08.12.2025

ВИРОК

іменем України

Справа № 642/6594/25

1-кп/642/626/25

08 грудня 2025 року

м.Харків

Холодногірський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Харкові обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000948 від 14.07.2025 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Харкова, з середньою освітою, не працює, має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , засуджений 05.11.2025 Холодногірським районним судом м.Харкова за ч.1 ст.125 КК України до 100 годин громадських робіт,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

І.Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним

Відповідно до ч. 1,2 ст. 28 Конституції України, кожен має право на повагу до його гідності; ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

Пунктом 3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Пунктами 14, 17 ч.1 ст.1 Закону регламентовано, що психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

ОСОБА_5 , в порушення вимог ст. 28 Конституції України, вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», безпричинно, умисно, систематично вчиняє психологічне насильство по відношенню до своєї співмешканки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з якою проживає однією сім?єю та перебуває у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань останньої, а також погіршення якості її життя, що виражається у формі втрати енергійності, втомі, фізичному дискомфорті, втраті повноцінного сну та відпочинку, до побоювання за свою безпеку, спричинило емоційну невпевненість, нездатність захистити себе.

Так, 15.11.2024 о 01 годині 49 хвилин ОСОБА_5 , знаходячись за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 вчинив сварку зі своєю співмешканкою ОСОБА_4 , насильство в сім?ї, а саме: умисні дії психологічного характеру, які полягали у образах нецензурною лайкою. За вказані дії постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 04.12.2024 ОСОБА_5 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 10 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 170 гривень.

Крім цього, 30.11.2024 о 01 годин 30 хвилин ОСОБА_5 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 вчинив сварку зі своєю співмешканкою ОСОБА_4 , насильство в сім?ї, а саме: умисні дії фізичного характеру, здійснив у її бік струмінь з аерозолю газованого балончика. За вказані дії постановою Ленінського районного суду м.Харкова від 18.12.2024 ОСОБА_5 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 10 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 170 гривень.

Крім того, 13.12.2024 року о 00 години 01 хвилин ОСОБА_5 , вчинив сварку зі своєю співмешканкою ОСОБА_4 , насильство в сім?ї - умисні дії економічного характеру, а саме: забрав паспорт на ім?я потерпілої та банківську картку. За вказані дії постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 21.02.2025 ОСОБА_5 , визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 173-2 КУпАП та призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 60 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1020 гривень.

Таким чином, ОСОБА_5 , будучи особою неодноразово притягнутим до адміністративної відповідальності за ч. 1 та ч. 3 ст. 173-2 КУПАП за вчинення домашнього насильства, на шлях виправлення не став та продовжив вчиняти тотожні та об`єднані спільним умислом дії, спрямовані на вчинення домашнього насильства.

ОСОБА_5 , продовжуючи свої умисні протиправні дії, спрямовані на заподіяння розладу психічного та фізичного здоров?я своєї співмешканки ОСОБА_4 , 11.07.2025 точного часу в ході розгляду справи встановити не вдалося за можливе, але не пізніше 10-00 год., ОСОБА_5 та його співмешканка ОСОБА_4 перебували поблизу під`їзду №4 будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , усвідомлюючи суспільну небезпеку та протиправність вчинюваних ним дії, на підставі раптово виниклого словесного конфлікту, в ході якого, діючи систематично, умисно та цілеспрямовано, вчинив психологічне та фізичне насильство відносно потерпілої, яке виразилось у словесних образах та принижуваннях, умисному спричиненні тілесних ушкоджень за наступних обставин.

ОСОБА_5 , маючи умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер свого задуму, знаходячись обличчям один до одного, на відстані витягнутої руки, умисно, з силою, наніс один удар своєю правою ногою в ліве стегно ОСОБА_4 , від чого остання впала на асфальтоване покриття, отримавши при цьому садна обох колін та лоба. Після цього потерпіла ОСОБА_4 пішла у бік буд. 144 по вул. Полтавський Шлях м.Харкова з метою уникнути подальшого конфлікту з Ремізовим ДО.

