Номер провадження: 11-сс/813/1851/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя - ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

власника майна ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 13.08.2025 про арешт майна в межах кримінального провадження № 0001208 від 07.09.2024 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 197-1, ч. 2 ст. 209, ч. 3 ст. 240, ч. 4 ст. 358 КК України

установив

Зазначеною ухвалою слідчого судді було задоволено старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , погодженого з прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 , на речі, вилучені в ході обшуку 10.07.2025 року за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- мобільний телефон iPhone 8 IMEI НОМЕР_1 з сім-картою оператора стільникового зв`язку НОМЕР_2 ;

- мобільний телефон Samsung Galaxy S22 Ultra IMEI 1: НОМЕР_3 , IMEI 2: НОМЕР_4 ;

- мобільний телефон Samsung Galaxy z Fold 6 IMEI 1: НОМЕР_5 , IMEI 2: НОМЕР_6 з сім-картою оператора стільникового зв`язку НОМЕР_7 ; телефони упаковані в СП НПУ WAR 2053555;

- носій інформації флеш-карту червоного кольору з металевим сірого кольору захисним механізмом, що містить файли Word та формату PDF стосовно діяльності ТОВ «Дунайська гавань»;

- носій інформації флеш-карту сірого об`ємом 8 Гб «Silicon power» з нанесеним текстом «Паритет», що містить файли стосовно діяльності ТОВ «Вікторі порт» із забороною відчуження, розпорядження та користування майном власником та іншими особами.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали, просить її скасувати та постановити нову про відмову у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає:

-клопотання слідчого необґрунтоване, подане із порушенням положень ч.5 ст. 171 КПК, та розглянуто слідчим суддею з порушенням строків розгляду, передбачених ч.1 ст. 172 КПК без повідомлення власника майна;

-вилучене майно не відповідає критеріям ст.98 КПК України;

-відсутні правові підстави для накладення арешту на майно, оскільки системні блоки та флеш-накопичувачі містять в собі лише інформацію, яка стосується сім`ї ОСОБА_10 , зокрема навчання його дітей та сімейні фото.

Заслухавши доповідача, пояснення ОСОБА_7 , яка підтримала доводи апеляційної скарги, прокурора, який просив відмовити в її задоволенні, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 132 КПК України - застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 170 КПК України - арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи. Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК країни речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно матеріалів кримінального провадження, слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001208 від 07.09.2024, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 1971, ч. 2 ст. 209, ч. 3 ст. 240, ч. 4 ст. 358 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що Рішенням Вилківської міської ради Ізмаїльського району Одеської області від 27.10.2023 №2209 ТОВ «ДУНАЙСЬКА ГАВАНЬ» () надано дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в довгострокову оренду строком на 49 років за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, місто Вилкове Вилківська міська рада Ізмаїльського району Одеської області, орієнтовною площею 2,8 га, для розміщення та експлуатації будівель і споруд морського транспорту (для розміщення мультимодальних терміналів та виробничо перевантажувальних комплексів).

Єдиним учасником та бенефіціарним власником Товариства є ОСОБА_11 , яка з 29.05.2023 до 24.09.2024 перебувала на посаді директора, а з 25.09.2024 директором Товариства призначено ОСОБА_12 .

Фактично ОСОБА_12 керує Товариством спільно із рідним братом ОСОБА_13 ОСОБА_10 .

Згодом, рішенням Вилківської міської ради Ізмаїльського району Одеської області від 30.10.2024 №2535 ТОВ «ВІКТОРІ ПОРТ» () надано дозвіл на розробку детального плану території земельної ділянки за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, місто Вилкове, вул. Промислова, орієнтовною площею 2,8 га, для розміщення об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури річкового транспорту (для розміщення мультимодальних терміналів та виробничо перевантажувальних комплексів).

Бенефіціарними власниками ТОВ «ВІКТОРІ ПОРТ» є дружина ОСОБА_10 ОСОБА_14 та дружина ОСОБА_12 ОСОБА_15 .

Фактично діяльністю ТОВ «ВІКТОРІ ПОРТ» також керують ОСОБА_10 спільно із ОСОБА_12 .

Після отримання дозволу на розробку проєкту землеустрою, ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , за відсутністю правоустановчих документів на землю та затвердженої необхідної містобудівної документації, розпочали будівництво приватного мультимодального терміналу.

Для створення стійкої поверхні на земельній ділянці орієнтовною площею 2,8 га для подальшого будівництва мультимодального терміналу, ОСОБА_10 та ОСОБА_12 вирішили здійснити незаконний видобуток піску з дна ріки ОСОБА_16 в межах затоки ОСОБА_17 , розташованої на території Вилківської об`єднаної територіальної громади Ізмаїльського району Одеської області.

