Справа № 450/5570/25 Провадження № 1-кс/450/816/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2025 року слідчий суддя Пустомитівського районного суду Львівської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю прокурора Пустомитівської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити клопотання слідчого СВ ВП № 3 ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Пустомитівської окружної прокуратура Львівської області ОСОБА_3 , про арешт майна,

в с т а н о в и в:

24.11.2025 року слідчий СВ ВП № 3 ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді Пустомитівського районного суду Львівської області з клопотанням, погодженим прокурором Пустомитівської окружної прокуратура Львівської області ОСОБА_3 , в якому просив накласти арешт на транспортний засіб марки «AUDI» моделі «А4» номерний знак НОМЕР_1 , сірого кольору, VIN-номер НОМЕР_2 та ключ запалювання до вказаного автомобіля.

Мотивував клопотання тим, що 22.11.2025 року на лінію «102» надійшло повідомлення від екіпажу поліції «Дзін-102» про те, що за адресою Львівська обл., Львівський р-н, с. Милятичі, вул. Спортивна, буд. 8, зупинено автомобіль марки «AUDI» моделі «А4» номерний знак НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відповідно до постанови Зборівського районного суду Тернопільської області від 24.04.2025 року позбавлений права керування транспортними засобами на строк 5 років. В ході проведення досудового розслідування допитано в якості свідка ОСОБА_5 , який повідомив, що 22.11.2025 року о 12 год. 00 хв. в с. Милятичі, Львівського р-ну, Львівської обл., його зупинили працівники поліції у зв`язку із наявністю на його автомобілі значної кількості снігу та запропонували пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння, на що останній відмовився, внаслідок чого складено адміністративні матеріали за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Крім цього, у 2024 році працівниками УПП у Львівській області на ОСОБА_5 двічі складено адміністративні матеріали за ч. 1 ст. 130 КУпАП, які скеровано в суд, внаслідок чого останнього позбавлено права керування транспортними засобами на строк 1 рік. В подальшому, 29.09.2025 року на ОСОБА_5 складено адміністративні матеріали за ч. 5 ст. 126, ч. 1 ст. 130 КУпАП, які скеровано до суду.

Вказав, що 22.11.2025 року проведено огляд місця події, внаслідок чого вилучено транспортний засіб марки «AUDI» моделі «А4» номерний знак НОМЕР_1 , сірого кольору, VIN-номер НОМЕР_2 та ключ запалювання до вказаного автомобіля, які постановою від 23.11.2025 року визнано речовими доказами в межах даного кримінального провадження.

Зазначає, що на даний час у кримінальному провадженні існує необхідність у накладенні арешту на вказане майно для всебічного, повного та об`єктивного розслідування кримінального провадження, збереження речового доказу, недопущення приховування, пошкодження, псування, перетворення, відчуження, знищення власником чи іншими особами вказаного майна. Враховуючи наведене, просив клопотання задовольнити.

Розгляд справи призначено на 26.11.2025 року о 09 год. 00 хв.

В судовому засіданні 26.11.2025 року з участю слідчого СВ ВП № 3 ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 відкладено розгляд справи на 27.11.2025 року о 11 год. 00 хв. у зв`язку із неявкою сторін та поданням 26.11.2025 року представником ОСОБА_5 ОСОБА_6 клопотання, мотивованого необхідністю ознайомлення з матеріалами справи.

26.11.2025 року представником ОСОБА_5 ОСОБА_6 подано письмові заперечення, згідно мотивів яких просив відмовити у задоволенні клопотання та не накладати арешт на згадане вище майно. Пояснив, що слідчий суддя має право накласти арешт на майно лише у випадку, якщо слідчий доведе наявність всіх умов, визначених у ч. 3 ст. 170 КПК України, а саме: майно є предметом, засобом чи знаряддям кримінального правопорушення; таке підлягає спеціальній конфіскації; арешт потрібен для забезпечення цивільного позову чи конфіскації майна як покарання; існують ризики відчуження, приховування, псування, знищення майна. В даному випадку предметом розгляду даного клопотання є накладення арешту на автомобіль. При цьому, транспортний засіб не є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 382 КК України, не підлягає спеціальній конфіскації, а жодна норма не встановлює, що авто може бути арештоване для доведення факту керування після позбавлення. Крім цього, Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 року у справі № 522/19194/20 зазначив, що майно, яке не має зв`язку із кримінальним правопорушенням, не може бути арештоване «на всяк випадок». Таким чином, слідчим не доведено, що автомобіль може бути відчужений, знищений або перехований, при цьому, ризики мають бути реальними і підтвердженими, а не гіпотетичними, арешт потрібен для компенсації шкоди (яка у справі відсутня), арешт пов`язаний з доказами (факт керування вже зафіксований протоколом і не залежить від наявності авто). Окрім наведеного, ОСОБА_5 був визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП двічі, а саме постановами Сихівського районного суду м. Львова від 08.07.2024 року з позбавленням права керування транспортними засобами строком 1 рік та Сихівського районного суду м. Львова від 29.07.2024 року з позбавленням права керування транспортними засобами строком 1 рік. Таким чином, від 29.07.2025 року ОСОБА_5 не був позбавлений права керування транспортними засобами, а відтак, постає питання чи наявний в діях останнього склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 382 КК України.