Та, того ж дня, приблизно об 11 годині 30 хвилин, ОСОБА_5 побачив потерпілу ОСОБА_4 поблизу буд. 144 по вул. Полтавський Шлях м. Харкова та, продовжуючи свої протиправні дії, на підставі раптово виниклого словесного конфлікту, знаходячись обличчям один до одного, на відстані витягнутої руки, умисно, з силою, наніс один удар своєю правою рукою в ліве око ОСОБА_4 . Після чого ОСОБА_5 наніс один удар своєю лівою ногою в праве стегно ОСОБА_4 , а потім наніс один удар кулаком правої руки в ніс потерпілої.

Потерпіла ОСОБА_4 , намагаючись уникнути подальших тілесних ушкоджень від ОСОБА_5 , з місця вчинення правопорушення втекла, застрибнувши до трамваю, після чого останній припинив свої протиправні дії та зник з місця вчинення кримінального правопорушення.

В результаті нанесених ОСОБА_5 ударів, згідно з висновком експерта ХОБСМЕ за № 09-1116/2025 від 16.07.2025, № 09-1117/2025 від 16.07.2025 потерпіла ОСОБА_4 отримала наступні тілесні ушкодження: синці та обличчі та кінцівках, які утворилися від ударної дії тупих твердих предметів та садна на обличчі та ногах, які утворилися від дії тупих твердих предметів за механізмом тертя-ковзання, та могли бути отримані за 3-5 діб до проведення судово-медичної експертизи. За ступенем тяжкості синці на обличчі та кінцівках, садна на обличчі та ногах викликали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів, і за цією ознакою відповідно до п.п. 2.3.2. «Б», 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17 січня 1995 року відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Синці на обличчі та кінцівках, які утворилися від ударної дії тупих твердих предметів та садна на обличчі та ногах, які утворилися від дії тупих твердих предметів за механізмом тертя-ковзання. Показання ОСОБА_4 , на які вона посилається при проведенні слідчого експерименту, в цілому відповідають об`єктивним судово-медичним даним в частині механізму утворення у неї тілесних ушкоджень.

Вказані дії ОСОБА_5 завдали потерпілій фізичного болю, розладу здоров`я, викликали у потерпілої побоювання за свою безпеку, спричинили емоційну невпевненість та призвели до психологічних страждань, погіршення якості життя останньої.

Згідно висновку практичного психолога, доцента кафедри соціології та психології ХНУВС ОСОБА_7 від 11.09.2025, у потерпілої ОСОБА_4 виявлено ознаки переживання психологічного насильства у складі домашнього насильства, а також ознаки переживання стресового стану в наслідок зазначених подій.

ІІ. Позиція обвинуваченого щодо пред`явленого обвинувачення та висновки суду

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, визнав у повному обсязі, фактичні обставини кримінального правопорушення (дата, час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину) та його правову кваліфікацію не оспорює, у вчиненому щиро розкаюється та просить суд його суворо не карати.

Показання обвинуваченого ОСОБА_5 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи той факт, що обвинувачений ОСОБА_5 визнав свою вину у повному обсязі та не оспорює фактичні обставини скоєного кримінального правопорушення, як вони встановлені в обвинувальному акті, суд, вислухавши думку прокурора та обвинуваченого, дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому судом з`ясовано в учасників судового провадження, чи правильно вони розуміють зміст цих фактичних обставин, чи не має сумнівів у добровільності їх позиції, та на виконання вимог ч. 3ст. 349 КПК Українироз`яснено їм, що у такому випадку учасники будуть позбавлені права оскаржити визнані обставини в апеляційному порядку.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути кримінальне провадження в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого.

З огляду на те, що кримінальне провадження розглянуто судом в порядку ч.3 ст.349КПК України, інші докази, здобуті в ході досудового розслідування, під час судового розгляду не досліджувались.

ІІІ. Частина статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений

Суд, вивчивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали досудового розслідування, вважає, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення доведена повністю та кваліфікує його дії за ст. 126-1 КК України у вчиненні домашнього насильства, тобто умисному систематичному вчиненні фізичного та психологічного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до психологічних та фізичних страждань, розладу здоров`я та погіршенні якості життя потерпілої особи

ІV. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, а також мотиви суду при призначенні покарання

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_5 встановлено, що він засуджений 05.11.2025 Холодногірським районним судом м.Харкова за ч.1 ст.125 КК України до 100 годин громадських робіт, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, тяжких захворювань чи інвалідності не має, офіційно не працевлаштований, що загалом об`єктивно свідчить про стійку антисоціальну спрямованість та схильність до вчинення злочинів, як спосіб життя, неодружений, має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_8 , 2020 року народження.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 відповідно до п. 1 ч.1 ст.66 КК України, є щире каяття.

Верховний Суд України у постанові від 30 жовтня 2018 року у справі № 559/1037/16-к (провадження № 51-3612км18) вказав, що основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім. Щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 відповідно до вимог, передбачених ч.1 ст.67 КК України, судом не встановлено.

Згідно з абз. 17 ч. 1 ст. 368 КПК України ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

Згідно висновку досудової доповіді Холодногірського РВ Філії ДУ «Центр пробації» в Харківській області від 26.11.2025, складеної відповідно до ст. 3141 КПК України щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , орган пробації вважає, що рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як високий, ризик небезпеки для суспільства з боку обвинуваченого ОСОБА_5 оцінюється як високий. Беручи до уваги інформацію, що характеризує особу обвинуваченого та його спосіб життя, історію правопорушень, а також високу ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення цієї особи без позбавлення або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства.

Під час дебатів сторона обвинувачення вважала доведеною провину обвинуваченого відповідно до обставин, що були зазначені в обвинувальному акті, просила визнати ОСОБА_5 винним за ст.126-1 КК України та призначити покарання з врахуванням ст.70 ч.4 КК України у вигляді громадських робіт.

Вимогами ч. 2 ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

Згідно з ч.6 ст.368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України та практику Європейського суду з прав людини, яка застосовується як джерело права.

Так, у постанові ВСУ від 01 лютого 2018 року (справа № 634/609/15-к, провадження № 51-658 км17) зазначено, що підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції;принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, якіє багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих таобтяжуючих покарання обставин (статті 66,67 КК України), визначенні «інших обставин справи».

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд виходить із положень ст.ст.50,65 КК України, враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України є кримінальним проступком, наявність пом`якшуючої та відсутність обтяжуючих покарання обставин, дані про особу винного, у зв`язку з чим суд вважає можливим призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у виді у виді громадських робіт в межах санкції ст. 126-1 КК України.

При призначенні покарання, суд враховує висновки Верховного суду, які викладені у постанові цього суду від 25.06.2018 року у справі 511/37/16-к, відповідно до яких: виходячи з приписів кримінального закону правила призначення покарання, передбачені ч.4 ст.70 КК, застосовуються в разі, якщо після постановлення вироку у справі буде встановлено, що особа винна ще й в іншому злочині, вчиненому нею до постановлення попереднього вироку. У такому випадку суд може при призначенні покарання за другим вироком як поглинути покарання за першим вироком, так і приєднати його повністю або частково, однак таким чином, щоб обраний захід примусу не перевищував максимального покарання, встановленого статтею (частиною статті), за якою особу засуджено, і водночас не був меншим строку покарання, визначеного за перший злочин. При цьому суд зобов`язаний в остаточне, призначене за сукупністю злочинів, покарання зарахувати покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст. 72 цього Кодексу.

Вироком Холодногірського районного суду м.Харкова від 05 листопада 2025 ОСОБА_9 засуджено за ч.1 ст.125 КК України до100 годин громадських робіт, вирок набрав законної сили 08.12.2025.

Оскільки, судом встановлено, що кримінальне правопорушення за ст. 126-1 КК України, в якому визнано винним ОСОБА_9 , було вчинено ним на протязі 2024 року та 11.07.2025, тобто до ухвалення вироку Холодногірського районного суду м.Харкова від 05 листопада 2025, тому суд призначає покарання на підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом складання призначених покарань за вироками та остаточно призначає йому покарання у вигляді громадських робіт на строк 200 годин.