Для незаконного видобутку корисних копалин ОСОБА_10 та ОСОБА_12 вступили у змову із невстановленими на цей час особами, яким доручили здійснювати незаконний видобуток піску з дна ріки ОСОБА_16 в межах затоки ОСОБА_17 .

Для ліквідації перешкод у незаконному видобуванні корисної копалини ОСОБА_10 та ОСОБА_12 залучили службових осіб Вилківської міської ради.

Так, ОСОБА_10 та ОСОБА_12 за сприянням службових осіб Вилківської міської ради, в період з жовтня 2024 року до 23 січня 2025 року незаконно видобули корисну копалину пісок з дна ріки Дунай в межах затоки ОСОБА_17 в обсязі 7765,99 м?, який розмістили на земельній ділянці площею 2,8 га, яка розташована в північно-західній околиці м. Вилкове по вул. Промислова на розвилці 22 км правого берегу ріки Дунай, біля затоки Бузунчук та 0 км Соломонівського гирла в межах географічних координат45°25'09.3"N 29°33'09.0"E,45°25'06.6"N 29°33'07.9"E,45°25'06.3"N 29°33'03.0"E,45°25'10.9"N 29°33'01.5"E.

Незаконний видобуток піску, його транспортування та розподілення по поверхні земельної ділянки здійснювалась залученою ОСОБА_10 та ОСОБА_12 спеціалізованою технікою.

При цьому, ОСОБА_10 не менше одного разу був на місці будівництва мультимодального терміналу, здійснював загальне керівництво процесом його будівництва, доручив ОСОБА_12 здійснювати технічне керівництво будівництвом мультимодального терміналу, залучив спеціалізовану техніку з метою незаконного видобутку піску, надавав ОСОБА_12 вказівки спрямовані на приховування протиправної діяльності .

Усього ОСОБА_10 та ОСОБА_12 за сприянням службових осіб Вилківської міської ради незаконно видобуто у великому розмірі корисну копалину місцевого значення пісок в обсязі 7765,99 м?, ринкова вартість якого станом на 23.01.2025 склала 17 456 925,5 гривень.

Внаслідок самовільного користування надрами заподіяні збитки Державі в розмірі 171 911 838 гривень.

Крім того, ОСОБА_10 та ОСОБА_12 за сприянням службових осіб Вилківської міської ради, в період з жовтня 2024 року до 23 січня 2025 року незаконно видобули корисну копалину пісок з дна ріки Дунай в межах затоки ОСОБА_17 у обсязі 7765,99 м?.

Незаконно видобутий пісок ОСОБА_10 та ОСОБА_12 за сприянням службових осіб Вилківської міської ради, використали в якості будівельної сировини для створення стійкої поверхні на земельній ділянці орієнтовною площею 2,8 га під час будівництва приватного мультимодального терміналу.

Зокрема, ОСОБА_10 та ОСОБА_12 залучили невстановлених на цей час осіб, які за допомогою спеціалізованої техніки, в період з жовтня 2024 року до 23 січня 2025 року, розподілили та утрамбували незаконно видобутий пісок в обсязі 7765,99 м?, вартістю 17 456 925,5 грн, по поверхні земельної ділянки орієнтовною площею 2,8 га, яка розташована в північно-західній околиці м.Вилкове, по вул.Промислова на розвилці 22 км правого берегу ріки Дунай, біля затоки Бузунчук та 0 км Соломонівського гирла в межах географічних координат 45°25'09.3"N 29°33'09.0"E,45°25'06.6"N 29°33'07.9"E,45°25'06.3"N 29°33'03.0"E,45°25'10.9"N 29°33'01.5"E.

Таким чином, ОСОБА_10 органом досудового розслідування підозрюється в тому, що він, за попередньою змовою із ОСОБА_12 та службовими особами Вилківської міської ради, використав незаконно видобуту корисну копалину місцевого значення пісок, отриманий злочинним шляхом, у великому розмірі.

Так, на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду міста Одеси 10 липня 2025 року проведено обшук за місцем мешкання бухгалтера ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 . В ході проведення вказаного обшуку було виявлено та вилучено:

-мобільний телефон iPhone 8 IMEI НОМЕР_1 з сім-картою оператора стільникового зв`язку НОМЕР_2 ;

-мобільний телефон Samsung Galaxy S22 Ultra IMEI 1: НОМЕР_3 , IMEI 2: НОМЕР_4 ;

-мобільний телефон Samsung Galaxy z Fold 6 IMEI 1: НОМЕР_5 , IMEI 2: НОМЕР_6 з сім-картою оператора стільникового зв`язку НОМЕР_7 ;*телефони упаковані в СП НПУ WAR 2053555;

-носій інформації флеш-карта червоного кольору з металевим сірого кольору захисним механізмом, що містить файли Word та формату PDF стосовно діяльності ТОВ «Дунайська гавань»;

-носій інформації флеш-карта сірого об`ємом 8 Гб «Silicon power» з нанесеним текстом «Паритет», що містить файли стосовно діяльності ТОВ «Вікторі порт».

