ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2026 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження № 0002820 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 липня 2025 року щодо ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В:

Вказаним вироком суду ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Луцька Волинської області, громадянин України, фізична особа-підприємець, з середньою освітою, одружений, має на утриманні двоє малолітніх дітей, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

засуджений за ч.2 ст.286-1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 5 (п`ять) років.

Строк відбуття покарання ухвалено рахувати з моменту приведення вироку до виконання тобто з моменту його фактичного затримання.

На підставі ч.7 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_11 у строк відбування покарання термін застосованого до нього запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з 21.10.2024 по день набрання вироком законної сили включно, із співвідношення, що три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

Запобіжний захід застосований щодо ОСОБА_11 у вигляді домашнього арешту з забороною залишати місце свого постійного проживання АДРЕСА_2 , цілодобово, окрім часу оголошення на території Волинської області повітряної тривоги для переходу у спеціально обладнане приміщення (укриття) залишено до набрання вироком законної сили.

Вироком вирішено питання речових доказів, судових витрат та цивільного позову.

Згідно з вироком суду ОСОБА_11 визнаний винним та засуджений за те, що він близько 18 год. 35 хв. 18 серпня 2024 року, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним транспортним засобом «BMW X5», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись ним автодорогою М-19 сполучення Луцьк-Ковель, у напрямку до м. Ковель, в порушення п.п. 2.3 (б), 2.9 а), 12.1, 12.3 та 14.2 Правил дорожнього руху України (далі Правил), проявив безпечність та неуважність, неправильно урахував дорожню обстановку, розпочав виконувати маневр обгону автомобіля, перетнувши вузьку суцільну лінію дорожньої розмітки, п. 34.1.1 цих Правил, яка розташована за пішохідним переходом та яку перетинати забороняється, а саме транспортного засобу «Skoda Superb», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався попереду в попутному напрямку по тій самій смузі та подав сигнал повороту ліворуч і в подальшому розпочав виконувати даний маневр, здійснюючи заїзд до ресторації «Gosti», що за адресою: с. Брище, Урочище Копачівка, будинок 1, Луцького району.

Після цього, ОСОБА_11 , при виникненні небезпеки не вжив заході для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, перебуваючи на зустрічній смузі руху та продовжуючи раніше розпочатий маневр почав виконувати об`їзд небезпеки узбіччям ліворуч, де допустив зіткнення з вищевказаним автомобілем, внаслідок чого ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження.

Внаслідок грубих порушень вищевказаних Правил водій ОСОБА_11 спричинив водію ОСОБА_12 тілесні ушкодження у вигляді важкої закритої черепно-мозкової травми з забоєм головного мозку важкого ступеню, травматичними крововиливами під м`яку мозкову оболонку, вогнищами забоїв головного мозку, довготривалою церебральною комою; закритої травми грудної клітки з забоями легень, переломів 8,9 ребер справа по лопатковій лінії, 2-го ребра зліва по навколохребтовій лінії, які за ступенем тяжкості відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Таким чином, у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і наслідками, що настали, перебуває грубе порушення водієм ОСОБА_11 вимог п.п.2.3 (б), 2.9 а), 12.1, 12.3, 14.2 та дорожньої розмітки 34.1.1 (вузька суцільна лінія) Правил дорожнього руху.

В поданій апеляційній скарзі захисник, не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікацію дій обвинуваченого, вважає вирок суду в частині призначеного покарання необґрунтованим. Посилається на те, що дані про особу обвинуваченого істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого останнім кримінального правопорушення, а також вказують на достатність обґрунтованих підстав для застосування положень ст.69 КК України. Вказує на те, що після вчинення правопорушення обвинувачений добровільно та самостійно відшкодував шкоду потерпілому. Зазначає на те, що обвинувачений є особою молодого віку, раніше не судимий, працевлаштований, дружина вагітна, має на утриманні одну малолітню дитину 2024 року народження, жаліє про свої дії, вибачався та вибачається перед потерпілим за вчинене. Просить вирок суду в частині призначення покарання змінити та призначити покарання ОСОБА_11 не пов`язаного з позбавленням волі із застосуванням вимог ст.69 КК України у вигляді апробаційного нагляду, що передбачено ст.59-1 КК України.

Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції, основні доводи апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які апеляційну скаргу підтримали та просили застосувати щодо ОСОБА_11 положення ст.69 КК України, представника потерпілого, який не заперечував проти застосування щодо обвинуваченого положень ст.69 КК України, прокурора, яка апеляційну скаргу заперечувала та просила вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки кваліфікація дій ОСОБА_11 за ч.2 ст.286-1 КК України, правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_11 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, учасниками судового розгляду не оспорюється, у зв`язку з чим відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, підстави для перегляду вироку, в цій частині відсутні.

Доводи сторони захисту в частині пом`якшення покарання обвинуваченому ОСОБА_11 апеляційний суд вважає слушними, при цьому вимоги захисника про можливість пом`якшення покарання обвинуваченому, не пов`язаного з позбавленням волі із застосуванням вимог ст.69 КК України у вигляді пробаційного нагляду, є необґрунтованими.

Вирішуючи питання про правильність застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Положеннями частини 2 статті 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ч.1 ст.65 КК України, суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

А згідно правил ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Визначені цією нормою Кодексу загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави і суспільства. Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

З огляду на ці положення кримінального закону при призначенні покарання суд має враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті (частині статті) Особливої частини КК України, а й норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються питання, пов`язані з призначенням покарання, що можуть вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і розміру.

Вказані вимоги закону при призначенні покарання ОСОБА_11 , місцевим судом дотримані не в повній мірі.

Згідно ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

В силу приписів п.2 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити його.

Відповідно до положень ч.1 ст.408 КПК, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, а також в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становище обвинуваченого.

За змістом вимог п.4 ч.1 ст.409 КПК підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до кримінальних правопорушень якої категорії тяжкості відносить закон вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст.12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості кримінального правопорушення, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за кримінальне правопорушення цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

При цьому під особою обвинуваченого розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду першої чи апеляційної інстанції (прокурора, потерпілого, обвинуваченого чи захисника), а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо, що визнається (дискреційні повноваження суду) і ЄСПЛ, який, зокрема, у своєму рішенні в справі «Довженко проти України» зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

З огляду на ці положення кримінального закону при призначенні покарання суд має враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті (частині статті) Особливої частини КК України, а й норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються питання, пов`язані з призначенням покарання, що можуть вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і розміру.

Згідно роз`яснень, викладених у п.2 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», вирішуючи питання про вид і розмір покарання в кожному конкретному випадку, суд повинен визначати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, виходячи із сукупності всіх обставин вчинення злочину (форми вини, мотивів, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, ступеня участі кожного із співучасників у вчиненні злочину та ін.).

За змістом ч.1 ст.69 КК України при наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Тлумачення цієї норми свідчить, що така надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто, якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК України; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

Відповідно до положень ч.1 ст.66 КК України, при призначенні покарання обставинами, які його пом`якшують, визнаються в тому числі щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_11 , місцевим судом віднесено щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне часткове відшкодування заподіяної шкоди, з чим погоджується і апеляційний суд.

Відповідно до положень ч.2 ст.66 КК України, при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.

Крім того, ОСОБА_11 на даний час має на утриманні двоє малолітніх дітей та вперше притягується до кримінальної відповідальності.

В ході апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_11 повністю відшкодував потерпілому завдану шкоду, що підтверджується розпискою потерпілого від 04.02.2026, згідно якої потерпілий ОСОБА_12 не має і в подальшому мати не буде претензій матеріального та морального характеру. Не заперечує щодо застосування до обвинуваченого ОСОБА_13 положень ст.69 КК України.

Також, обвинувачений під час розгляду справи місцевим судом вину визнав повністю, у вчиненому розкаявся, дав визнавальні показання з приводу обставин викладених в обвинувальному акті, у зв`язку з чим розгляд справи було проведено в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України.

Таким чином, під час розгляду кримінального провадження апеляційним судом встановлено декілька відомих обставин, яких не можна знехтувати при призначенні обвинуваченому покарання та які належить визнати такими, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_11 , а саме: притягнення до кримінальної відповідальності вперше, наявність на утриманні малолітніх дітей та повне відшкодування завданої шкоди.

Так, обвинувачений ОСОБА_11 в місцевому і в апеляційному судах вину свою визнав повністю, щиро розкаявся, висловив жаль з приводу вчиненого кримінального правопорушення, просив суворо не карати, в подальшому зобов`язується дотримуватися бездоганної поведінки, кримінальне провадження місцевим судом розглянуто в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України.

Тому, на підставі ч.1 ст.66 КК України слід визнати обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_11 , - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, повне відшкодування заподіяної шкоди, притягнення до кримінальної відповідальності вперше, наявність на утриманні малолітніх дітей.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_11 , судом не встановлено.

Апеляційний суд бере до уваги особу винного, який раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, вчинив кримінальне правопорушення з необережності, вину визнав, щиро розкаявся у вчиненому, має постійне місце реєстрації та проживання, одружений, на утриманні має двоє малолітніх дітей, добровільно відшкодував потерпілому заподіяну шкоду.

Також апеляційний суд враховує і позицію потерпілої сторони під час апеляційного розгляду, яка не заперечувала про застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_11 положень ст.69 КК України.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції враховує, що позиція потерпілої сторони у судовому засіданні не є обов`язковою для суду, натомість враховується в сукупності з обставинами, передбаченими ст.65 КК України, і не має над ними юридичної переваги.

Крім того, апеляційним судом при призначенні покарання враховуються й інші обставини, що впливають на ступінь відповідальності, а саме: необережну форму вини та вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

Апеляційним судом також враховується відсутність обставин, які обтяжують покарання та наявність обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, притягнення до кримінальної відповідальності вперше, наявність на утриманні в обвинуваченого малолітніх дитини, враховуючи особу винного, який вину визнав повністю, щиро розкаявся, просив вибачення у потерпілого, до кримінальної відповідальності притягнений вперше, раніше не судимий, має постійне місце проживання та реєстрації, на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, є особою молодого віку, працевлаштований, одружений, має на утриманні двоє малолітніх дітей та позицію потерпілої сторони.

Наявність цих обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення у поєднанні із вказаними даними про особу обвинуваченого дають обґрунтовані підстави для застосування положень ст.69 КК України, шляхом призначення обвинуваченому ОСОБА_11 іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч.2 ст.286-1 КК України, а саме 2 (двох) років 6 (шести) місяців обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 5 (п`ять) років.

Конституційний Суд України у своєму рішенні зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного».

Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих. Однією із умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого злочином збитку або усунення заподіяної шкоди.

На думку апеляційного суду, покарання у виді обмеження волі, яке слід відбувати реально, відповідатиме вимогам ст.ст.50, 65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_11 та попередження вчиненню нових кримінальних правопорушень, як самим обвинуваченим, так і іншими особами.

Крім того, визначене обвинуваченому ОСОБА_11 покарання, на переконання суду апеляційної інстанції, відповідатиме принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а також не є надто суворим чи м`яким.

Апеляційний суд вважає, у даному випадку досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

Також, встановлено, що ОСОБА_11 ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21.10.2024 застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло цілодобово.

Строк дії обраного щодо ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло цілодобово неодноразово продовжувався і діє на даний час, строк якого відповідно до ст.72 КК України підлягає зарахуванню до строку покарання у виді обмеження волі виходячи із співвідношення, що 1 дню обмеження волі відповідає 1,5 дні цілодобового домашнього арешту.

За таких обставин, на підставі ст.72 КК України, суд зараховує ОСОБА_11 у строк покарання термін застосованого до нього запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з 21.10.2024 по день набрання вироком законної сили з розрахунку, що 1 дню обмеження волі відповідає 1,5 дні цілодобового домашнього арешту.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу захисника задовольнити частково.

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 липня 2025 року щодо ОСОБА_11 в частині призначеного покарання і зарахування домашнього арешту у строк покарання змінити.

На підставі ст.69 КК України зменшити призначене ОСОБА_11 покарання за ч.2 ст.286-1 КК України до 2 (двох) років 6 (шести) місяців обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_11 у строк покарання термін перебування під цілодобовим домашнім арештом з 21.10.2024 по день набрання вироком законної сили з розрахунку, що 1 дню обмеження волі відповідає 1,5 дні цілодобового домашнього арешту.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: