ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/8551/25 Провадження № 1-кс/636/1439/25
27 листопада 2025 року м. Чугуїв
Чугуївський міський суд Харківської області у складі:
Слідчого судді- ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
підозрюваного ОСОБА_4
захисника, адвоката ОСОБА_5 ,
Слідчий СВ ВП №1 Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 звернулась до суду з клопотанням, погодженим з прокурором Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 про продовження відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
В обґрунтування клопотання слідчий вказує, що 01.10.2025 до ЧЧ ВП № 1 Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області надійшло повідомлення про те, що 30.09.2025, точний час невстановлений, за адресою: АДРЕСА_1 виник конфлікт між військовослужбовцями в/ч НОМЕР_1 , а саме ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , внаслідок чого ОСОБА_7 заподіяні тілесні ушкодження, що спричинили смерть останнього.
Так, наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 153 від 01.06.2024 солдата ОСОБА_4 призначено на посаду гранатометника 2 мотопіхотного спеціалізованого відділення 1 мотопіхотного спеціалізованого взводу 1 мотопіхотної спеціалізованої роти мотопіхотного спеціалізованого батальйону в/ч НОМЕР_1 .
Згідно вимог ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 2, 9, 11, 16, 216-220 Статуту внутрішньої служб Збройних Сил України, ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України. Крім цього, згідно вищевказаних положень, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Проте в порушення вимог вищезазначених нормативних актів, солдат ОСОБА_4 , діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вчинив злочин проти життя та здоров`я особи за наступних обставин.
Досудовим розслідуванням встановлено, що 01.10.2025, приблизно о 00:10 год, більш точний час органом досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_4 разом з ОСОБА_7 перебуваючи за місцем фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно, на ґрунті раніше сформованих неприязних відносин, між зазначеними особами виник словесний конфлікт, у ході якого у ОСОБА_4 раптово виник умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільну-небезпечність своїх протиправних дій і наслідки, які можуть настати від їх здійснення, однак не передбачаючи можливості настання смерті ОСОБА_7 , хоча повинен був і міг це передбачити, з урахуванням способу спричинення та кількості, характеру і локалізації тілесних ушкоджень, діючи умисно, швидко та рішуче, підійшов до ОСОБА_7 , натиснувши масою свого тіла, повалив потерпілого на підлогу. Від тиску з боку ОСОБА_4 потерпілий ОСОБА_7 втратив рівновагу та впав спиною на підлогу. ОСОБА_4 , скориставшись безпорадним станом ОСОБА_7 , стиснувши пальці на обох руках у кулаки почав наносити численні хаотичні ударами по тулубу потерпілого.
Далі, ОСОБА_7 , лежачі спиною на підлозі, і ОСОБА_4 , стоячи праворуч від нього, зокрема біля голови потерпілого, усвідомлюючи суспільну-небезпечність своїх протиправних дій для життя і здоров`я ОСОБА_7 , умисно, зі значною силою, наніс не менше двох ударів ногами в область голови, зокрема по лівій частині обличчя потерпілого, та тулубу.
Потерпілому ОСОБА_7 спричинені тілесні ушкодження у вигляді травми органів черевної порожнини, крововтрата. Використовувався тупий предмет з метою убивства чи нанесення ушкодження.
Внаслідок отриманих травм, спричинених ОСОБА_4 , потерпілий ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер за місцем свого фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
Умисні дії ОСОБА_4 виразились в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, що спричинило смерть потерпілого, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.
01.10.2025 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , якого відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 153 від 01.06.2024 призначено на посаду гранатометника 2 мотопіхотного спеціалізованого відділення 1 мотопіхотного спеціалізованого взводу 1 мотопіхотної спеціалізованої роти мотопіхотного спеціалізованого батальйону в/ч НОМЕР_1 та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого, ч. 2 ст. 121 КК України умисному тяжкому тілесному ушкодженні, що спричинило смерть потерпілого.
Відповідно до ч. 6 ст. 12 КК України злочин, передбачений ч. 2 ст. 121 КК України є тяжким злочином, за який передбачене покарання у вигляді позбавленням волі на строк від семи до десяти років.
Причетність ОСОБА_4 до вчинення вищезазначеного кримінального правопорушення підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, а саме:
Протоколом огляду місця події від 01.10.2025;
Протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 01.10.2025;
Протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 01.10.2025;
Протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 01.10.2025;
Протоколом огляду місця події від 01.10.2025;
Протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 01.10.2025;
Письмовим повідомленням про підозру ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення від 01.10.2025;
іншими матеріалами кримінального провадження і їх сукупності.
Для здобуття належних і допустимих доказів та прийняття законного рішення у кримінальному провадженні, а також запобігання спроб: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків, потерпілого; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, орган досудового розслідування вважає за доцільне застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_4 винятковий запобіжний захід, пов`язаний з ізоляцією від суспільства.
Європейським судом з прав людини у рішенні по справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» зазначив, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування.
Крім того, згідно практики Європейського суду з прав людини, під час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у п. 48 рішення «Чеботар проти Молдови» №3561/06 від 13.11.2007 Європейський суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності ст. 5, 1(с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, в кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».
