Справа №591/7045/25 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/732/26 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Самовільне залишення військової частини або місця служби
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2026 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Зарічного районного суду м. Суми від 01 грудня 2025 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 в якій він просив застосувати відносно нього положення ст. 69 КК України.

Вироком Зарічного районного суду м. Суми від 01.12.2025 ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст.407 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Згідно з вимогами ст.ст. 71, 72, 81-1 КК України, за сукупністю вироків, частково приєднавши до покарання за цим вироком невідбуту частину покарання за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 09 лютого 2021 року у виді 1 місяця позбавлення волі, ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць.

Строк відбування покарання обраховувати з 01 грудня 2025 року та зарахувати у строк відбування покарання попереднє ув`язнення з 12 травня 2025 року по 30 листопада 2025 року включно із розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосований до ОСОБА_6 , до набрання вироком законної сили залишено без змін, але не більше ніж до 30.01.2026.

Не погоджуючись із призначеним покаранням, обвинувачений подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що суд першої інстанції, призначаючи покарання, не врахував у повному обсязі докази, які характеризують його особу, його життя та репутацію. У зв`язку з цим обвинувачений просить змінити вирок у частині призначеного покарання та призначити йому більш м`яке покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_6 , будучи звільненим умовно-достроково на підставі ст. 81-1 КК України, проходячи військову службу у ВЧ НОМЕР_1 , в умовах воєнного стану, всупереч вимог ст.ст. 1, 2, 24 Закону України „Про військовий обов`язок і військову службу, ст.ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби ЗС України, ст.ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту ЗС України, достовірно знаючи, що він є військовослужбовцем військової служби за контрактом і повинен проходити військову службу у ВЧ НОМЕР_1 , не маючи на те поважних причин, діючи з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасового незаконного ухилення від її проходження, з особистих мотивів, в умовах воєнного стану, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України, а саме: 21.12.2024 року, після лікування, самовільно не прибув до місця служби місця дислокації підрозділу в АДРЕСА_2 та в подальшому проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, не вживаючи жодних заходів для повернення у військову частину та виконання службових обов`язків, звернення до правоохоронних, інших державних органів чи органів військового управління з приводу своїх протиправних діянь, за наявності реальної можливості для цього. 12.05.2025 року ОСОБА_6 затримано, внаслідок чого кримінальне правопорушення було припинено. Тобто, ОСОБА_6 з 21.12.2024 по 12.05.2025 обов`язки військової служби не виконував, будь-яких заходів для повернення на службу та продовження несення відповідних обов`язків у зазначений період часу не вживав, а займався особистими справами, не пов`язаними з проходженням військової служби.

Обвинувачений та його захисник у судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу та наполягали на її задоволенні. Обвинувачений просив змінити вирок в частині призначеного покарання та призначити йому покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думки обвинуваченого та його захисника, думку прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З вироку суду вбачається, що кримінальне провадження розглянуто в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України. При цьому судом обвинуваченому ОСОБА_6 були роз`яснені положення ч. 3 ст.349 КПК України та наслідки розгляду справи без дослідження доказів та обставин, які ніким не заперечуються. Обвинувачений не заперечував проти такого порядку, надав добровільно пояснення, винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав.

Таким чином, суд дійшов висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, доведена в повному обсязі та його протиправні дії кваліфіковано за ч. 5 ст. 407 КК України, оскільки він, будучи військовослужбовцем, не з`явився вчасно на службу без поважних причин понад три доби, в умовах воєнного стану.

Щодо доводів обвинуваченого про суворість призначеного судом покарання та необхідність його пом`якшити, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 04.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме те, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин, дані про особу обвинуваченого, який є раніше судимою особою, вчинив діяння під час умовно-дострокового звільнення від покарання, не одружений, на обліку у лікарів нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, за місцем служби характеризується посередньо.

Крім того, судом враховано обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, участь у бойових діях, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання.

З урахуванням зазначених обставин та даних про особу обвинуваченого, суд першої інстанції призначив ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 5 ст. 407 КК України, та дійшов висновку, що призначене покарання буде необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого і сприятиме запобіганню вчиненню нових правопорушень.

Із вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд та вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання є справедливим і відповідає меті покарання.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що суд першої інстанції, призначаючи покарання не врахував у повному обсязі докази, які характеризують його особу, його життя та репутацію, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки зазначені дані лише характеризують особу обвинуваченого та були враховані судом першої інстанції під час призначення йому покарання.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 щодо можливості застосування положень ст. 69 КК України при призначенні йому покарання, апеляційний суд вважає безпідставними з таких підстав.

Колегія суддів звертає увагу обвинуваченого на положення ч. 1 ст. 69 КК України, відповідно до якої за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429, 437-439, 442, 442-1 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Тобто, ст. 69 КК України не може бути застосована відносно осіб, які вчинили кримінальні правопорушення пов`язані з корупцією, а також кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429, 437-439, 442, 442-1 КК України.

Враховуючи, що ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, вчиненого в умовах воєнного стану, колегія суддів не вбачає правових підстав для застосування до обвинуваченого положень ст.69 КК України та призначення покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.5 ст.407 КК України, або перейти до іншого більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 5 ст. 407 КК України.

За таких обставин, оскільки кримінальний закон судом першої інстанції застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, а призначене покарання узгоджується із вимогами статтей 50, 65 КК України, апеляційну скаргу обвинуваченого слід залишити без задоволення, а вирок суду - без зміни.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Зарічного районного суду м. Суми від 01.12.2025 відносно ОСОБА_6 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на цей вирок - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а ОСОБА_6 , який перебуває під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому її копії.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4