ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2026 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Індустріального районного суду міста Дніпра, кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000066 від 10.02.2024 року, у відношенні:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Благовіщенка Кам`янсько-Дніпровського району Запорізької області, громадянина України, який не працює, з середньою освітою, не одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий, -

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_9 , 09.02.2024 близько 16 години (більш точний час в ході досудового розслідування встановити не надалось можливим), перебував поблизу будинку АДРЕСА_2, разом із невстановленою під час досудового розслідування особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, де побачили раніше невідомого їм ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , при цьому ОСОБА_9 підійшов до ОСОБА_6 , та запитав маршрут руху до однієї з вулиць міста Дніпра, на що ОСОБА_6 відповів, що йому невідомо де знаходиться ця вулиця, в результаті чого між ними раптово виник конфлікт, в ході якого у ОСОБА_9 та невстановленої досудовим розслідуванням особи, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, виник умисел, направлений на грубе порушення громадського порядку.

Так цього ж дня, тобто 09.02.2024, ОСОБА_9 та невстановлена досудовим розслідуванням особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, знаходячись у вищевказаному місці та час, а саме поблизу будинку АДРЕСА_2, грубо порушуючи встановлені суспільні відносини та громадський порядок, нехтуючи загальноприйняті суспільством моральні засади, усвідомлюючи, що знаходяться в громадському місці та за їх діями будуть спостерігати мешканці сусідніх будівель розташованих по АДРЕСА_2 , почали висловлюватись в бік ОСОБА_6 грубою нецензурною лайкою, після чого ОСОБА_9 обійшов ОСОБА_6 зі спини та схопив його обома руками за шию з метою повалити останнього на землю, в цей час невстановлена досудовим розслідуванням особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, стоячи навпроти ОСОБА_6 спричинила не менше десяти ударів останньому двома руками стислими в кулак та двома ногами (почергово) в область голови та обличчя з лівої сторони, а також колін та стегон. Продовжуючи реалізовувати єдиний спільний умисел, спрямований на грубе порушення громадського порядку, ігноруючи правила поведінки у суспільстві, з мотивів явної неповаги та зневажливого ставлення до громадського порядку і існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності, висловлюючись грубою нецензурною лайкою, ОСОБА_9 стоячи позаду ОСОБА_6 спричинив не менше десяти ударів обома руками стислими в кулак в область голови та обличчя з правої сторони, при цьому невстановлена досудовим розслідуванням особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, стоячи навпроти ОСОБА_6 спричинила не менше п`яти ударів останньому двома руками стислими в кулак в область голови та обличчя з лівої сторони, тим самим спричинивши ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді: перелому кісток носу, численні забійні рани обличчя, правої кисті, правого колінного суглобу, черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, які відносяться до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 днів, але не більше як три тижні (21 день). На підставі п.2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 № 6, а також забійно-рваної рани лівої вушної раковини, що ускладнилась післятравматичним лівостороннім отитом відноситься до СЕРЕДНЬОГО ступеню тяжкості, що призвело до тривалого розладу здоров`я понад 21 добу, на підставі: п.2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995, від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_6 втратив свідомість.

Після чого ОСОБА_9 з місця скоєння кримінального правопорушення разом з невстановленою досудовим розслідуванням особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, зникли у невідомому напрямку.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України не визнав, та пояснив, що не знайомий з потерпілим, ніколи з ним не спілкувався, місце його проживання йому також не відомо. На час інкримінованого злочину він підробляв водієм в таксі «Уклон» та 09.02.2024 року з 17-54 год. до 18-10 год. він перевозив клієнта на автомобілі з АДРЕСА_3 до АДРЕСА_4. Таким чином, він має алібі щодо його непричетності до даного злочину.

Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що до подій, викладених в обвинувальному акті, він з обвинуваченим знайомим не був. 09.02.2024 року приблизно о 16 годині він приїхав додому за адресою: АДРЕСА_2 та залишив машину на дворі. Близько 18 години він перегнав машину у двір та вийшов закрити ворота. В цей час до воріт підійшов незнайомий йому чоловік, якого він неодноразово бачив біля свого дому та запитав нього, де знаходиться ресторан «Едбург», він почав пояснювати та вийшов на дорогу, щоб показати дорогу. Після чого вищевказаний чоловік накинувся на нього, після чого він його відштовхнув та намагався зайти у двір. Після чого підбіг обвинувачений, який накинувся на нього ззаду. Вони наносили йому удари в область голови, нанесли більше 10 ударів, все це тримало близько п`яти хвилин. При цьому, його побиттям керував обвинувачений, який давав вказівки іншій особі «бий по голові». Після чого, хтось з нападників крикнув «достатньо» та вони розбіглися в різні сторони. транспортний засіб у двір. Він впевнений, що саме обвинувачений був одним з двох нападників, він його впізнає. Після вищевказаних подій дружина викликала працівників поліції та швидку. Внаслідок злочинних дій обвинуваченого він тривалий час проходив лікування. Підтримує цивільний позов, оскільки внаслідок спричинення йому тілесних ушкоджень був порушений його життєвий уклад, з`явилися головні болі та набряки. Крім того, він відчував значне хвилювання через свою родину - дружину та малолітню дитину, які залишалася вдома та він боявся за їх життя та здоров`я.

Допита в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що вона є дружиною потерпілого, з обвинуваченим не знайома. 09.02.2024 вона повернулася додому. Коли підійшла до будинку, то побачила, що біля будинку знаходяться дві особи чоловічої статі, один з яких за статурою схожий на обвинуваченого. Їх автомобіль стояв біля будинку. Через деякий час її чоловік, одягнений у халат та капці, вийшов на вулицю, для того, щоб перегнати машину у двір. Через деякий час вона почула як відкриваються вхідні двері, коли вона вийшла, то побачила, що чоловік лежав на підлозі весь у крові. Їх спільна з потерпілим дворічна дитина також це бачила. Після вказаних подій, чоловік не міг сам себе обслуговувати, не міг працювати, був знервований та у нього оніміла частина обличчя. Проходив лікування один місяць на стаціонарі, а потім тривалий час проходи амбулаторне лікування.

Допитана в судовому засіданні свідок захисту ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що в ніч з 19 по ІНФОРМАЦІЯ_3 помер її син. ІНФОРМАЦІЯ_4, перед смертю сина, до нього приїздили обвинувачений та захисник. Коли обвинувачений зайшов до сина, той вже був у важкому стані, на питання обвинуваченого чи пам`ятає він його, син кивком голови підтвердив, що впізнає. Інших обставин в силу свого поганого самопочуття син не повідомив, жодних фактів щодо підтвердження поїздок на таксі чи конкретних дат, син не назвав. Їй відомо, що за життя син інколи повертався додому на таксі.

Стороною обвинувачення на підтвердження вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України були надані нижченаведені докази, які були судом досліджені, оголошені та перевірені на предмет їх достовірності в судовому засіданні.

Так, відповідно до протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 09.02.2024 року ОСОБА_6 , 09.02.2024 року приблизно о 18 годині перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2, двоє невідомих осіб чоловічої статі витягнули його з території двору за вищевказаною адресою та спричинили йому тілесні ушкодження.

Згідно протоколу огляду від 09.02.2024 року, слідчим ВП №2 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області було проведено огляд місця події за адресою: АДРЕСА_2. Зазначена ділянка місцевості має грунтове покриття з лівої сторони відносно вищевказаної ділянки, розташовується вхід до території двору за вищевказаною адресою. Вхід до території двору здійснюється за допомогою металевих воріт темного коричневого кольору, які на час огляду знаходяться у зачиненому стані, з правої сторони відносно входу до двору до двору знаходиться вхід до приміщення.

