Провадження № 1-кп/592/1084/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2025 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесене до ЄРДР №0012306 від 11.07.2025 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Хотянівка, Вишгородського району, Київської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

06.06.2019 Вишгородським районним судом Київської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі з застосуванням ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання на строк 3 роки;

23.07.2021 Вишгородським районним судом Київської області за ч. 3 ст. 185 КК України на підставі ч. 4 ст. 70 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці з застосуванням ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання на строк 3 роки;

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

Відповідно ст. 1 Закону України «Про оборону України» воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмежений конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

24.02.2022 Президентом України видано Указ «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022, затверджений Законом № 2102-ІХ від 24.02.2022, у зв`язку з чим на території України запроваджено правовий режим воєнного стану.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 за №209 від 10.05.2025, рядового ОСОБА_4 призначено на посаду старшого стрільця-оператора 1 механізованого відділення 3 механізованого взводу 8 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 та поставлено на всі види забезпечення.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 за №236 від 25.05.2025 рядового ОСОБА_4 направлено на стаціонарне лікування до КНП СОР «Сумський обласний клінічний госпіталь ветеранів війни».

Згідно вимог ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV, ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 5 51 -XIV, військовослужбовці зобов`язані свято і непорушно дотримуватись Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, захищати суверенітет і територіальну цілісність України, забезпечувати її економічну та інформаційну безпеку, віддано служити українському народу, сумлінно, чесно та зразково виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, не допускати негідних вчинків.

Однак, військовослужбовець військової служби за мобілізацією військової частини НОМЕР_1 рядовий ОСОБА_4 , проходячи військову службу в умовах воєнного стану, у порушення вимог ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, достовірно знаючи, що він являється військовослужбовцем військової служби за мобілізацією і повинен проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , не маючи на те поважних причин, діючи з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасового незаконного ухилення від її проходження, з особистих мотивів, в умовах воєнного стану, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України, а саме 08 год. 00 хв. 30.05.2025 після лікування до пункту тимчасової дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 не прибув та у подальшому проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, не вживаючи жодних заходів для повернення у військову частину та виконання службових обов`язків, звернення до правоохоронних, інших державних органів чи органів військового управління з приводу своїх протиправних діянь, за наявності реальної можливості для цього.

У подальшому, 14.06.2025 близько 08 год. 00 хв. рядовий ОСОБА_4 самостійно прибув до розташування підрозділу військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 , де заявив про себе та вчинене ним кримінальне правопорушення.

Рядовий ОСОБА_4 з 08 год.00 хв. 30.05.2025 по 08 год. 00 хв. 14.06.2025 обов`язки військової служби не виконував, будь-яких заходів для повернення на службу та продовження несення відповідних обов`язків у зазначений період часу не вживав, а займався особистими справами, не пов`язаними з проходженням військової служби.

Разом з тим, наказом командира військової частини НОМЕР_1 за №270 від 14.06.2025, рядового ОСОБА_4 призначено на посаду старшого стрільця-оператора 1 механізованого відділення 3 механізованого взводу 8 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , який повернувся після самовільного залишення військової частини та поставлено на всі види забезпечення.

Згідно вимог ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548- XIV, ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551 -XIV, військовослужбовці зобов`язані свято і непорушно дотримуватись Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, захищати суверенітет і територіальну цілісність України, забезпечувати її економічну та інформаційну безпеку, віддано служити українському народу, сумлінно, чесно та зразково виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, не допускати негідних вчинків.

Однак, військовослужбовець військової служби за мобілізацією військової частини НОМЕР_1 рядовий ОСОБА_4 , проходячи військову службу в умовах воєнного стану, у порушення вимог ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, достовірно знаючи, що він являється військовослужбовцем військової служби за мобілізацією і повинен проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , не маючи на те поважних причин, діючи з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасового незаконного ухилення від її проходження, з особистих мотивів, в умовах воєнного стану, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України, а саме 08 год. 00 хв. 18.06.2025 самовільно залишив місце служби, а саме пункт тимчасової дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_1 поблизу АДРЕСА_2 та у подальшому проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, не вживаючи жодних заходів для повернення у військову частину та виконання службових обов`язків, звернення до правоохоронних, інших державних органів чи органів військового управління з приводу своїх протиправних діянь, за наявності реальної можливості для цього.

У подальшому, 26.08.2025 близько 13 год. 00 хв. рядовий ОСОБА_4 прибув до Четвертого СВ ТУ ДБР у м. Полтаві за адресою: м. Суми, вул. Гетьмана Мазепи, буд. 2, де заявив про себе та вчинене ним кримінальне правопорушення.

Рядовий ОСОБА_4 з 08 год.00 хв. 18.06.2025 по 13 год. 00 хв. 26.08.2025 обов`язки військової служби не виконував, будь-яких заходів для повернення на службу та продовження несення відповідних обов`язків у зазначений період часу не вживав, а займався особистими справами, не пов`язаними з проходженням військової служби.

Стаття закону України про кримінальну відповідальність

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, тобто нез`явлення військовослужбовця вчасно з лікувального закладу на службу без поважних причин, тривалістю понад три доби та самовільне залишення місця служби військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчинені в умовах воєнного стану.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин

Обвинувачений свою вину у вчинені кримінального правопорушення при зазначених вище обставинах визнав повністю. Зокрема пояснив, що проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 . Під час виконання бойового завдання був поранений та зміг врятувати побратима. Після цього лікувався у шпиталі, але на службу не повернувся оскільки не бажає загинути чи стати інвалідом. У червні на декілька днів його повернули на службу, але він залишив військову частину, оскільки, як вказав раніше, не бажає загинути чи стати інвалідом.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України суд вирішив обмежитися допитом обвинуваченого та разом з цим визнав не доцільним дослідження інших доказів, проти чого сторони кримінального провадження не заперечували, оскільки обставини ніким не оспорювалися та немає сумнівів у добросовісності їх позиції.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання

При призначенні покарання, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного, дані про особу, обставини, що обтяжують і пом`якшують покарання.

ОСОБА_4 вчинив навмисний тяжкий злочин. При цьому обвинувачений є раніше судимий за вчинення навмисних тяжких та особливо тяжких злочинів.

Обставини, що обтяжують покарання суд не встановив.

ОСОБА_4 свою визнав вину, сприяв досудовому розслідуванню й судовому розгляду, і ці обставини суд визнає такими, що пом`якшують покарання.

Призначення покарання

Згідно з вимогами ч. 5 ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, є тяжким злочином.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання:1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до роз`яснень постанови Пленумом Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (статті 12 Кримінального кодексу України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

На підставі зазначеного вище, враховуючи засади законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, конкретні обставини вчинення тяжкого злочину, поведінку обвинуваченого після вчинення, його особу, обставини, які пом`якшують покарання, суд приходить до переконання про можливість призначити покарання в межах санкції ч. 5 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку

Під час судового розгляду до обвинуваченого був застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою для забезпечення ризиків ухилення від суду та вчинення інших кримінальних правопорушень. На час ухвалення вироку ризики не зменшилися, а тому слід застосувати такий запобіжний захід до набрання вироком законної сили.

Керуючись ст. 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк п`ясть років.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з 28.10.2025. Зарахувати ОСОБА_4 у строк відбування покарання строк тримання під вартою з 25.08.2025 по 27.10.2025 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, обвинуваченим у той же строк з часу отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому, прокурору та іншим присутнім учасникам розгляду. Відсутнім учасникам розгляду направити копію вироку не пізніше наступного дня після проголошення.

Суддя ОСОБА_1