11.07.2025 року на підставі постанови слідчого вилучене майно визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Апеляційний суд вважає правильним висновок слідчого судді про те, що наразі існує необхідність у збереженні вилученого майна, яке є речовими доказами у даному кримінальному провадженні, оскільки накладення арешту на вилучені флеш-карти, мобільні телефони потрібно для проведення їх детального огляду з метою належної фіксації інформації, яка має доказове значення у кримінальному проваджені, та проведення відповідних судових експертиз.

Вилучені мобільні телефон, містить відомості про вчинення кримінальних правопорушень, щодо незаконного будівництва приватного мультимодального терміналу ТОВ «Вікторі Порт» на самовільно зайнятій земельній ділянці, а також щодо незаконного видобутку корисних копалин, які в подальшому використовувалися у будівництві підозрюваними ОСОБА_10 , який є директором ТОВ «Фесіт Юнайтед». Крім того, вказаний мобільний телефон містить відомості про зв`язки працівника ТОВ «Фесіт Юнайтед» ОСОБА_7 з підозрюваним у кримінальному провадженні ОСОБА_10 та ОСОБА_12 й іншими особами.

Колегія суддів наголошує, що накладення арешту необхідне для проведення огляду мобільних телефонів та флеш-карт з метою, зокрема, встановлення наявності електронних доказів, що можуть мати суттєве значення для кримінального провадження.

Крім того, на даний час вилучені мобільні телефони направлені на огляд працівникам Управління служби безпеки України в Одеській області в порядку ст. 40 КПК України.

При цьому, посилання ОСОБА_7 про те, що до клопотання стороною обвинувачення не надано жодного доказу того, що вилучене в ході обшуку майно має значення для кримінального провадження, апеляційний суд відхиляє, оскільки зв`язок вилученого майна із предметом доказування у кримінальному провадженні підлягає перевірці з боку органу досудового розслідування.

Апеляційний суд звертає увагу, що обставини кримінального провадження, доведеність факту події та обставин кримінальних правопорушень, з наявністю всіх їх складових елементів, чи їх не доведення, має бути перевірена в ході досудового розслідування, з урахуванням всіх доказів в їх сукупності.

Колегія суддів звертає увагу, що на даній стадії кримінального провадження ні слідчим суддею, ні судом апеляційної інстанції, не дається оцінка допустимості та належності доказів, а лише вирішується питання про правомірність накладення арешту на вищевказане майно.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що слідчий із клопотанням про арешт майна звернувся поза межами процесуального строку, передбаченого для звернення із клопотанням після його повернення для усунення недоліків, апеляційний суд їх відхиляє, адже такі доводи є хибними, з огляду на наступне.

Відповідно до приписів ч. 5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої ст. 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Зі змісту протоколу обшуку від 10 липня 2025 року (а.п. 93-94) вбачається, що обшук розпочато і завершено того ж дня (четвер), а з протоколу передачі справи раніше визначеному складу суду від 14.07.2025 року видно, що клопотання слідчого про арешт майна подано до суду першої інстанції з дотриманням вимог зазначеної вище норми кримінального процесуального закону (у перший робочий день - понеділок).

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 25.07.2025 року було повернуто прокурору клопотання про арешт майна для усунення недоліків в сімдесят дві години, яку було отримано прокурором 04.08.2025 годині.

Також, з реєстру судових рішень вбачається, що ухвала оприлюднена в реєстрі також 04.08.2025 року.

В межах встановленого строку, до слідчого судді Київського районного суду м. Одеси подане виправлене клопотання про арешт вилученого майна (а.с. 102).

Водночас, є частково обґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що клопотання слідчого розглядалось слідчим суддею без повідомлення власника майна, з огляду на таке.

Згідно ч.1 ст.172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Власник майна ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилася, на електронну адресу суду направила письмові заперечення в яких зазначила, що вилучене під час обшуку майно не має жодного відношення до кримінального провадження, містить лише робочу інформацію, яка необхідна останній в професійній діяльності. Зауважила, що слідчим не наведено підстав для накладення арешту на вилучені телефони та їх належність до речових доказів у кримінальному провадженні, не були оглянуті слідчим. Просила відмовити у задоволенні клопотання.

Розгляд клопотання слідчого фактично відбувся 13.08.2025 року та ОСОБА_7 не була повідомлена про призначене судове засідання.

Разом з тим, її право на доступ до правосуддя поновлено шляхом перегляду провадження в апеляційному суді за її участі.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги про порушення слідчим суддею строку, встановленого ч.1 ст.172 КПК України для розгляду клопотання, колегія суддів враховує, що сплив процесуального строку для постановлення ухвали за результатами розгляду клопотання про арешт тимчасово вилученого майна не припиняє обов`язку слідчого судді розглянути клопотання по суті, а також не тягне за собою припинення повноважень слідчого судді на прийняття відповідного судового рішення.