Відповідно до протоколу огляду диску з матеріалами відеозапису від 13.03.2024 року, слідчим СВ відділення поліції №2 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області проведено огляд камер відеоспостереження на який ведеться відеозапис на відео реєстратор та розташовані за адресою: м. Дніпро, вул. Смоленська, буд. 7, та м. Дніпро, вул. Смоленська, буд. 11, в ході проведено огляду матеріалів відеозапису на диску виявлено осіб чоловічої статі, які вчинили злочин відносно потерпілого ОСОБА_6 о 18 годині 00 хвилин 09.02.2024 року поблизу будинку 31 по вул. Петра Яцика у м. Дніпро. На вказаних відеозаписах зафіксована особа, яка була одягнута у чорну куртку з капюшоном, шапку чорного кольору, штани чорного кольору та чорні кросівки, худорлявої будови тіла. Також на відеозаписі зафіксовано, що 09.02.2024 року о 18 годині 04 хвилин, що з провулка, де живе потерпілий вибігає один з нападників в напрямку вул. Старочумацька, який одягнути й в куртку з капюшоном, штани та кросівки, шапку, рукавиці чорного кольору, середньої будови тіла.

Відповідно до протоколу тимчасового доступу від 02.04.2024 року, слідчим СВ ВП №2 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області, вилучено медичну картку стаціонарного хворого № 341 на ім`я ОСОБА_6 .

Відповідно до рапорту О/у СКП ВП №2 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_12 , в ході проведення заходів було встановлено причетність ОСОБА_13 , який користується номером м.т. НОМЕР_1 , до вчинення кримінального правопорушення.

Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 27.05.2024 року, слідчий СВ ВП №2 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області, за участі потерпілого ОСОБА_6 , в присутності понятих, з упевненістю впізнав особу на фото №4, яка 09.02.2024 приблизно о 18 год. 00 хв., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2, вчинив стосовно нього хуліганські дії.

Відповідно до довідки до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, на фотознімку №4 зображений ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно рапорту о/у СКП ВП №2 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_14 , в ході виконання оперативно-розшукових заходів було встановлено, що переглядом камери відеоспостереження, яка знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Смоленська, 44, що 06.02.2024 року в період часу з 15-19-17-30 зафіксовано автомобіль марки Hyundai Sonata, державний номерний знак НОМЕР_2 , в якому знаходиться ОСОБА_13 . Під час відпрацювання відеокамер спостереження, було зафіксовано особу середньої будови, о 18-15 пробігає по вул. Смиоленській у напрямку вул. Байкальська та повертає в районі шиномонтажу на вказану вилицю.

Відповідно до протоколу обшуку від 21.06.2024 року, слідчим СВ ВП №2 ДРУП в Дніпропетровській області від 21.06.2024, за участі ОСОБА_9 , в присутності понятих, провів обшук за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено: пластиковий корпус від сім-карти з номером НОМЕР_3 , пластиковий корпус від сім-карти з номером НОМЕР_1 , пластиковий корпус від сім-карти з номером НОМЕР_4 , пластиковий корпус від сім-карти НОМЕР_5 , пластиковий корпус від сім карти з сім-картою з номером НОМЕР_6 , пластиковий корпус від сім карти з номером НОМЕР_7 , два пластикових корпуси від сім карт без зазначених номерів мобільних телефонів; тири сім-карти мобільного оператора «Київстар», одну сім-карту мобільного оператора «Водафон Україна», одну сім-карту мобільного оператора «Лайфселл»: мобільний телефон в корпусі чорного кольору: IMEI 1 НОМЕР_8 ; IMEI 2: НОМЕР_9 з встановленими у ньому двома сім-картами з номерами мобільних телефонів НОМЕР_10 , шорти, кросівки Найк, чорночервоні кросівки пума, теплі спортивні штани пума.

