КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві 28 жовтня 2025 року апеляційну скаргу з доповненнями прокурора Київської міської прокуратури ОСОБА_5 , на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду від 01 вересня 2025 року,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

представника власника майна ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою частково задоволено клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_6 та накладено арешт на майно, яке виявлено та вилучено 21.08.2025 в ході обшуку транспортного засобу LEXUS ES 250, чорного кольору, 2024 р.в. н.з. НОМЕР_1 , який перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_8 , а саме на: тримач від сім карти «lifecell» на номер мобільного телефону НОМЕР_2 , договір про внесення змін до договору № 2/2024 щодо суборенди частини нежилого приміщення, акт прийому-передачі орендованого приміщення.

У задоволенні інших вимог клопотання - відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив, скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою задовольнити у повному обсязі клопотання прокурора.

Вважає оскаржувану ухвалу незаконною та необґрунтованою, через невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження та істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.

В доповненнях до апеляційної скарги прокурор зазначив, що вилучений транспортний засіб постановою слідчого визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, а його передчасне повернення без накладення арешту може мати наслідком його втрату, знищення, спотворення, тощо.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, пояснення представника власника майна, який заперечив щодо її задоволення, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи скарги, колегія суддів уважає, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів судового провадження, СУ ГУ НП у м. Києві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 14 листопада 2024 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань, під № 0001302, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 203-2, ч. 2 ст. 209 КК України.

У клопотанні прокурора зазначено, що у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше жовтня 2024 року ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , володіючи якостями лідерів, організаторськими здібностями, керуючись корисливими мотивами і прагненням до наживи, маючи на меті незаконне отримання доходів на постійній основі від вчинення особливо тяжких злочинів, діючи всупереч вимогам Закону України «Про державне регулювання діяльності щодо організації та проведення азартних ігор» шляхом надання послуг у сфері азартних ігор без отримання відповідного дозволу (ліцензії) органу уповноваженого на видання зазначеного дозволу (ліцензії) комісії з регулювання азартних ігор та лотерей (КРАІЛ), вирішили створити організовану групу з метою вчинення кримінальних правопорушень пов`язаних з незаконною господарською діяльністю, направлену на організацію проведення азартних ігор на території міста Києва.

За версією органу досудового розслідування до даного кримінального правопорушення причетний ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

21 серпня 2025 року на підставі ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 07 серпня 2025 року проведено обшук автомобіля LEXUS ЕS 250, чорного кольору, 2024 р.в., н.з. НОМЕР_1 , за адресою: м. Київ, вул. Канальна, 8-Б, під час якого виявлено та вилучено тримач від сім карти «Ііfecell» на номер мобільного телефону НОМЕР_2 , договір про внесення змін до договору №2/2024 щодо суборенди частини нежилого приміщення, акт прийому-передачі орендованого приміщення, транспортний засіб LEXUS ЕS 250, чорного кольору, 2024 р.в., н.з. НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 , власником якого є ОСОБА_11 . Вказаний транспортний засіб на праві користування перебував у власності ОСОБА_8 .

Постановою слідчого відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_12 від 21 серпня 2025 року вилучені під час обшуку речі, документи та транспортний засіб визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

22 серпня 2025 року прокурор відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_6 засобами поштового зв`язку направив до Голосіївського районного суду м. Києва клопотання про накладення арешту на майно, яке виявлено та вилучено під час проведення обшуку автомобіля LEXUS ЕS 250, чорного кольору, 2024 р.в., н.з. НОМЕР_1 , за адресою: м. Київ, вул. Канальна, 8-Б: тримач від сім карти «Ііfecell» на номер мобільного телефону НОМЕР_2 , договір про внесення змін до договору №2/2024 щодо суборенди частини нежилого приміщення, акт прийому-передачі орендованого приміщення, транспортний засіб LEXUS ЕS 250, чорного кольору, 2024 р.в., н.з. НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 ,.

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 01 вересня 2025 року клопотання прокурора задоволено частково та накладено арешт на тримач від сім карти «lifecell» на номер мобільного телефону НОМЕР_2 , договір про внесення змін до договору № 2/2024 щодо суборенди частини нежилого приміщення, акт прийому-передачі орендованого приміщення.

У задоволенні клопотання щодо накладення арешту на транспортний засіб LEXUS ES 250, чорного кольору, 2024 р.в. н.з. НОМЕР_1 - відмовлено.

Задовольняючи частково клопотання прокурора, слідчий суддя зазначив, що метою арешту на транспортний засіб, що вилучений в ході обшуку, прокурор вказує забезпечення майбутньої спеціальної конфіскації.

Спеціальна конфіскація - це примусове безоплатне вилучення за рішенням суду у власність держави майна, яке було одержане внаслідок вчинення злочину, використовувалось для фінансування злочину, було предметом або засобом вчинення злочину.

Така конфіскація може застосовуватись не лише до майна засуджених, але і до майна третіх осіб, проте виключно за умови, якщо таке майно вони набули від підозрюваного/обвинуваченого і знали або повинні були знати, що воно відповідає наведеним вище ознакам для застосування спецконфіскації.

