСОБА_11 від 26 серпня 2025 року, свідок, яка працює лікарем у ПП «КЛІНІКА МЕДІКОМ», повідомила, що приблизно о 20:55, 26 серпня 2025 року на лінію надійшов виклик від чоловіка про те, що за адресою: АДРЕСА_2 , перебуває поранена людина, яка втрачає свідомість та потребує допомоги, прибувши за вказаною адресою, лікаря виявили чоловіка у крові, який лежав на кухні, на передній черевній стінці потерпілого знаходилися дві марлеві пов`язки, просякнуті кров`ю, потерпілий знаходячись у свідомості повідомив лікарям, що приблизно о 22:00, 25 серпня 2025 року отримав множинні ножеві поранення від чоловіка, ім`я якого не назвав; між потерпілим та підозрюваним ОСОБА_7 не існувало жодних цивільно-правових або боргових відносин, оскільки будь-які договори чи розписки відсутні, не свідчать про зменшення існування ризиків, передбачених частиною першою статті 177 КПК України, та не є достатньою підставою для обрання ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу.

Сукупність зібраних доказів та матеріалів судового провадження на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для продовження щодо підозрюваного запобіжного заходу.

Інші доводи апеляційної скарги висновків слідчого судді не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин у їх сукупності, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись статтями 176-178, 182, 183, 193, 199, 376, 407, 418, 422 КПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва від 04 грудня 2025 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4