На даний час існує ряд ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які є підставою, на думку органу досудового розслідування для застосування стосовно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою:
Так, ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто можливість переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду, підтверджується тим, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів, та за які законодавством передбачене покарання у вигляді позбавленням волі на строк від семи до десяти років, у зв`язку з чим є усі підстави вважати, що останній з метою уникнення від даного покарання може переховуватись від органу досудового розслідування та суду. ОСОБА_4 кримінальної відповідальності, останній може переховуватися від органу досудового розслідування або суду.
Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому, зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.
Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, що підтверджується тим, що ОСОБА_4 перебуваючи на свободі може незаконно впливати прямо чи опосередковано на свідків у кримінальному провадженні, шляхом їх вмовлять, які є військовослужбовцями в/ч НОМЕР_1 та вони разом проходять військову службу в одному підрозділі разом з підозрюваним.
Крім того, може незаконно впливати на свідків шляхом їх залякування з метою давати покази на свою користь, оскільки ОСОБА_4 є військовослужбовцем та має безперешкодний доступ до вогнепальної зброї за допомогою якої може погрожувати свідкам, які є допитаними і відомості щодо місця проживання останньому достеменно відомі.
До того ж, показання свідків надані на досудовому слідстві не мають для суду наперед встановленої сили. Натомість суд досліджує всі докази безпосередньо в судовому засіданні.
Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто вчинити інше кримінальне правопорушення, що підтверджується тим, що підозрюваний ОСОБА_4 через тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, в тому числі і на тимчасово окупованій території України, і тим самим вчинити ще один злочин - дезертирство, що кваліфікується за ч. 4 ст. 408 КК України.
Відтак у органів досудового розслідування є достатні дані вважати, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України, об`єктивно наявні, обґрунтовані, що свідчить про неможливість їх запобігання шляхом застосування до підозрюваного інших, більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.
Враховуючи вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним злочину, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, відсутність міцних соціальних зв`язків та з метою забезпечення дієвості правоохоронних органів в боротьбі зі злочинністю, запобігти вищевказаним ризикам можливо лише шляхом застосування відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так як жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти вищезазначеним ризикам.
Відтак у органів досудового розслідування є достатні дані вважати, що ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України, об`єктивно наявні, обґрунтовані, що свідчить про неможливість їх запобігання шляхом застосування до підозрюваного інших, більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.
Враховуючи, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, яке створює в очах громадян та суспільства в цілому, негативне враження безладдя, безкарності та з метою забезпечення дієвості правоохоронних органів в боротьбі зі злочинністю, доцільно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 .
Враховуючи думку учасників кримінального провадження, підозрюваного та його захисника, які не заперечувалм проти обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, дослідивши докази додані до клопотання, суд приходить до наступного.
Суд, розглядаючи питання доцільності про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою, враховуючи, що рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обмежує права і свободи обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу (визначеним у КПК України конкретним підставам і меті), що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості, приходить до наступного.
ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років. Оцінюючи сукупність обставин, а саме: тяжкість злочину, у вчиненні якого він підозрюється, що може спонукати ОСОБА_4 до переховування від органів досудового слідства та суду, перебуваючи на волі, він може незаконно впливати на потерпілу сторону та свідків, чи зможе перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також вік та стан здоров`я підозрюваного, що вказує на те, що він може продовжити свою злочинну діяльність, а тому вважає, що застосування відносно ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу неможливо для запобігання ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.
Суд на підставі наданих матеріалів кримінального провадження оцінив в сукупності всі обставини, в тому числі і: тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винним у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного; та те, що перебуваючи на волі, він може продовжити злочинну діяльність, та вчинити інші кримінальні правопорушення, а також те, що підозрюваний ніде не працює, неодружений, що в свою чергу свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків за місцем проживання; а також те, що ОСОБА_4 може ухилятися від слідства та суду, майновий стан, а тому вважає, що застосування відносно ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу неможливо для запобігання ризикам, передбачених ст. 177 КПК України, та обирає йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Окрім цього, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою може оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи, про що викладено правову позицію в рішеннях ЄСПЛ «Летельє проти Франції», «Нечипорук і Йонкало проти України».
Положення ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлюють, що законним та обґрунтованим визнається арешт особи, коли він є необхідним для запобігання вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, а також для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом.
Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу, суд враховує обставини кримінального провадження, практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
З урахуванням наведених обставин, суд вважає, що на момент вирішення клопотання прокурора встановлено наявність обґрунтованої підозри та достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання встановленим ризикам, і приходить до висновку про відсутність підстав для скасування, зміни запобіжного заходу.
Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, суд враховує обставини кримінального провадження, практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
З огляду на це, інші більш м`які запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть не забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків і його належну поведінку, а також запобігти спробам переховування від суду та вчиненню іншого злочину.
Відповідно до вимог п.2 ч.4 ст. 182 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 176-178, 183, 184, 193-198, 369-372, 395 КПК України, слідчий суддя -
п о с т а н о в и в :
Продовжити підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто з 27 листопада 2025 року до 25 січня 2026 року включно, з триманням останнього в умовах Державної Установи «Харківський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України без внесення застави.
Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а ОСОБА_4 в той же строк, але з моменту вручення йому ухвали суду.

Суддя ОСОБА_1