На переконання суду, призначення такого покарання обвинуваченому буде відповідати вимогам закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, що відповідає положенням ст. 65 КК України.

Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст.75 КК України, або ж застосування ст.69 КК України до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю для цього передумов, а застосування таких положень Закону буде явно несправедливим через м`якість покарання.

Згідно ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидії домашньому насильству" програма для кривдника - комплекс заходів, що формується на основі результатів оцінки ризиків та спрямований на зміну насильницької поведінки кривдника, формування у нього нової, неагресивної психологічної моделі поведінки у приватних стосунках, відповідального ставлення до своїх вчинків та їх наслідків, у тому числі до виховання дітей, на викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків.

Метою корекційної програми є допомога особі, яка вчинила насильство, в осмисленні власної насильницької поведінки, усвідомленні її витоків, проявів, наслідків для особистого життя та життя оточуючих, налагодженні гармонійного життя з родиною та в суспільстві, а також в усвідомленні того, що домашнє насильствоце порушення прав людини, яке карається відповідно до чинного законодавства.

Завданнями програми є: сприяння зміні насильницької поведінки кривдника; сприяння засвоєнню кривдником моделі сімейного життя на засадах гендерної рівності, взаєморозуміння; взаємоповаги і дотримання прав усіх членів родини, формування у кривдника конструктивної моделі поведінки у приватних стосунках; сприяння оволодінню кривдником знаннями про основні норми законодавства в сфері запобігання та протидії домашньому насильству та/або насильству за ознакою статі, а також про види відповідальності за його вчинення; формування у кривдника відповідального ставлення до власної поведінки та її наслідків для себе та оточуючих; сприяння розвитку у кривдника емоційного інтелекту та самосвідомості; розвиток навичок кривдника до конструктивного безконфліктного спілкування, ефективної та ненасильницької комунікації; розвиток здатності кривдника виявляти, аналізувати та усвідомлювати свої негативні думки, когнітивні фільтри, помилки, емоції, керувати ними, розуміти їх наслідки.

Суд вважає, що такий обмежувальний захід буде сприяти виправленню обвинуваченого, а призначене судом покарання та обмежувальні заходи у своїй сукупності будуть необхідними та достатніми для виправлення обвинуваченого ОСОБА_9 та попередження вчинення нових злочинів й цілком відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Відповідно до вимог ст. 91-1 КК України в інтересах потерпілої від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, суд вважає за необхідне застосувати до обвинуваченого ОСОБА_5 обмежувальний захід у виді направлення останнього для проходження програми для кривдників.

V. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вирок

В ході досудового розслідування по даному кримінальному провадженню ухвалою слідчого судді Холодногірського районного суду м.Харкова від 15.10.2025 обвинуваченому ОСОБА_5 обирався запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, тому з метою досягнення дієвості цього кримінального провадження, суд вважає доцільним продовжити дію запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов не заявлено.

Судові витрати та речові докази у даному кримінальному провадженні відсутні.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 370,374,376,381,382 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України та призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 100 (сто) годин.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень (злочинів), за цим вироком та за вироком Холодногірського районного суду м.Харкова від 05.11.2025 шляхом складання призначених покарань, призначити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , остаточне покарання у виді громадських робіт на строк 200 (двісті) годин

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

До набрання вироком законної сили продовжити щодо ОСОБА_5 , дію запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.

На підставі п.5 ч.1 ст.91-1 КК України застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обмежувальний захід у вигляді направлення для проходження програми для кривдників строком на 3 (три) місяці, виконання якої покласти на Харківську міську раду.

Роз`яснити ОСОБА_5 , що умисне ухилення від проходження програми для кривдників особою, щодо якої такі заходи застосовані судом, є підставою для притягнення засудженого до кримінальної відповідальності за ст. 390-1 КК України, а за ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт передбачена кримінальна відповідальність за ч.2 ст. 389 КК України.

Вирок може бути оскаржений в порядку статті 394 КПК України до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 (тридцяти) днів з дня його оголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Роз`яснити обвинуваченому право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя ОСОБА_10