Справа № 308/7300/25
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 вересня 2025 року м. Ужгород
ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду із даною скаргою, доводи якої зводяться до того, що відмова дізнавача у проведенні обшуку є недостатньо вмотивованою та такою, що порушує права ОСОБА_3 на доступ до правосуддя. у постанові від 08.09.2025 року відсутній належний аналіз клопотання ОСОБА_3 від 30.08.2025 року. Також вказує, що посилання дізнавача на недоторканність житла (ст. 30 Конституції України) у постанові є передчасним, оскільки обшук можливий за рішенням суду (ст. 236 КПК України), а ОСОБА_3 саме клопотав про його ініціювання, що відповідає процедурі.
З урахуванням наведеного ОСОБА_3 просить: скасувати постанову старшого дізнавача сектору дізнання Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_4 від 08.09.2025 року про відмову у задоволенні клопотання; Зобов`язати провести обшук за адресою проживання ОСОБА_5 , вилучити телефон та ноутбук, а також допитати свідків, як зазначено в моєму клопотанні від 30.08.2025 року.
В судове засідання ОСОБА_3 не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, однак, подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі.
Дізнавач рішення якого оскаржується, інша уповноважена особа Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про причини неявки не повідомляв.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 306 КПК України, відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.
Дослідивши матеріали поданої скарги з додатками, оцінивши надані докази, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
08.09.2025 року старшим дізнавачем сектору дізнання Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області капітаном поліції ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні винесено постанову, якою відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_3 ..
Мотивуючи постанову дізнавач зазначив, що 17.12.2024 року в чергову частину Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області надійшла заява гр. ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_5 на думку заявника, порушила недоторканість приватного життя. Заявником було подане клопотання до сектору дізнання в якому просив провести обшук, вилучити телефон та ноутбук ОСОБА_5 , провести допит свідків тощо.
У подальшому дізнавач у постанові посилається на визначення поняття недоторканості житла та зазначає, що подане клопотання ОСОБА_3 не містить жодного доказу про вчинення відносно нього неправомірних дій.
Надалі дізнавач наводить зміст ст.2, 40-1 ч. 1, ч 4, 94, 220 КПК України та приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_3 .
Згідно з п.7 ч.1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, слідчого, дізнавача, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником;
Відповідно до ч.1 ст. 304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого, дізнавача чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.
Строки, встановлені ч.1 ст. 304 КПК України, заявником не пропущено.
Що стосується самого предмету поданої скарги, то слід зазначити наступне.
Відповідно до ст. 220 КПК України клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.
Частиною 5 ст. 40 КПК України визначено, що слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.
Крім того, повноваження слідчого судді при розгляді скарг заявника, потерпілого, його представника чи законного представника, підозрюваного, його захисника чи законного представника, володільця тимчасово вилученого майна на стадії досудового розслідування зводяться до права на зобов`язання сторони кримінального провадження, якою є слідчий, дізнавач або прокурор, вчинити процесуальні дії, як-то розглянути клопотання, проте рішення по суті викладеного приймає слідчий (прокурор) самостійно.
Відповідно до ч. 3 ст. 110 КПК України рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках передбачених цим кодексом, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне.
Слідчим суддею встановлено, що дізнавачем дотримані вимоги вказаних норм Закону, а саме 08.09.2025 року дізнавачем ОСОБА_4 надано відповідь на клопотання ОСОБА_3 у формі постанови.
Однак встановлено, що постанова дізнавача про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_3 не відповідає вимогам ч. 5 ст. 110 КПК України, зокрема така не є мотивованою, оскільки зі змісту такої не вбачається з яких підстав дізнавач прийшов до переконання, що у задоволенні поданого клопотання слід відмовити.
Дізнавачем не вжито достатньо заходів для всебічного, повного та неупередженого розгляду клопотання ОСОБА_3 , чим порушено його права як потерпілого, гарантовані КПК України.
Крім цього, зазначена постанова дізнавача не містить оцінки наявності чи відсутності підстав для відмови у задоволенні заявленого клопотання.
Разом з тим, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що клопотання подане в порядку ст. 220 КПК України, щодо проведення слідчих та розшукових дій не повинне містити доказів про вчинення відносно особи, яка подає таке клопотання, неправомірних дій, про що зазначає в оскаржуваній постанові дізнавач.
Такі відомості зазначаються у заяві/повідомленні особи при зверненні до правоохоронного органу, яка є підставною для внесення відомостей до ЄРДР та початку досудового розслідування, в ході якого саме органом досудового розслідування встановлюються обставини щодо наявності чи відсутності неправомірних дій, які тягнуть за собою кримінальну відповідальність.
Згідно ч.2 ст.307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування, може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора, зобов`язання припинити дію, зобов`язання вчинити певну дію, відмову у задоволенні скарги.
Враховуючи наведене, з метою об`єктивності та повноти, слідчий суддя приходить до висновку, що наявні підстави для повторного розгляду дізнавачем клопотання ОСОБА_3 .
За таких обставин, слідчий суддя приходить до висновку, що подана скарга є підставною, а тому підлягає до часткового задоволення, зокрема в частині скасування оскаржуваної постанови.
Разом з тим, що стосується вимог скарги ОСОБА_3 в частині зобов`язання дізнвача провести обшук, слідчий суддя вважає, що такі до задоволення не підлягають виходячи з наступного.
Статтями 36, 40, 40-1 КПК України, передбачено, що прокурор, слідчий та дізнавач, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.
Зазначена правова норма гарантує незалежність посадової особи органу державного обвинувачення у виборі у визначених законом межах способу здійснення своїх повноважень, в тому числі у прийнятті тих чи інших рішень, що є запорукою їх неупередженості й ефективності.
Процесуальна самостійність прокурора, слідчого, дізнавача і їх свобода нарівні з протилежною стороною у відстоюванні тієї чи іншої правової позиції є чинниками справедливого балансу прав та законних інтересів усіх учасників процесу, а також інших осіб, держави й суспільства.
Завданням слідчого судді, відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, є здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.
Способи такого контролю обмежені визначеною кримінальним процесуальним законом процедурою, яка передбачає, в тому числі, чіткий розподіл повноважень і недопустимість заміщення слідчим суддею, як і судом, функцій органів державного обвинувачення та досудового розслідування (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 квітня 2019 року у провадженні №11-945сап18).
Керуючись ст. 303, 304, 305, 309 КПК України, слідчий суддя, -
Постанову старшого дізнавача сектору дізнання Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_4 від 08.09.2025 року про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_3 скасувати.
У решті вимог скарги відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її проголошення.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1