Крім того, серед підстав, визначених у ч. 3 ст. 132 та ч.1 ст. 173 КПК України, з яких слідчий суддя може відмовити у задоволенні клопотання про арешт майна, відсутня така підстава, як недотримання строків розгляду клопотання. Слід також відзначити, що незалежно від дотримання слідчим суддею строків розгляду клопотання, значення тимчасово вилученого майна як доказу для встановлення суттєвих обставин кримінального провадження не втрачається. Отже, на переконання колегії суддів та враховуючи, що розгляд слідчим суддею клопотання про арешт майна поза межами визначених строків обумовлений розглядом інших клопотань у вказаному кримінальному провадженні, які одночасно подані стороною обвинувачення, що не є істотним порушеннями вимог кримінального процесуального закону, несвоєчасний розгляд клопотання не перешкодив та не міг перешкодити слідчому судді ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення

Доводи власника майна ОСОБА_7 про безпідставність накладеного арешту на майно не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, оскільки спростовуються матеріалами провадження, в зв`язку з чим апеляційний суд вважає їх необґрунтованими.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що на час звернення з клопотання та його розгляду слідчим суддею існували реальні підстави для накладення арешту на зазначене майно, які виправдовують таке втручання у право власності та є співрозмірним із завданнями кримінального провадження, а тому доводи в цій частині є безпідставними.

При цьому, апеляційний суд вважає, що вилучене майно може бути використано як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, що спростовує доводи апеляційної скарги про те, що вилучене майно не відповідає ознакам речових доказів, у відповідності до вимог ст.98 КПК України.

Водночас, апеляційний суд звертає увагу апелянта, що арешт може бути накладений не лише на майно підозрюваного, але і у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої ст. 170 КПК України, на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Так, слідчим суддею на підставі долучених до клопотання матеріалів встановлено, що вилучені під час огляду речі відповідають критеріям ч. 1 ст. 98 КПК України, оскільки можливо зберегли у собі сліди вчинення кримінальних правопорушень, а також можуть містити в собі відомості щодо обставин їх вчинення.

У зв`язку з викладеним, апеляційний суд приходить до переконання про наявність правових підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, з метою збереження речових доказів, які можуть мати суттєве значення для встановлення обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Як вбачається з підстав та мети застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, вилучене майно може бути речовими доказами в рамках кримінального провадження та містити у собі відомості щодо обставин вчинення кримінального правопорушення.

Всупереч доводам апеляційної скарги про те, що вилучене майно формально визнано слідчим речовими доказами в рамках кримінального провадження, апеляційний суд вважає, що продовжує існувати ризик його можливої зміни або знищення, в цілях подальшого ймовірного уникнення передбаченої законом відповідальності за ймовірно вчинені дії у випадку підтвердження їх факту у встановленому законом порядку.

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. TheUnitedKingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Апеляційним судом встановлено, що за обставинами даного кримінального провадження втручання у право власності зацікавленої особи пов`язано із здійсненням кримінального провадження, необхідністю забезпечити збереження речових доказів, а отже, обмеження не є свавільним та відповідає вимогам законності. При цьому дотримано справедливий баланс між вимогами загального суспільного інтересу (у вигляді досягнення завдань кримінального провадження) та вимогами захисту права власності особи, адже досягнення мети збереження речового доказу неможливо досягти в інший спосіб, ніж арешт майна.

При цьому, апеляційний суд акцентує увагу, що у випадку, якщо в рамках даного кримінального провадження буде спростовано відповідність зазначеного майна категорії речових доказів, зацікавлена особа в порядку ст. 174 КПК України має процесуальне право на звернення до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна.

Отже, під час апеляційного розгляду встановлено, що на час розгляду клопотання слідчим суддею існували об`єктивні підстави вважати, що вилучені речі та документи, на які слідчим суддею накладено арешт, підлягають дослідженню, оскільки вони можуть бути використані як доказ у кримінальному провадженні, тому колегія суддів вважає, що довід апеляційної скарги про те, що вилучене майно, не відповідає критеріям, передбаченим ч. 1 ст. 98 КПК України, не відповідає дійсності, до того ж, є передчасним.

Приписами ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: залишити ухвалу без змін; скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Отже, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга власника майна не підлягає задоволенню з мотивів, наведених в мотивувальній частині ухвали, а судове рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 171-174, 370, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 13.08.2025 року про арешт майна в межах кримінального провадження № 0001208 від 07.09.2024 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 197-1, ч. 2 ст. 209, ч. 3 ст. 240, ч. 4 ст. 358 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4