Згідно висновку експерта №1616е від 04.06.2024 року, перелом кісток носу, численні забійні рани обличчя, правої кисті, правого колінного суглобу, черепно-мозкова травма, струс головного мозку, як кожне окремо так і в сукупності відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Забійна рана лівої вушної раковини, що ускладнилась післятравматичним лівостороннім отитом відноситься до середнього ступеню тяжкості.

Всі вище перелічені докази належні, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки вони отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження.

Суд, здійснивши всебічний, повний та неупереджений аналіз доказів, поданих стороною обвинувачення, дослідивши матеріали кримінального провадження в судовому засіданні, допитавши учасників кримінального провадження, у тому числі потерпілого, дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Так, у ході судового розгляду потерпілий надав послідовні, логічні та узгоджені між собою показання, відповідно до яких він впевнено впізнав обвинуваченого як одного з осіб, які 09 лютого 2024 року поблизу будинку АДРЕСА_2 вчинили щодо нього протиправний напад та спричинили тілесні ушкодження. Суд не встановив підстав сумніватися у достовірності показань потерпілого, оскільки вони є внутрішньо несуперечливими та узгоджуються з іншими зібраними у справі доказами.

Крім того, факт вчинення обвинуваченим злочину підтверджується тим, що потерпілий ще на стадії досудового розслідування впевнено впізнав обвинуваченого під час проведення слідчої дії - пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, що зафіксовано у відповідному протоколі від 27 травня 2024 року, складеному з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства України.

На підтвердження вини обвинуваченого також вказують письмові докази, долучені до матеріалів кримінального провадження та досліджені судом у судовому засіданні. Зокрема, довідка щодо відпрацювання технічної інформації, складена на виконання відповідного доручення про моніторинг абонентських номерів, свідчить про перебування обвинуваченого у безпосередній близькості до місця вчинення кримінального правопорушення у час його вчинення.

Окрім цього, згідно з рапортом уповноваженого працівника правоохоронного органу, транспортний засіб, яким керував обвинувачений, у період вчинення інкримінованого кримінального правопорушення знаходився безпосередньо поблизу місця події, що додатково підтверджує його причетність до інкримінованих дій.

У сукупності наведені докази є належними, допустимими та достатніми для висновку про доведеність вини обвинуваченого поза розумним сумнівом.

Водночас, суд критично оцінює позицію обвинуваченого ОСОБА_9 та вважає її неспроможної, оскільки така версія обвинуваченого повністю спростовується показаннями потерпілого ОСОБА_6 , відповідно до яких він впевнено впізнав обвинуваченого як одного з осіб, які 09 лютого 2024 року поблизу будинку АДРЕСА_2 вчинили щодо нього протиправний напад та спричинили тілесні ушкодження, та опосередковано підтверджуються показами свідка ОСОБА_10 , яка в судовому засіданні пояснила, що 09.02.2024 вона повернулася додому, коли підійшла до будинку, то побачила, що біля будинку знаходяться дві особи чоловічої статі, один з яких за статурою схожий на обвинуваченого, сумнівів у правдивості яких суд не має, оскільки вони послідовні, логічні та узгоджуються між собою та з іншими письмовими доказами кримінального провадження.

Разом з тим, суд критично оцінює покази свідка сторони захисту ОСОБА_11 , яка в судовому засіданні пояснила, що її син підтвердив той факт, що впізнає обвинуваченого, оскільки з вказаних показів не можливо встановити за яких саме обставин та у який час відбулося знайомство чи спілкування обвинуваченого із сином свідка ОСОБА_11 , в зв`язку з чим вказані пояснення жодним чином не підтверджують версію обвинуваченого щодо його непричетності до вчинення інкримінованого йому злочину.

Судом в межах повноважень, визначених ч. 3 ст. 26 КПК України, були створені всі необхідні умови та вжиті всі можливі заходи для реалізації стороною захисту її процесуальних прав, в тому числі права обстоювати свою правову позицію та надавати докази на її обґрунтування, а також для повного та об`єктивного з`ясування обставин на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ст. 23 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Будь яких істотних порушень КПК України під час досудового слідства, які б вплинули на кваліфікацію дій обвинуваченого та поставили б під сумнів зібрані по справі докази, судом не встановлено.

На думку суду, у даному кримінальному провадженні зібрано достатня кількість доказів на підтвердження вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 296 КК України. Отже, всебічно, повно, неупереджено й безпосередньо з`ясувавши всі обставини, встановлені під час кримінального провадження, перевіривши їх доказами, дослідженими в судовому засіданні, в їхній сукупності й оціненими з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності й взаємозв`язку, суд дійшов висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні злочину знайшла своє повне підтвердження за наслідками судового розгляду.

Дії обвинуваченого ОСОБА_9 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 296 КК України - хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене групою осіб.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_9 покарання, суд, на підставі ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до категорії нетяжких злочинів, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря-нарколога та на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, неодружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, офіційно не працює.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, враховуючи вимоги ст. 65 КК України про те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень і що більш суворий вид покарання з числа передбачених за скоєне кримінальне правопорушення призначається лише у випадку, якщо менш суворий вид покарання буде недостатнім для виправлення особи і попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, а також враховуючи ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його наслідків, особу обвинуваченого, його кримінальну поведінку, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також приймаючи до уваги, що ОСОБА_9 раніше не судимий, відсутні дані щодо його негативної репутації та негативного соціального статусу. Водночас суд враховує, що злочин вчинений ОСОБА_9 призвів до значних негативних наслідків, зокрема, у погіршенні стану здоров`я потерплого та його моральних страждань, разом з тим не призвів до настання сталих очевидних та тяжких наслідків у вигляді тривалого або постійного розладу здоров`я, оскільки потерпілий станом на момент розгляду справи успішно здійснив своє лікування та на даний час має задовільний стан здоров`я, суд вважає, що мета покарання, передбачена ст. 50 КК України - виправлення засудженого, а також запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень, може бути досягнута шляхом призначення йому покарання у межах санкції ч. 2 ст. 296 КК України, з випробовуванням з іспитовим строком, оскільки перебування особи під іспитовим строком передбачає несення такою особою ряду обмежень спрямованих на його виправлення. Окрім того, додатковою обставиною, яка свідчить про належну кару засудженого по даному кримінальному правопорушенню, на переконання суду, буде й необхідність його нести й цивільно правову відповідальність за вчинене у вигляді стягнення з нього матеріальної та моральної шкоди за заявленим по кримінальному провадженню цивільним позовом.

Окрім того, суд приймає до уваги і ту обставину, що ОСОБА_9 є особою призовного віку, даних щодо його звільнення від призову та проходження військової служби в умовах триваючої війни України з державою-агресором - рф, суду не надано, а відтак існує сукупність підстав вважати, що він підлягає мобілізації лав Збройних сил України й, відповідно, виконання ним обов`язку по захисту Вітчизни у подальшому матиме значно більший суспільний інтерес аніж його перебування у місцях позбавлення волі.

Таке покарання, на переконання суду, буде необхідним для виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню нових злочинів, відповідатиме особі обвинуваченого та є достатнім, для досягнення, відповідно до ст. 50 КК України, мети покарання.

Обставин, які б суттєво знижували ступінь тяжкості вчиненого злочину та являлись передумовою для застосування ст. 69 КК України, судом не встановлено.

Враховуючи те, що стосовно обвинуваченого запобіжний захід не застосовувався, а сторони провадження не заявили клопотання про застосування відносно нього запобіжного заходу, суд не вбачає підстав для застосування обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Розглядаючи цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої злочином, суд виходить з наступного.

Згідно з положеннями частини 2 статті 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до частини 1 статті 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними діями фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі, особою, яка її завдала, якщо вона не доведе, що шкода завдана не з її вини.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

В обґрунтування заявлених майнових вимог потерпілий зазначив вартість витрат понесених ним в межах амбулаторного лікування на проведення МРТ головного мозку, вартістю 1530 грн. 00 коп., що фактично підтверджено фіскальним касовим чеком ТОВ «МЕДМКУМ-ЛП» від 29.04.2024.

