Єдиний унікальний номер 728/2847/25
Номер провадження 1-кп/728/192/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2025 року місто Бахмач

Бахмацький районний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Бахмачі кримінальне провадження, відомості про яке 09.10.2025 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000280, по обвинуваченню

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особи ромської національності, громадянина України, уродженця с. Камінка, Узловського району, Тульської області, рф, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 та фактично проживаючого АДРЕСА_2 , одруженого, на утриманні дітей не має, без інвалідності, маючого неповну загальну середню освіту, раніше судимого вироком Бахмацького районного суду від 24.12.2024 за частиною першою статті 382 Кримінального кодексу України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 382 Кримінального кодексу України (далі також КК України),

а також за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

безпосередньо після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив вирок про таке.

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

1. Відповідно до статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку

Обов`язковість судового рішення згідно зі статтею 129 Конституції України є однією з основних засад судочинства.

Також статтею 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.

При цьому згідно з постановами Бахмацького районного суду Чернігівської області від 06.02.2024 та 13.12.2023 обвинуваченого ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених частиною п`ятою статті 126 КУпАП та по кожному з правопорушень було призначено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800,00 грн (сорок тисяч вісімсот гривень 00 коп.) з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 (п`ять) років без оплатного вилучення транспортного засобу.

Крім того, вироком Бахмацького районного суду Чернігівської області від 24.12.2024 ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 382 КК України, та призначено покарання у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі, на підставі положень статті 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку в 1 (один) рік не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

У подальшому ОСОБА_3 , будучи позбавленим права керування транспортними засобами згідно з постановами Бахмацького районного суду від 06.02.2024 та 13.12.2023, будучи засудженим за їх невиконання вироком Бахмацького районного суду Чернігівської області від 24.12.2024 за частиною першою статті 382 КК України, який набрав законної сили 23.01.2025, достовірно знаючи, що вищезазначеними постановами суду він позбавлений права керувати транспортними засобами, маючи реальну можливість їх виконати, діючи умисно, з метою невиконання постанов суду щодо позбавлення права керування транспортними засобами, підриваючи авторитет органів правосуддя України, у порушення вимог частини другої статті 13 Закону України Про судоустрій та статус суддів, відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, продовжив керувати транспортним засобом при таких обставинах.

Так, 08.10.2025 ОСОБА_3 особисто керував транспортним засобом автомобілем марки ИЖ 2715011, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , на якому рухався по автодорозі Бахмач-Городище, неподалік населеного пункту с. Бахмач, Ніжинського району Чернігівської області.

ІІ. Позиція обвинуваченого.

2. Обвинувачений ОСОБА_3 , допитаний у судовому засіданні, вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав у повному обсязі та пояснив, що він погоджується з обвинуваченням і жалкує про вчинене.

Зазначив, що його дружина потрапила до лікарні на стаціонарне лікування. Однак він не міг самостійно справлятися з трьома власними дітьми, двоє з яких є дівчатами, одна з яких є дитиною з особливими потребами, і тому йому необхідно було відвозити дружину до м. Бахмач та повертати додому після закінчення проходження лікувальних процедур. Він, будучи обізнаним про позбавлення його права керування транспортними засобами згідно з постановами Бахмацького районного суду (далі також Суд) і усвідомлюючи протиправність керування транспортним засобом, був змушений 08.10.2025 керувати транспортним засобом.

Просив суворо його не карати і надати можливість бути вдома з дітьми, обіцяв виправити свою поведінку.

ІІІ. Оцінка Суду

3. Судом згідно із статтею 316 Кримінального процесуального кодексу України (далі також КПК України) призначено розгляд у судовому засіданні обвинувального акта щодо вчинення кримінального правопорушення та викликано для участі в ньому учасників кримінального провадження.

4. З`ясувавши думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити, та порядок їх дослідження, відповідно до частини третьої статті 349 КПК України Суд, вважає за недоцільне досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, оскільки про таке не заперечують всі учасники судового провадження, які пояснили, що правильно розуміють зміст цих обставин, така їх позиція є добровільною, вони розуміють, що будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

5. Встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження викладені у формулюванні обвинувачення, визнаного Судом доведеним (див. пункт 1).

6. Враховуючи показання обвинуваченого, співвіднісши їх з фактичними обставинами справи, приймаючи до уваги те, що фактичні обставини справи ніким не оспорюються, Суд знаходить, що дії ОСОБА_3 правильно кваліфіковані за частиною третьою статті 382 КК України, як умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили, вчиненого особою, раніше судимою за злочин, передбачений частиною першою статті 382 КК України.

7. Вина ОСОБА_3 у скоєному доведена у повному обсязі.

V. Призначення покарання.

8. Суд враховує, що за змістом досудової доповіді стосовно ОСОБА_3 , виправлення останнього, на переконання органу пробації, неможливе без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції.

