УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_5 , на ухвалу Арбузинського районного суду Миколаївської області від 24 жовтня 2025 року, стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, до засудження проживав за адресою: АДРЕСА_1 ,

- якою відмовлено в задоволенні подання тимчасово виконуючого обов`язки начальника Державної установи «Південноукраїнська виправна колонія (№83)» про умовно дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 .

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу суду скасувати. Постановити нову ухвалу, якою задовольнити подання тимчасово виконуючого обов`язки начальника Державної установи «Південноукраїнська виправна колонія (№83)» про його умовно дострокове звільнення від відбування покарання.

Короткий зміст ухвали.

Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 24 жовтня 2025 року, відмовлено в задоволенні подання тимчасово виконуючого обов`язки начальника Державної установи «Південноукраїнська виправна колонія (№83)» про умовно дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 .

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі засуджений не погоджуючись із рішенням суду вказує, що сумлінно дотримується правил поведінки в державній уставі в якій перебуває, стягнень не має, має два заохочення.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

До Арбузинського районного суду Миколаївської області надійшло подання тимчасово виконуючого обов`язки начальника ДУ «Південноукраїнська виправна колонія (№83)» про умовно дострокове звільнення від відбування покарання у виді обмеження волі засудженого ОСОБА_5 , посилаючись, зокрема, на те, що останній відбув більш як 1/2 частину строку покарання, призначеного йому судом, і водночас довів своє виправлення через сумлінну поведінку і ставлення до праці, а тому наявні підстави для застосування положень ст. 81 КК України щодо засудженого.

Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 24 жовтня 2025 року, відмовлено в задоволенні подання тимчасово виконуючого обов`язки начальника Державної установи «Південноукраїнська виправна колонія (№83)» про умовно дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 . Відмовляючи в задоволенні подання, суд врахувавши дані про особу засудженого ОСОБА_5 , його поведінку за весь період відбування покарання, в тому числі і за останній час, який безпосередньо передує розгляду подання, вважав, що не може особа за два місяці довести своє виправлення, у той час, як протязі чотирьох місяців вона навіть не стала на шлях виправлення.

Обставини встановлені апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, суд апеляційної інстанції дійшов наступного.

Відповідно до ст. 81 КК України умовно дострокове звільнення може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Тобто, єдиною і достатньою підставою умовно - дострокового звільнення ( крім відбуття визначеної в законі частини строку покарання) є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці в процесі відбуття покарання, а також після фактичного відбуття засудженим не менш двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Згідно до вимог ст. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

Доводи апеляційної скарги про наявність підстав для звільнення засудженого умовно-достроково від відбування покарання не ґрунтуються на вимогах закону.

Як вбачається з наданих суду матеріалів, ОСОБА_5 засуджений вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 листопада 2024 року за ст. 126-1 КК України до 1 року обмеження волі. Строк відбування покарання судом ухвалено рахувати з дня приведення вироку до виконання. Початок строку покарання 15 квітня 2025 року, кінець строку покарання 31 березня 2026 року.

З матеріалів судової справи вбачається, що засуджений ОСОБА_5 безпосередньо в ДУ «Південноукраїнська виправна колонія (№83)» відбуває покарання з 30 квітня 2025 року. З 22 травня 2025 року він працює згідно договору підряду №141 від 22 травня 2025 року. 12 серпня 2025 року комісія колонії відмовила ОСОБА_5 у заміні покарання на більш м`яке, як такому, що не став на шлях виправлення, на що вказує відповідний витяг з протоколу №31 засідання комісії від 12 серпня 2025 року. Зокрема, станом на 12 серпня 2025 року засуджений не мав заохочень, хоча й був працевлаштованим на МПП і залучався до робіт з благоустрою колонії. За період з 12 серпня 2025 року по 09 жовтня 2025 року, тобто протягом трохи менше ніж два місяці, засуджений заохочується двома подяками за сумлінну поведінку та ставлення до праці.

Суд першої інстанції обґрунтовано врахував і те, що ОСОБА_5 в період з квітня 2025 року по серпень 2025 року не став на шлях виправлення, проте, вже через два місяці, у період з серпня - жовтень 2025 року, він довів своє виправлення. Однак, два місяці у порівнянні із тим, що засуджений відбуває покарання з 15 квітня 2025 року, є занадто нетривалим періодом, щоб можна було зробити однозначний висновок про виправлення засудженого і готовність до самокерованої поведінки у суспільстві. Отже, засуджений почав проявляти добре ставлення до праці лише безпосередньо перед настанням у нього пільги на УДЗ.

Колегія суддів погоджується з думкою суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_5 лише став на шлях виправлення, однак, своїм ставленням до праці не довів беззаперечно свого виправлення. Хоч він і не допускає порушення режиму утримання, однак, цього недостатньо для висновку про виправлення, позаяк, дотримання умов відбування покарання є обов`язком засуджених і саме по собі не свідчить про можливість застосування так званого «прощення» з боку держави.

Разом з тим, колегія суддів зауважує, що дотримання порядку та умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого, відповідно дост.9 КВК України, є його обов`язком, а процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним.

Наведені обставини свідчать, що протягом усього періоду відбування покарання у поведінці ОСОБА_5 дійсно мають місце позитивні тенденції, проте у своїй сукупності вони не доводять, що засуджений поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення та заслуговує на звільнення від подальшого відбування покарання умовно-достроково.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про нестабільність процесу виправлення засудженого протягом всього періоду відбування покарання та неготовність його до самокерованої правослухняної поведінки, у зв`язку з чим ухвалив рішення у відповідності з вимогами статті 81 КК України та статей 537, 539 КПК України.

Ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та вмотивованою, а тому підстав для її скасування немає, а відтак і для задоволення апеляційної скарги засудженого.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 418, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 , залишити без задоволення.

Ухвалу Арбузинського районного суду Миколаївської області від 24 жовтня 2025 року, якою відмовлено в задоволенні подання тимчасово виконуючого обов`язки начальника Державної установи «Південноукраїнська виправна колонія (№83)» про умовно дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 , - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді