ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/6254/21 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження апел.суду №11-кп/818/694/26 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 345 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Харкова матеріали за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 08 січня 2026 року про зміну запобіжного заходу із застави на тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000366 від 31.05.2019 за частиною 2 статті 307, частиною 2 статті 309, частиною 2 статті 345 КК України, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 08 січня 2026 року задоволено клопотання прокурора та змінено обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід із застави на тримання під вартою до 08.03.2026, без визначення застави. Не погодившись з вказаною ухвалою, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою у задоволенні клопотання прокурора відмовити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник вказує, що 29.11.2019 ОСОБА_8 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб з можливістю внесення застави у розмірі 76840 гривень. Ухвалою Харківського апеляційного суду від 26.12.2019 ухвалу від 29.11.2019 скасовано в частині визначення розміру застави та визначено заставу у розмірі 70 прожиткових мінімумів доходів громадян, що становить 134470 гривень. 08.01.2026 обвинуваченому було вручено клопотання про зміну запобіжного заходу із застави на тримання під вартою без внесення застави. Підставою зміни запобіжного заходу була неявка обвинуваченого без поважних причин до суду 31.10.2025, 17.11.2025, 01.12.2025, 17.12.2025. Захисник зазначає, що 31.10.2025 та 17.11.2025 обвинувачений не прибув до суду через хворобу, відповідні довідки від лікаря були надані у судовому засіданні 17.12.2025. Довідки про тимчасову непрацездатність знаходяться в матеріалах провадження. ОСОБА_8 офіційно не працевлаштований, тому відсутні підстави для відкриття саме лікарняного листка непрацездатності, у зв`язку із чим, лікарем були надані саме довідки про хворобу. Вказана обставина відповідно до статті 138 КПК України є поважною причиною неприбуття у судове засідання за викликом. 01.12.2025 обвинувачений до приміщення суду прибув із запізненням, що підтверджується записом у явочному листі від 01.12.2025 та записом відвідувачів суду. 17.12.2025 обвинувачений хворів, не мав змоги прибути до суду, хвороба підтверджена у медичній картці у підсистемі Хелсі. 02.12.2025 у обвинуваченого народився син, який внаслідок отриманих при пологах травм помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . У зв`язку із перебуванням у важкому психологічному стані обвинувачений не забрав документи, що підтверджують його хворобу 17.12.2025. 08.01.2026 обвинувачений прибув до суду самостійно. Захисник посилається на порушення права обвинуваченого на захист, оскільки 08.01.2026 він заявив про відмову від адвоката ОСОБА_9 та просив надати час для пошуку захисника. Суддею було відмовлено у задоволенні клопотання, після чого судом досліджено відеозапис НСРД, розглянуто заяву про відвід, прийнято відмову від захисника. Суддя продовжила розгляд справи без захисника, чим порушено право обвинуваченого на захист, що на переконання захисника, тягне визнання всіх процесуальних дій недопустимими. Заслухавши суддю - доповідача, пояснення захисника, який просив задовольнити апеляційні вимоги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, дослідивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів підстав для задоволення апеляційної скарги не встановила, виходячи з наступного.

Перевіряючи обгрунтованість ухвали суду про зміну ОСОБА_8 запобіжного заходу з застави на тримання під вартою, апеляційний суд виходить з наступного.