9. Сторона обвинувачення вважає, що обвинуваченому ОСОБА_3 слід призначити покарання у виді позбавлення волі.

10. На переконання сторони захисту достатнім покаранням для обвинуваченого ОСОБА_3 є покарання не пов`язане з позбавленням волі.

11. Встановленою Судом обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_3 відповідно до статті 66 КК України, є щире каяття.

11.1. При цьому, Судом враховується, що щире каяття ОСОБА_3 проявилося в критичній оцінці ним свого діяння шляхом визнання вини, запевнення, що він більше подібного не вчинить і бажає виправитись.

12. Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_3 відповідно до статті 67 КК України, під час судового розгляду не встановлено.

13. Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_3 , Суд виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, бере до уваги, що санкція частини третьої статті 382 КК України передбачає основне та додаткове покарання позбавлення волі з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, та відповідно до статті 65 КК України враховує:

13.1. класифікацію кримінальних правопорушень і те, що згідно із статтею 12 КК України інкриміноване діяння відноситься до тяжких злочинів;

13.2. наслідки та обставини вчиненого злочину (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності);

13.3. особу винного його вік, матеріальний та сімейний стан, стан здоров`я;

13.4. наявність постійного місця проживання та характеристики, яка не містить інформації про особу обвинуваченого;

13.5. наявність обставини, яка пом`якшує покарання, і відсутність таких, що його обтяжують;

13.6. те, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності і вчинив протиправне діяння в період іспитового строку;

13.7. його посткримінальну поведінку, а саме: беззастережне визнання ним своєї вини; надання зізнавальних показань; подання клопотання про дослідження доказів під час судового розгляду в порядку, передбаченому частиною третьою статті 349 КПК України.

14. У зв`язку із чим, Суд доходить висновку, що обвинуваченому ОСОБА_3 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі у межах мінімальної санкції відповідної статті.

15. Окрім того, Суд зауважує, що обвинувачений ОСОБА_3 фактично керував джерелом підвищеної небезпеки на дорогах загального користування у населеному пункті, незважаючи на те, що не проходив медичного огляду, не складав теоретичного іспиту для отримання права керування таким транспортним засобом, чим наражав на суттєву небезпеку себе, інших учасників дорожнього руху, що підвищує суспільну небезпечність вчиненого діяння, та свідчить про необхідність застосування додаткового покарання у виді позбавлення прав керування транспортними засобами.

16. Відповідно, підстав для обрання більш м`яких або тяжких покарань Суд не знаходить.

17. Стосовно можливості застосування положень статті 75 КК України і звільнення ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання, то Суд враховує, позицію Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, яку було висловлено останнім у постанові від 27.08.2020 № 127/10266/19, за змістом якої з положень статті 75 КК України, а також зі змісту частини третьої статті 78 КК України випливає, що у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину, суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати на підставі статті 71 КК України остаточне покарання у виді сукупності невідбутої частини покарання за попереднім вироком та покарання за новим вироком. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

18. Враховуючи, що ОСОБА_3 , після постановлення вироку Суду від 24 грудня 2024 року у справі № 728/2505/24 (провадження № 1-кп/728/172/24), до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, а тому йому необхідно призначити остаточне покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК України.

VІ. Інші рішення, щодо питань, які вирішуються Судом при ухваленні вироку.

19. Цивільний позов по справі не заявлявся.

20. Рішення щодо речових доказів необхідно прийняти відповідно до статті 100 КПК України.

21. Процесуальні витрати по справі відсутні.

22. Запобіжний захід ОСОБА_3 на момент ухвалення вироку не обраний і підстав для його обрання Суд не вбачає.

З цих підстав, керуючись статтями 368, 370-371, 373-374, 376 Кримінального процесуального кодексу України, Суд,

У Х В А Л И В :

1. ОСОБА_3 визнати винуватим за частиною третьою статті 382 Кримінального кодексу України та призначити йому основне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки і додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

2. На підставі частини першої статті 71 Кримінального кодексу України України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за цим вироком приєднати частину невідбутого покарання за попереднім вироком Бахмацького районного суду Чернігівської області від 24.12.2024 у справі № 728/2505/24 (провадження № 1-кп/728/172/24), остаточно призначивши ОСОБА_3 основне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки та 3 (три) місяці і додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

3. Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту приведення вироку до виконання, тобто з дня затримання засудженого.

4. Запобіжний захід ОСОБА_3 не обирати.

5. Речові докази, після набрання вироком законної сили,:

5.1 автомобіль марки ИЖ, модель 2715011, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходиться під зберігальною розпискою у ОСОБА_3 , залишити у останнього, звільнивши його від зобов`язань за зберігальною розпискою.

Вирок, якщо інше не передбачено Кримінальним процесуальним кодексом України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок можуть бути подані апеляції до Чернігівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя

Бахмацького районного суду ОСОБА_1