Ці обставини прокурор повинен довести, а суд встановити на підставі достатніх доказів, досліджених в судовому порядку. КПК прямо забороняє застосування спеціальної конфіскації без доведення в судовому порядку прокурором, що власник майна знав про його незаконне походження або використання.

Однак, факт належності вказаного майна підозрюваному ОСОБА_13 не знайшов підтвердження під час розгляду клопотання.

Також, факт того, що ОСОБА_11 чи ОСОБА_14 мають будь-яке відношення до вчинення кримінальних правопорушень, які є предметом досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, як і того, що вказане майно відповідає ознакам ст. 96-2 КК України, прокурором не доведено.

Колегія суддів погоджується із таким висновком слідчого судді з огляду на наступне.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі щодо накладення арешту на майно.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Так, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 2, 3 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою збереження речових доказів.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (ч. 3 ст. 170 КПК України).

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати в тому числі: правову підставу для арешту майна; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Задовольняючи частково клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0001302 про накладення арешту на майно, зазначене у клопотанні прокурора, слідчий суддя дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до правильного висновку, що з метою збереження речових доказів вбачається наявність правових підстав для арешту вилучених під час обшуку речей.

Однак, в задоволенні клопотання прокурора в частині накладення арешту на транспортний засіб, слідчий суддя вважав за необхідне відмовити.

Слідчим суддею встановлено, що метою арешту на транспортний засіб, що вилучений в ході обшуку, прокурор у клопотанні вказує забезпечення майбутньої спеціальної конфіскації.

Так, частиною 1 ст. 96-1 КПК України передбачено, що спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною КК, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само передбаченого зокрема і у ч.1ст. 190, ст. 192, ч.1 ст. 204, 209-1, 210, ч.1,2 ст. 212, 212-1, ч.1 ст. 222, 229, 239-1, 239-2, ч.2 ст. 244, ч.1 ст. 248, 249, ч.1,2 ст. 300, ч.1 ст.301, 302. 310, 311, 313, 318, 319, 362, ст. 363,ч.1 ст. 363-1, 364-1, 365-2 КК України

Випадки застосування спеціальної конфіскації, передбачені ст. 96-2 КПК України, зокрема у разі, якщо гроші, цінності та інше майно одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна; призначалися використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення (п.1, 2 ч.1 ст. 96-2 КК України).

У разі якщо гроші, цінності та інше майно, зазначені у частині першій ст. 96-2 КПК України були повністю або частково перетворені в інше майно, спеціальній конфіскації підлягає повністю або частково перетворене майно. Якщо конфіскація грошей, цінностей та іншого майна, зазначених у ч.1 ст. 96-2 на момент прийняття судом рішення про спеціальну конфіскацію неможлива внаслідок їх використання або неможливості виділення з набутого законним шляхом майна, або відчуження, або з інших причин, суд виносить рішення про конфіскацію грошової суми, що відповідає вартості такого майна.

Під час розгляду клопотання, представником власника майна ОСОБА_11 - адвокатом ОСОБА_7 надано копії платіжної інструкції на переказ готівки № від 14.01.2025. Із вказаної платіжної інструкції вбачається, що 14.01.2025 ОСОБА_11 придбала у ТОВ «ВІДІ ЕЛІТ» транспортний засіб LEXUS ES 250 (а.с. 113-114).

З копії договору оренди транспортного засобу (а.с. 116-119) б/н від 09.06.2025 встановлено, що ОСОБА_11 передала у строкове безоплатне користування ОСОБА_14 транспортний засіб LEXUS ES 250, чорного кольору, 2024 р.в., н.з. НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_4 , разом з ключами від нього та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

Таким чином, факт належності вказаного майна підозрюваному ОСОБА_13 не знайшов підтвердження під час розгляду клопотання.

Також, слідчим суддею зазначено про те, що факт того, що ОСОБА_11 чи ОСОБА_14 мають будь-яке відношення до вчинення кримінальних правопорушень, які є предметом досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, як і того, що вказане майно відповідає ознакам ст. 96-2 КК України, прокурором не доведено.

Окрім того, в ході розгляду клопотання прокурором необґрунтовано, яким критеріям ст. 98 КПК України відповідає вилучений транспортний засіб, та яким саме чином вказане майно може бути використано як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Таких даних стороною обвинуваечння не надано і під час апеляційного провадження.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 132, 167, 170 - 173 КПК України, частково задовольнив клопотання прокурора.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді в матеріалах судового провадження і зі змісту апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

Керуючись статтями 117, 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду від 01 вересня 2025 року, - залишити без змін, а апеляційну скаргу з доповненнями прокурора Київської міської прокуратури ОСОБА_5 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_15 ОСОБА_16 ОСОБА_17

Єдиний унікальний № 752/18894/25 Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_18

Провадження № 11сс/824/7143/2025 Доповідач ОСОБА_1

Категорія ст.170 КПК України