Справа № 445/645/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/594/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2025 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Золочівського районного суду Львівської області від 22.05.2025 року у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Залісся Золочівського району Львівської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

встановила:

цим вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

Згідно з ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Іспитовий строк ОСОБА_7 визначено рахувати з 22.05.2025.

Ухвалено скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Золочівського районного суду Львівської області від 25.12.2023.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним у тому, він 22 грудня 2023 року, близько 18 години 04 хвилин, керуючи автомобілем марки «ВАЗ 21154», н.з. НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою Тернопіль-Львів-Рава-Руська, траса М-09 на 57 км дороги, що по вул. Об`їзній в м. Золочеві Львівської області, у напрямку до м. Львова, порушив вимоги Р.1 п. 1.5; Р. 2 п. 2.3б); Р.12 п.12.3 чинних Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, які виразилися в тому, що він, керуючи транспортним засобом, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не реагував на її зміну, не обравши безпечної швидкості, яка б забезпечила постійний контроль за його рухом, перевищив максимальну допустиму швидкість та рухався зі швидкістю близько 70 км/год, хоча повинен був рухатись із дозволеною швидкістю руху в населених пунктах не більше 50 км/год. на даній ділянці дороги, чим створював небезпеку і перешкоду для руху іншим учасникам руху, загрожуючи їхньому життю та здоров`ю, з моменту виникнення небезпеки для руху у вигляді пішохода ОСОБА_10 , яка переходила його смугу руху, своєчасно не застосував екстрене гальмування, чим позбавив себе можливості уникнути наїзду на пішохода.

Внаслідок порушення Правил дорожнього руху України водієм автомобіля ОСОБА_7 , пішохід ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження у вигляді забою головного мозку, травматичного субарахноїдального крововиливу, забійної рани лобної ділянки праворуч, перелому акроміального кінця правої ключиці, перелому ліктьового відростка праворуч, перелому відростка правої плечової кістки, забій легень, багатофрагментарного перелому правої лобкової кістки, перелому головки правої малогомілкової кістки, уламкового перелому нижньої третини діафізу обох кісток правої гомілки зі зміщенням кісткових фрагментів, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по ознаці небезпеки для життя в момент спричинення.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України, зокрема, порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керувала транспортним засобом, що заподіяло тяжке тілесне ушкодження потерпілому.

Захисник у апеляційній скарзі просить вирок суду змінити та пом`якшити його в частині призначення додаткового покарання, шляхом виключення з нього вказівки на призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

В мотивах апеляційної скарги захисник, не оспорюючи фактичні обставини справи, кваліфікації дій та доведеності вини обвинуваченого, покликається на те, що суд першої інстанції не в повному обсязі врахував дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, щиро розкаявся, повністю відшкодував шкоду потерпілій, має дитину з інвалідністю, яка потребує періодичного добирання до лікаря, працює на виготовленні пам`ятників, а тому автомобіль йому необхідний для добирання на роботу. Крім того, зазначає, що наявність у його дружини посвідчення водія не може братися до уваги при призначенні покарання, оскільки остання перебуває у стані вагітності, про що стало відомо лише 20.05.2025 року, та не зможе керувати автомобілем.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого та доводи захисника, які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, пояснення представника потерпілого, який не заперечив проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку злочину відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та перевіреними в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим, що в апеляційній скарзі не оспорюється, а тому висновки суду першої інстанції щодо цих обставин перевірці апеляційним судом не підлягають.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, на обліку у лікарів-психіатра та нарколога не перебуває, його вік, сімейний стан, обставини, які пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Відтак, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 основного покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України, яке буде необхідним та достатнім для виправлення останнього та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Крім того, суд дійшов вірного висновку про можливість виправлення винного без реального відбування покарання із звільненням, на підставі ст. 75 КК України, від основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Поряд з цим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції допустив невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого при призначенні обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Так, санкція ч. 2 ст. 286 КК України, тобто інкримінованого ОСОБА_7 злочину, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Тобто, призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами є правом суду, а не його обов`язком, та відноситься до дискреційних повноважень судді.

Суд мотивував призначення додаткового покарання виключно тим, що обвинувачений не працює, а дружина останнього має посвідчення водія.

Однак, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції обвинувачений пояснив, що його дружина ОСОБА_11 перебуває у стані вагітності, що виключає керування нею транспортним засобом та підтверджується долученим до апеляційної скарги протоколом УЗД у терміні 11-13 тижнів вагітності, виданим лікарем акушером-гінекологом ОСОБА_12 20.05.2025 року.

Водночас, судом апеляційної інстанції встановлено, що на утриманні ОСОБА_7 перебуває малолітня донька ОСОБА_13 , 2018 року народження, яка є дитиною з інвалідністю та потребує особливого догляду з боку батьків, зокрема, регулярного добирання до медичного закладу.

Факт спільного проживання та здійснення догляду за донькою обвинуваченим підтверджується довідкою Золочівської міської ради Золочівського району Львівської області № 62 від 23.01.2024 року.

Крім того, відповідно до характеристики, виданої Золочівською міською радою Золочівського району Львівської області, ОСОБА_7 за час проживання за адресою: АДРЕСА_2 , проявив себе виключно з позитивного боку, жодних скарг на нього не надходило, а сусіди характеризують останнього як працьовитого, товариського, ввічливого та доброзичливого чоловіка.

Також, як пояснив ОСОБА_7 в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, він неофіційно працює на виготовленні пам`ятників, що є його основним джерелом доходу.

Таким чином, право керування транспортним засобом є необхідним йому для добирання на роботу, здійснення догляду за вагітною дружиною та дитиною з інвалідністю, зокрема, для періодичного добирання до медичного закладу.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_7 повністю відшкодував потерпілій шкоду, що підтверджується долученими до матеріалів справи розписками.

Представник потерпілої в судовому засіданні підтвердив, що обвинувачений повістю відшкодував потерпілій завдану шкоду та просив не призначати йому додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Разом з тим, судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_7 після дорожньо-транспортної пригоди кожного дня керує транспортним засобом, доказів про те, що він порушував за цей час ПДР України суду не представлено, що свідчить про відсутність суспільної небезпеки, а тому і необхідності позбавлення обвинуваченого права керування транспортними засобами.

Відтак, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції належним чином не мотивував призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, яке позбавить обвинуваченого основного джерела доходу та можливості здійснення належного догляду за вагітною дружиною та дитиною з інвалідністю.

При призначенні покарання суд апеляційної інстанції враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий та вперше вчинив злочин, на обліку у лікарів-психіатра та нарколога не перебуває, одружений, має на утриманні дитину з інвалідністю, дружина перебуває у стані вагітності, має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, неофіційно працює та потребує право керування транспортним засобом з метою добирання на роботу, повністю відшкодував потерпілій завдану шкоду, думку представника потерпілого, який не заперечив проти незастосування додаткового покарання, його вік, сімейний стан, обставини, які пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до переконання, що обвинуваченому ОСОБА_7 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки без позбавлення права керувати транспортними засобами, звільнивши його від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, що буде необхідним й достатнім для досягнення мети покарання щодо виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

З огляду на це, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 408 КПК України, вирок Золочівського районного суду Львівської області від 22.05.2025 року підлягає зміні в частині призначеного додаткового покарання.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Золочівського районного суду Львівської області від 22.05.2025 року відносно ОСОБА_7 змінити в частині призначеного покарання.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, до призначеного покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, без позбавлення його права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

Згідно з ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_7 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення, та на неї може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4