Статтею 200 КПК України визначено, що прокурор, слідчий за погодженням з прокурором має право звернутися в порядку, передбаченому статтею 184 цього Кодексу, до слідчого судді, суду із клопотанням про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування, зміну або покладення додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу, чи про зміну способу їх виконання. У клопотанні про зміну запобіжного заходу обов`язково зазначаються обставини, які: 1) виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу; 2) існували під час прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу, але про які слідчий, прокурор на той час не знав і не міг знати. Відповідно до частини 1 статті 182 КПК застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Положення статті 182 КПК України визначають, що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Питання про звернення застави в дохід держави вирішується слідчим суддею, судом за клопотанням прокурора або за власною ініціативою суду в судовому засіданні за участю підозрюваного, обвинуваченого, заставодавця, в порядку, передбаченому для розгляду клопотань про обрання запобіжного заходу. Неприбуття в судове засідання зазначених осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду питання, не перешкоджає проведенню судового засідання. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень частини сьомої статті 194 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 3 частини 4 статті 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею. Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими статтею 177 цього Кодексу. Згідно із статтею 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання прокурора про зміну запобіжного заходу, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд, відповідно до статті 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен враховувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховуватися від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки, обставини, що зумовлюють необхідність змінити запобіжний захід на інший більш суворий запобіжний захід.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо наявності підстав для зміни запобіжного заходу, врахував, що ОСОБА_8 без поважних причин не з`явився у судові засідання 11.04.2023, 31.08.2023, 11.12.2024, 01.12.2025, 17.12.2025, будучи належним чином повідомленим про час та місце судових засідань, що підтверджується журналом судового засідання, аудіо-відеозаписом та його підписами у повідомленні про день та час розгляду справи, смс-повідомленнями, а також заздалегідь не повідомив суд про свою неявку. Також, як зазначено судом першої інстанції, ОСОБА_8 не з`явився у судове засідання 07.05.2025. У вказане судове засідання був доставлений залегендований свідок та з`явився слідчий з м. Києва, який мав підтвердити особу свідка, внаслідок неявки обвинуваченого допит свідка не відбувся.

ОСОБА_8 в подальшому надав суду довідку лікаря про причини неявки 07.05.2025, з якої вбачається, що він хворів у період з 06.05.2025 по 09.05.2025. Судом першої інстанції зазначено, що обвинуваченому, ще 06.05.2025 було відомо про його неявку у судове засідання призначене на 07.05.2025, проте в порушення вимог закону, він не повідомим заздалегідь суд про причини свого не прибуття. Прокурор суду апеляційної інстанції повідомив, що 07.05.2025 у суді першої інстанції був запланований допит свідка, участь якого було складно забезпечити, у зв`язку із проходженням ним військової служби, а також на підтвердження особи цього свідка мав прибути у судове засідання суду першої інстанції слідчий. У зв`язку із неприбуттям обвинуваченого до суду у призначений день, допит свідка не відбувся. У подальшому, коли вдалося допитати свідка у судовому засіданні, обвинувачений перестав приходити у судові засідання та за 10-15 хвилин до початку судових засідань обвинувачений повідомляв захисника про те, що не може прибути, одного разу не прибув до суду та через годину повідомив, що переплутав дати, на той час медичних документів щодо поважності причин неприбуття до суду, обвинувачений не надавав. Одночасно прокурор зауважив, що обвинувачений зареєстрований у м. Токмак Запорізької області, де мешкають його батьки, вказана територія є тимчасово окупованою, тому існує ризик, передбачений пунктом 1 частини 1 статті 177 КПК України.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 , будучи належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, призначеного на 07.05.2025, у судове засідання не прибув. Як зазначено судом першої інстанції, обвинувачений в подальшому надав суду довідку від лікаря, з якої вбачається, що він хворів у період з 06.05.2025 по 09.05.2025. Однак, судом першої інстанції обгрунтовано зазначено, що обвинуваченому ще 06.05.2025 було відомо про його неявку у судове засідання призначене на 07.05.2025, проте в порушення вимог закону, він не повідомим заздалегідь суд про причини свого не прибуття.

Будучи належним чином повідомленим про призначене на 31.10.2025 судове засідання, обвинувачений ОСОБА_8 не прибув, та як зазначено у журналі судового засідання від 31.10.2025 докази поважності причин відсутності обвинуваченого суду не надані.

Обвинувачений належним чином повідомлений про призначене на 17.11.2025 судове засідання, знову не прибув до суду. Судовий розгляд відкладено на 01.12.2025, про що повідомлено обвинуваченого шляхом направлення смс-повідомлення.

У судове засідання, призначене на 01.12.2025 обвинувачений вчасно не прибув, судовий розгляд відкладено на 17.12.2025. При цьому, у явочному листі від 01.12.2025, після того як судове засідання було проведено без обвинуваченого та відкладено, у зв`язку з його неприбуттям, ОСОБА_8 розписався про те, що повідомлений про наступну дату судового засідання, призначеного на 17.12.2025. Відповідно до журналу судового засідання від вказаної дати, судом до матеріалів провадження долучені довідки від лікаря «Центру сімейної медицини», надані захисником, про те, що ОСОБА_8 хворів з 17.11.2025 по 21.11.2025 (довідка без дати) та з 31.10 по 10.11.2025 (довідка від 10.11.2025).

У призначений день, 17.12.2025, обвинувачений вкотре до суду першої інстанції не прибув. Доказів поважності причин неприбуття 17.12.2025 до суду першої інстанції не надав і в наступному судовому засіданні 08.01.2026. Захисник обгрунтовує ненадання довідки від лікаря у судовому засіданні 08.01.2026 тим, що у обвинуваченого народився ІНФОРМАЦІЯ_2 син, який ІНФОРМАЦІЯ_3 помер, що вплинуло на стан обвинуваченого.

Згідно довідки лікаря від 09.01.2026, наданої суду апеляційної інстанції, 17.12.2025 обвинувачений ОСОБА_8 був направлений на ЕКГ. При цьому, колегія суддів враховує, що судове засідання в цей день було призначене на 15.30 годину. Обгрунтованих даних про те, коли саме обвинувачений проходив ЕКГ, протягом якого часу, суду апеляційної інстанції не надано. Вказівка у довідці лікаря про факт направлення ОСОБА_8 на ЕКГ саме в день призначеного судового засідання не обгрунтовує поважність причин його неприбуття на виклик суду на 15.30 годину, у зв`язку із чим, доводи захисника про те, що обвинувачений через смерть сина не зміг забрати довідку від лікаря, не впливають на правильність висновків суду першої інстанції.

Відповідно до частини 6 статті 182 КПК України, з моменту звільнення підозрюваного, обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної слідчим суддею, судом в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, підозрюваний, обвинувачений, заставодавець зобов`язані виконувати покладені на них обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави. Відповідно до частини 7 статті 42 КПК України обвинувачений зобов`язаний прибути за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, а в разі неможливості прибути за викликом у призначений строк - заздалегідь повідомити про це зазначених осіб. Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_8 систематично не прибував у судові засідання суду першої інстанції, вчасно не попереджаючи суд про причини його неприбуття, висновки суду першої інстанції щодо наявності достатніх підстав для зміни запобіжного заходу на тримання під вартою, є обгрунтованими. Щодо посилань захисника на те, що 01.12.2025 ОСОБА_8 прибув до суду із запізненням, оскільки були перебої у роботі транспорту, викликані відключенням світла, суд апеляційної інстанції зауважує, що обгрунтованих доказів на підтвердження цієї обставини, що стало перешкодою вчасного прибуття обвинуваченого до суду, не надано. 17.12.2025 обвинувачений вкотре не прибув до суду першої інстанції, не надавши жодних підтверджень поважності причин неприбуття у вказану дату. При цьому, направлення ОСОБА_8 для проходження ЕКГ саме 17.12.2025 не можна розцінити як поважну причину неприбуття обвинуваченого до суду, з підстав наведених вище.

З урахуванням наведеного, висновки суду першої інстанції щодо наявних ризиків, передбачених пунктами 1, 4 частини 1 статті 177 КПК України, є мотивованими та доводи апеляційної скарги захисника їх не спростовують.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Захисник в апеляційній скарзі посилається на порушення права обвинуваченого на захист під час судового засідання 08.01.2026, що на його думку тягне визнання всіх процесуальних дій неналежними та недопустимими. З журналу судового засідання від 08.01.2026 вбачається, що після надходження заяви захисника обвинуваченого про припинення його повноважень, суд видалив захисника із зали суду. Враховуючи, що участь захисника не є обов`язковою, суддя продовжив судове засідання досліджуючи докази, вирішив клопотання про повторний допит свідка та перейшов до розгляду клопотання прокурора про зміну запобіжного заходу. З огляду на те, що підстави для обов`язкової участі захисника відповідно до статті 52 КПК України не встановлені, судом першої інстанції обгрунтовано розглянуто клопотання прокурора про зміну запобіжного заходу.

З огляду на зміст пред`явленого обвинувачення, наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 4 частини 1 статті 177 КПК України, процесуальну поведінку обвинуваченого, вмотивованість клопотання прокурора, суд апеляційної інстанції не встановив достатніх підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду.

Разом з цим, сторона захисту не позбавлена процесуальної можливості в подальшому звертатися до суду першої інстанції із клопотанням про зміну чи скасування застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу.

З огляду на наведене, порушень кримінального процесуального закону, які б стали підставою для скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись статтями 177, 178, 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 08 січня 2026 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до статті 424 КПК України.

Головуючий:

Судді: