Справа № 523/5180/25
Провадження №1-кп/523/1194/25
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

10.11.2025 року

Пересипський районний суд м. Одеси у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , за участю секретаря - ОСОБА_2 , прокурора - ОСОБА_3 , захисників - адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , обвинуваченого - ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000221 від 09.02.2025 за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Джамбул, Казахстан, громадянина України, з неповною середньою освітою, без визначеного місця реєстрації та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

у скоєні кримінального правопорушення передбаченого ст. 187 ч. 4 КК України,

ВСТАНОВИВ:

09.02.2025 о 18:14 годині, ОСОБА_7 діючи з корисливих мотивів, маючи протиправний та корисливий умисел, спрямований на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнає нападу, за допомогою заздалегідь заготовленого предмету, ззовні схожого на пістолет, шляхом вільного доступу проник до приміщення магазину «Табакерочка» ТОВ «Еко тайм 23», розташованого по вулиці Академіка Заболотного, 52, в м. Одесі.

Знаходячись у вказаному приміщенні магазину, ОСОБА_7 реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, з корисливих мотивів, переслідуючи мету незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, дістав з сумки, раніше заготовлений ним предмет зовні схожим на пістолет, направив в сторону потерпілої ОСОБА_8 , яка знаходилась на своєму робочому місці, та яка вказані дії сприйняла, як реальну загрозу для свого життя та здоров`я. Скориставшись тим, що остання в приміщені магазину знаходиться на самоті, став погрожувати їй застосуванням вищезазначеного предмета, ззовні схожого на пістолет, підійшов до прилавку та умисно, з корисливих мотивів, заволодів грошовими коштами в розмірі 1689 гривень, які належать ТОВ «Еко тайм 23», а також, умисно, з корисливих мотивів, заволодів належним потерпілій ОСОБА_8 , мобільним телефоном марки «Xiaomi Т 13 pro», в корпусі чорного кольору, імеі: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , який знаходився в прозорому чохлі, вартістю 26999 гривень, з сім-картами мобільних операторів «Лайфселл» № НОМЕР_3 та «Київстар» № НОМЕР_4 , які матеріальної цінності для потерпілої не становлять.

Після чого, ОСОБА_7 , з місця скоєння кримінального правопорушення зник, викраденим майном розпорядившись на власний розсуд, завдавши майнову шкоду на загальну суму 28 688 гривень.

При допиті в ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_7 , винуватість у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України визнав та пояснив суду, що 9 лютого 2025 року він знаходився на вул. Заболотного, в ігрових залах він програв всі гроші (20 000 гривень), після того як вийшов звідти та побачив за іншим залом «Табакерку». В нього при собі був пістолет-пугач, він був не в собі, в стані афекту (в емоційному стані). Він був у розпачі, оскільки потрібні були гроші на ліки жінці. Він зайшов у цей магазин, там була продавець жінка, погрожуючи їй пістолетом-пугачем вимагав в неї касу, забрав її телефон та сказав, що потім залишить його на вулиці. Потім за ним заїхала жінка, він з майном сів до машини, залишив телефон на бордюрі та сів до машини, вона нічого не знала про ситуацію, яка сталася. Вранці вони прокинулися та він все це розповів жінці, та потім чекав коли його заберуть. Через декілька днів його затримали. Скоєному щиро кається, не хотів нікому шкодити, готовий відшкодувати завдану шкоду.

Отримавши покази обвинуваченого ОСОБА_7 , що відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судове слідство у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки учасники судового провадження не заперечують проти цього, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів по справі.

Учасникам розгляду справи роз`яснено, що вони позбавлені права оспорювати обставини, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним згідно положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_9 , за ч. 4 ст. 187 КК України за кваліфікуючими ознаками: напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений в умовах воєнного стану.

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 29.06.1990 р. мотивування у вироку висновку, щодо кваліфікації злочину, полягає у зіставленні ознак установленого судом злочинного діяння і ознак злочину, передбаченого тією чи іншою статтею кримінального закону, його частиною або пунктом, і формулюванні висновку про їх відповідність.

Верховний Суд України у постанові від 15 листопада 2012 р. у справі № 5-15кс12 зазначив: правильність застосування норми закону про кримінальну відповідальність (кваліфікація злочину) полягає у точності (адекватності) розуміння (визначення, тлумачення) змісту конкретної кримінально-правової норми, дійсності (об`єктивності) фактичних обставин певного суспільно небезпечного діяння та встановленні й визначенні співвідношення між фактичними ознаками суспільно небезпечного діяння та ознаками складу злочину, передбаченого кримінально-правовою нормою.

Суд зіставивши зміст конкретної норми КК України, а саме передбаченого ст. 187 ч. 4 КК України та дійсні, об`єктивно встановлені у судовому засіданні, фактичні обставини суспільно небезпечних діянь, дійшов висновку про їх відповідність.

Відповідно до ст. 62 ч.ч. 1, 2 Конституції України, ст. 17 ч. 2 КПК України особа вважається невинуватою у вчинені злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчинені кримінального правопорушення і має бути виправданий, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Забезпечення доведеності вини, підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором є основними засадами судочинства - ст. 129 Конституції України.

При оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Суд при оцінці доказів має керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою - п.п. 161, 150, 100 рішення Європейського суду з прав людини у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Нечипорук і Йонкало проти України, «Салман проти Туреччини».

Суд, відповідно до ст. 94 КПК України за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний наданий прокурором допустимий доказ з точки зору належності, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття процесуального рішення, установив поза розумним сумнівом співіснування достатньо вагомих, переконливих, чітких і узгоджених між собою ознак та схожих неспростовних презумпцій факту:

- доведеності вчинення суспільно небезпечних діянь, які містять склад злочину.

- обґрунтованості обвинувачення.

Судом в ході судового розгляду забезпечено обвинуваченим ОСОБА_7 , передбачене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), право на захист від обвинувачення і його реалізація шляхом надання розумної можливості представляти свою правову позицію, свої докази, оскаржувати допустимість доказів, заперечувати проти них, їх використання.

Обвинувачений ОСОБА_7 , за формою вини, ступенем тяжкості вчинив тяжкий злочин. Судом в ході судового розгляду кримінального провадження встановлено, що при вчинені інкримінованого йому правопорушення, ОСОБА_7 усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав їх суспільно небезпечні наслідки і бажав їх настання, тобто діяв з прямим умислом ст. 25 ч. 2 КК України.

Враховуючи дані щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , його поведінку в ході досудового розслідування та судового розгляду, суд визнає, що вона є осудною, тобто особою, яка під час вчинення злочину могла усвідомлювати свої дії і керувати ними - ст. 19 ч. 1 КК України.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами

ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» з послідуючими змінами та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України) (2341-14), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Суд призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , враховує: мету покарання, передбачену ст. 50 КК України, загальні засади призначення покарання, передбачені ст.ст. 65-67 КК України - вид та у межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинені злочини, відповідно до положень Загальної частини КК України, ступінь тяжкості кожного вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та запобіганню вчиненню нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами.

Як встановлено ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно з ч.1 ст.65 КК України суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як передбачено ч.2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання обвинуваченого ОСОБА_7 суд, у відповідності зі ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його небезпеку, особу обвинуваченого, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини.

Обставини, які згідно ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , є активне сприяття розкриттю злочину, повне визнання вини, щире каяття, вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих та сімейних обставин.

Обставин, які згідно ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , судом не встановлено.

При цьому суд приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину за ч. 4 ст. 187 КК України, який відносяться до категорії особливо тяжких, характер та ступінь суспільної небезпеки, дані про особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 91 КПК, щодо події кримінального правопорушення, у тому числі час, місце, спосіб учинення, крім того, обвинувачений добровільно розповів про обставини вчиненого, і саме вказана позиція обвинуваченого забезпечила виконання таких завдань кримінального провадження як швидке, повне та неупереджене розслідування і судовий розгляд.

В даному кримінальному провадженні заявлено цивільний позов ТОВ «ЕКО-ТАЙМ23» до обвинуваченого ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину.

З урахуванням фактичних обставин справи та матеріалів кримінального провадження, вбачається причинний зв`язок між заподіяною матеріальною шкодою та протиправними діями обвинуваченого.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Частиною 5 стаття 128 КПК України передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Стаття 1188 ЦПК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:

1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;

2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;

3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Розглянувши кримінальне провадження з дотриманням положень ч.1 ст. 337 КПК України, в межах висунутого обвинувачення, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ, наданий стороною обвинувачення, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, вищезазначені, безпосередньо досліджені докази вважає належними, допустимими, достовірними та в сукупності достатніми для прийняття рішення про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні ним інкримінованого кримінального правопорушення.

Суд виходить з ч.1 ст.62 Конституції України, згідно з якою особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Як передбачено ч.2 ст.17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Зміст доведеності винуватості особи у вчиненні злочину поза розумним сумнівом закріплено, зокрема, в практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якою цей Суд підтверджує, що критерієм, який застосовується при оцінюванні доказів, є доведення «поза розумним сумнівом», що може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій факту, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справі «Авшар проти Туреччини», «Рудяк проти України»).

Згідно з п.22 постанови Верховного Суду від 04.07.2018 року в справі № 688/788/15-к стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Відповідно до ст. 370 ч. 1 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Суд звершував правосуддя очевидно для загалу, згідно з нормами Кримінального Кодексу України, об`єктивно і неупереджено, незалежно та керуючись верховенством права, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з додержанням і врахуванням Загальної Декларації прав людини, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішень Європейського суду з прав людини, вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Судом вирок ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Суд, відповідно до ст. 368 КПК України, вирішив усі питання при ухваленні вироку.

