Справа № 162/1018/25
Провадження № 1-кп/162/46/2026
ЛЮБЕШІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 року селище Любешів

Любешівський районний суд Волинської області у складі

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 09.08.2025 за №0000474 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, військовослужбовця, військова служба якого призупинена, розлученого, несудимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369 Кримінального кодексу України (далі КК України)

ВСТАНОВИВ:

Поліцейські сектору реагування патрульної поліції ВПД №1 (сел. Любешів) Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області сержант поліції ОСОБА_6 та старший сержант поліції ОСОБА_7 09.08.2025 о 08:00, будучи службовими особами, перебуваючи у форменому одязі із знаками розрізнення, отримавши табельну вогнепальну зброю та спеціальні засоби, відповідно до графіку чергувань працівників у складі ГРПП ВПД №1 (сел. Любешів) Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області з 01.08.2025 до 10.08.2025, затвердженого заступником начальника ВПД №1 (сел. Любешів) Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області з 08:00 09.08.2025 до 08:00 10.08.2025 заступили на чергування у складі наряду «Лан-12» на патрульному автомобілі марки «Renault Duster», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з логотипами та символікою Національної поліції. У ході здійснення патрулювання з метою виявлення військовослужбовців, які самовільно залишили військову частину, а також осіб, які ухиляються від військового обліку та призову на військову службу під час мобілізації, близько 09:53 09.08.2025 вказані працівники поліції на узбіччі по вул. Європейській у сел. Любешів Камінь-Каширського району Волинської області зупинили ОСОБА_4 . У подальшому вказані поліцейські під час перевірки особи ОСОБА_4 встановили, що згідно зі списками Військової служби правопорядку останній є особою, яка самовільно залишила військову частину, чим відповідно вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 172-11 КУпАП. У зв`язку з вищевикладеним, поліцейські ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на виконання своїх повноважень службовим автомобілем на підставі ст. 259 КУпАП здійснювали доставлення ОСОБА_4 до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Однак ОСОБА_4 близько 09:55, знаходячись у салоні службового автомобіля поліцейських, з метою уникнення його доставлення до підрозділу Військової служби правопорядку, умисно, керуючись злочинним умислом, висловив поліцейським пропозицію надання неправомірної вигоди і на виконання свого злочинного умислу, перебуваючи на автомобільній дорозі по вул. Європейській у сел. Любешів Камінь-Каширського району Волинської області, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за пропозицію та надання неправомірної вигоди за ч.1 ст.369 КК України, надав поліцейським ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які відповідно до ч.1 ст.2 ЗУ «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» є службовими особами правоохоронного органу у зв`язку з постійним виконанням функцій представника влади із правоохоронними і правозастосовними повноваженнями та використовують надану їм владу та службове становище, неправомірну вигоду у розмірі 2000 гривень (чотири грошові купюри національної валюти України номіналом по 500 кожна), засунувши вказані грошові кошти за бронежилет поліцейського ОСОБА_7 .

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 369 КК України, а саме пропозицію та надання неправомірної вигоди службовій особі за невчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує та надає таку вигоду, будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369 КК України, визнав повністю, підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті, повідомив суду про обставини та мотиви, вчиненого ним кримінального правопорушення.

Суд, з`ясувавши, що фактичні обставини справи, місця та часу події, про які зазначено в обвинувальному акті, обвинуваченим ОСОБА_4 та його захисником не оспорюються, беручи до уваги думку прокурора, який не заперечив проти проведення скороченого судового розгляду, дійшов висновку про недоцільність за таких обставин дослідження доказів відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України і судовий розгляд обмежено допитом обвинуваченого та дослідженням документів, що стосуються його особи.

Разом з тим, роз`яснивши положення ч. 3 ст. 349 КПК України, у тому числі, щодо позбавлення права оскарження обставин в апеляційному порядку, суд перевірив, що учасники судового провадження та обвинувачений ОСОБА_4 , зокрема, правильно розуміють їх зміст. Крім того, враховуючи, що вищевикладені показання обвинуваченого ОСОБА_4 є чіткими та послідовними, у суду немає жодних сумнівів у добровільності позиції, яка ствердно висловлена обвинуваченим.