В судовому засіданні 27.11.2025 року прокурор Пустомитівської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_3 надав пояснення аналогічні викладеним у клопотанні, яке підтримав і просив таке задовольнити.

Інші учасники розгляду справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце судового розгляду, в заcідання не з`явились. 27.11.2025 року представником ОСОБА_5 ОСОБА_6 подано клопотання, згідно мотивів якого просив проводити розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши пояснення присутніх сторін, розглянувши матеріали клопотання з доданими до нього письмовими доказами та процесуальними документами, приходжу до наступних висновків.

Статтею 170 КПК України визначено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, спеціальної конфіскації, конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді визначено необхідність арешту майна.

Згідно вимог ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У відповідності до вимог ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді має право звернутися слідчий за погодженням з прокурором. У клопотанні слідчого про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень ст. 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна, перелік і види майна, що належить арештувати, документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання. Клопотання слідчого про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої ст. 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Вимогами ст. 172 КПК України визначено, шо клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, якщо клопотання подано ним, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання. Під час розгляду клопотання про арешт майна слідчий суддя має право за клопотанням учасників розгляду або за власною ініціативою заслухати будь-якого свідка чи дослідити будь-які матеріали, що мають значення для вирішення питання про арешт майна.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу), розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб. У разі задоволення клопотання слідчий суддя застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб. У разі задоволення клопотання слідчий суддя постановляє ухвалу, в якій зазначає перелік майна, на яке накладено арешт, підстави застосування арешту майна, перелік тимчасово вилученого майна, яке підлягає поверненню особі, у разі прийняття такого рішення, порядок виконання ухвали із зазначенням способу інформування заінтересованих осіб. Ухвалу про арешт тимчасово вилученого майна слідчий суддя постановляє не пізніше сімдесяти двох годин із дня находження до суду клопотання, інакше таке майно повертається особі, у якої його було вилучено. Копія ухвали негайно після її постановлення вручається слідчому, прокурору, а також присутнім під час оголошення ухвали. У разі відсутності таких осіб під час оголошення ухвали копія ухвали надсилається їм не пізніше наступного робочого дня після її постановлення. Підозрюваний, обвинувачений, треті особи мають право на захисника, право оскаржити судове рішення щодо арешту майна.

Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 24.11.2025 року стверджується, що 23.11.2025 року в ЄРДР внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, відкрито кримінальне провадження № 0000880.

З електронного рапорту працівника поліції від 22.11.2025 року вбачається, що 22.11.2025 року на лінію «102» надійшло повідомлення від екіпажу поліції «Дзін-102» про те, що за адресою Львівська обл., Львівський р-н, с. Милятичі, вул. Спортивна, буд. 8, зупинено автомобіль марки «AUDI» моделі «А4» номерний знак НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відповідно до постанови Зборівського районного суду Тернопільської області від 24.04.2025 року позбавлений права керування транспортними засобами на строк 5 років.

З протоколу огляду місця події від 22.11.2025 року вбачається, що за адресою АДРЕСА_1 , виявлено і вилучено транспортний засіб марки «AUDI» моделі «А4» номерний знак НОМЕР_1 та ключі запалювання до вказаного автомобіля, який поміщено на автомобільний майданчик ВП № 3 ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівської області.

Як вбачається з постанови Зборівського районного суду Тернопільської області від 24.04.2025 року, ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу розміром 40800 грн. та позбавлення права керування транспортними засобами строком 5 років.

22.11.2025 року працівниками ВП № 3 ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівської області складено відносно ОСОБА_5 протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 520407 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Частиною 1 ст. 382 КК України передбачено покарання у виді штрафу від п`ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням волі на строк до трьох років, за умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню.

У відповідності до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

При цьому, слідчим СВ ВП № 3 ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 не доведено наявність умов, визначених ч. 2 ст. 170 КПК України, необхідних для накладення арешту на згаданий вище автомобіль, а зважаючи на те, що такий не є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 382 КК України і не підлягає спеціальній конфіскації, в тому числі не є об`єктом дослідження доказів за вказаною кваліфікацією дій, приходжу до висновку, що подане клопотання не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 26, 40, 100, 170-173, 175, 309, 370-372 КПК України, слідчий суддя,

п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання слідчого СВВП № 3 ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 , погодженого прокурором Пустомитівської окружної прокуратура Львівської області ОСОБА_3 , про арешт майна, відмовити.

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали виготовлено 27.11.2025 року в приміщенні Пустомитівського районного суду Львівської області.

Слідчий суддя ОСОБА_1