У постановах Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 740/5424/15-к, від 05 лютого 2019 року у справі № 753/24474/15-к сформульовано правову позицію про те, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначено, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Враховуючи постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», а саме положення пункту 8, згідно якого: суд не вправі перейти до більш м`якого виду покарання у випадках, коли санкцією закону, за яким засуджується особа, передбачено лише такі покарання, які з огляду на її вік чи стан не можуть бути до неї застосовані, тому в таких випадках суд, за наявності до того підстав, відповідно до ст. 7 КПК (1001-050) повинен закрити справу і звільнити особу від кримінальної відповідальності або постановити обвинувальний вирок і звільнити засудженого від покарання.

Згідно постанови Верховного Суду від 18.09.2019 у справі №166/1065/18, каяттям є негативно забарвлене почуття, що поєднує в собі співчуття або жаль з приводу свого вчинку і почуття провини за його наслідки. Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків злочину. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Крім того, за клопотанням сторони захисту, в частині характеризуючих даних була допитана в ході судового розгляду свідок ОСОБА_10 , яка пояснила суду, що вона є жінкою ОСОБА_7 . Вони вже 9 років разом. Характеризує його як добру та працьовиту людину. Про його ігроманію не знала. Перед подією вона втратила дитину та в неї пішов збій зі здоров`ям, вона хворіла та були потрібні гроші на лікування. До хвороби вона працювала інструктором з водіння, наразі не працює, іноді таксує.

З огляду на викладене, керуючись ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, враховуючи те, що визнання ним факту вчинення злочинних дій є дійсним та відвертим, активне сприяння розкриттю злочину, відсутність тяжких наслідків, дані про особу, а саме, що ОСОБА_7 раніше не судимий на підставі ст. 89 КК України, скоїв злочин через тяжкий матеріальний стан, тяжкі наслідки в результаті скоєння кримінального правопорушення - відсутні, часткове відшкодування завданої шкоди, шляхом повернення майна, крім того на його утриманні знаходиться дружина, яка має вади зі здоров`ям та потребує лікування, має позитивну характеристику з місця проживання, до адміністративної відповідальності протягом року не притягувався, на обліку лікарів психіатра та/або нарколога не перебуває, на підставі чого суд визнає їх такими, що істотно знижують ступінь вчинених злочинів і впливають на пом`якшення покарання, а тому суд вважає за доцільне призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 4 ст. 187 КК України з конфіскацією майна, оскільки таке покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Крім того, суд вважає за доцільне застосувати спеціальну конфіскацію, яка полягає у примусовому безоплатному вилученні у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння.

Таке покарання обвинуваченому перебуває у справедливому співвідношенні з тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного; при цьому судом справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, в той час, як покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинений злочин, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових злочинів як самим засудженим, так іншими особами, зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду, з урахуванням того, що оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого (постанова ВС від 10 червня 2020 року в справі №161/7253/18), - що має місце в даній ситуації при застосуванні наведеного судом покарання щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою залишити без змін.

Питання про речові докази підлягають вирішенню в порядку, встановленому ст. 100 КПК України.

Цивільний позов підлягає задоволенню, та стягненню з ОСОБА_7 на користь ТОВ «ЕКО-ТАЙМ23» матеріальної шкоди.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні підлягають стягненню з ОСОБА_7 . Керуючись ст.ст. 91, 127, 128, 337, 368, 370, 373, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України та призначити покарання за ч.4 ст. 187 КК України із застосуванням ст. 69 КК України, у вигляді 7 (семи) років позбавлення волі з конфіскацією майна всього майна, що є власністю обвинуваченого.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_7 залишити без змін у вигляді тримання під вартою.

Зарахувати в строк відбуття покарання ОСОБА_7 , термін його попереднього ув`язнення, відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону №2046-УІІІ від 18.05.2017 року, з моменту фактичного затримання, а саме з 11.02.2025 по день набрання вироком чинності, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнути з ОСОБА_7 , на користь держави витрати пов`язанні з проведення судових експертиз, які склали 4 775 гривень 40 копійок.

Цивільний позов ТОВ «ЕКО-ТАЙМ23» - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ТОВ «ЕКО-ТАЙМ23» матеріальну шкоду в розмірі 1689 гривень.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді на речові докази, - скасувати.

Відповідно на ст.100 КПК України, речові докази, а саме:

-Предмет ззовні схожий на пістолет з чорним футляром - знищити;

- мобільний телефон марки «Xiaomi Т 13 pro», в корпусі чорного кольору, імеі: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 - вважати повернутим потерпілій ОСОБА_8 ;

-мобільний телефон марки «Redmi10C», в корпусі чорного кольору, імеі: НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , який належить засудженому ОСОБА_7 , передати у дохід держави на підставі ст.96-1 КК України.

Копії вироку вручити під розписку прокуророві та засудженому, а також надати для відома іншим заінтересованим особам.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на вирок суду подається до Одеського апеляційного суду через Пересипський районний суд м. Одеси протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя Пересипського

районного суду м. Одеси ОСОБА_1