За таких обставин, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369 КК України, і кваліфікує його дії як пропозицію та надання неправомірної вигоди службовій особі за невчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує та надає таку вигоду, будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища.

Обставиною, яка пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання, не встановлено.

Відповідно до ст. 50 і 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

При призначенні покарання, суд враховує, що кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_4 , згідно зі ст.12 КК України, є нетяжким злочином, характер та ступінь суспільної небезпеки вказаного кримінального правопорушення, спосіб вчинення, мету та мотиви вказаного діяння, а також обставину, що пом`якшує покарання, та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Разом з тим, суд бере до уваги повне визнання вини обвинуваченим, характеризуючі дані вказаної особи, зокрема, ОСОБА_4 має на утриманні малолітню дитину, вперше притягається до кримінальної відповідальності, до адміністративної відповідальності адміністративною комісією при виконавчому комітеті Любешівької селищної ради не притягався, скарги щодо його неправомірної поведінки від жителів громади не надходили, документальні дані про звернення за психіатричною та наркологічною допомогою відсутні.

На підставі вказаного, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на те, що головною метою покарання є виховання та соціальна реабілітація винного, суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 слід призначити покарання за мінімальною межею санкції ч.1 ст.369 КК України у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Призначення такого покарання, на думку суду, буде перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого злочину, відповідатиме його меті і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Зважаючи на клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 у судових дебатах про розстрочку сплати штрафу у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем, на підставі ч. 4 ст. 53 КК України суд вбачає наявність об`єктивних факторів, які можуть ускладнити виконання судового рішення, а тому вважає за можливе та доцільне розстрочити сплату штрафу на п`ять місяців рівними частинами.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 не застосовувався.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України, скасувавши накладений на них арешт.

Цивільний позов не заявлявся, процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст. 50, 65-67 КК України, ст. 349, 373, 374, 392-395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати винуватим ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369 КК України, і призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.

На підставі ч. 4 ст. 53 КК України розстрочити ОСОБА_4 сплату штрафу в розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень на п`ять місяців шляхом його виплати рівними частинами по 3400 (три тисячі чотириста) гривень в строк до останнього дня кожного місяця, починаючи з місяця, у якому вирок набере законної сили.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що відповідно до ч. 2, 5, 6 ст. 26 КВК України у разі призначення штрафу з розстрочкою виплати певними частинами він зобов`язаний сплачувати штраф у розмірі та строки, встановлені вироком суду. Про сплату відповідної частини штрафу він має повідомляти уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання шляхом пред`явлення документа про сплату відповідної частини штрафу. У разі несплати засудженим чергового платежу під час призначення штрафу з розстрочкою виплати у строк виплати чергового платежу уповноважений орган з питань пробації через один місяць після закінчення строку сплати штрафу або чергового платежу звертається до суду із заявою про видачу виконавчого листа. Виконавчий лист, виданий судом, надсилається уповноваженим органом з питань пробації до органу державної виконавчої служби для стягнення штрафу в порядку, визначеному законом. У разі повернення органом державної виконавчої служби виконавчого листа у зв`язку з неможливістю стягнення штрафу уповноважений орган з питань пробації вносить до суду подання про заміну несплаченої суми штрафу покаранням у виді громадських робіт, виправних робіт або позбавлення волі відповідно до частини п`ятої статті 53 Кримінального кодексу України.

Арешт, накладений на майно ухвалою слідчого судді Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 13.08.2025 скасувати.

Речий доказ, а саме нагрудну портативну камеру (бодикамеру) чорного кольору із маркуванням «55», яка знаходяться у камері схову речових доказів Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області, - повернути власнику.

На підставі ст. 96-1, 96-2 КК України, ч. 9 ст. 100 КПК України застосувати спеціальну конфіскацію чотирьох купюр номіналом по 500 гривень кожна з серійними номерами ХЖ8335221, ЗА7425506, КЄ4933048, ГК9349387, які знаходяться у камері схову речових доказів Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області, та конфіскувати в дохід держави.

Копію вироку негайно після його оголошення вручити обвинуваченому, прокурору. Інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду через Любешівський районний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим - з дня отримання його копії.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Любешівського районного суду Волинської області ОСОБА_8