Вирішуючи вищевказані позовні вимоги в цій частині суд вважає їх документально підтвердженими, а відтак заявлена до відшкодування спричиненої матеріальна шкода підлягає стягненню з обвинуваченого в повному обсязі.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

В обґрунтування заявленої моральної шкоди потерпілий зазначив, що внаслідок спричинення йому тілесних ушкоджень, спричинених обвинуваченим йому були завдані фізичні страждання пов`язані з фізичним болем від отриманих травм, тривалим періодом лікування та подальшим відновленням, а також емоційних та душевних стражданнях, хвилюванням за життя та здоров`я своєї дружини та малолітньої дитини, крім того, внаслідок спричинення йому тілесних ушкоджень у нього мало місце порушення зору та слуху, травмування судин та м`язів обличчя, які остаточно і не відновилися після тривалого лікування.

Вказані обставини, на переконання суду, є об`єктивно існуючими та доведеними у судовому засіданні.

В той же час слід звернути увагу, що моральна шкода має бути обов`язково підтверджена належними та допустимими доказами заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру.

При оцінці обґрунтованості вимог у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди, слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат.

Крім критеріїв визначених у ст. 23 ЦК України (характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи), при визначені розміру грошового відшкодування моральної шкоди, судом, зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Таким чином, законом установлено загальні критерії щодо меж судової дискреції у вирішенні питання про розмір грошового відшкодування моральної шкоди. Тобто визначення розміру такого відшкодування становить предмет оціночної діяльності суду. При цьому слід зауважити, що при визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту, а тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною.

За обставинами кримінального провадження судом встановлено, що внаслідок спричинення обвинуваченим потерпілому тілесних ушкоджень, останній відчував фізичний біль та зазнав душевних страждань пов`язаних з проблемами зі здоров`ям, через отримані травми потерпілий вимушений був перебувати на довготривалому стаціонарному та амбулаторному лікуванні, витрачати час та докладати додаткових зусиль для відновлення й організації звичайного способу свого життя, який було порушено внаслідок дій обвинуваченого.

Отже, визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню потерпілому ОСОБА_6 безпосередньо за рахунок коштів обвинуваченого, суд враховує обставини вчинення злочину, ступень вини обвинуваченого у настання наслідків, поведінку обвинуваченого, який вину у вчиненому не визнав, ступень тяжкості тілесних ушкоджень потерпілої, ступень обґрунтованості змісту та глибини душевних страждань та вимушених змін у житті потерпілого, особливості особистих характеризуючих даних потерпілого та обвинуваченого (вік, стан здоров`я, майновий стан тощо).

Таким чином, з урахуванням встановлених судом обставин, характеру спричиненої потерпілому моральної шкоди, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що визначений потерпілим розмір моральної шкоди є непропорційним порівняно із характером спричинених моральних страждань, а тому з обвинуваченого на користь потерпілого в якості відшкодування моральної шкоди слід стягнути суму коштів в розмірі 200 000 грн, що буде належним і достатнім засобом грошової компенсації такої шкоди.

Щодо вирішення питання про відшкодування потерпілій витрат на професійну правову допомогу, то суд приходить до наступних висновків.

Згідно з п.3 ч.1 ст.91 КПК України розмір процесуальних витрат, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

В той же час положення кримінального процесуального закону не регламентують порядку та способу вирішення питання щодо розміру та обґрунтованості витрат цивільного позивача на правову допомогу. За таких обставин до таких процесуальних відносин слід застосовувати положення цивільного процесуального законодавства. Подібний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі Касаційного кримінального суду від 19.08.2024 по справі №521/3869/22.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

У своєму позові потерпілий просив стягнути на його користь з обвинуваченого 28 750 грн на відшкодування витрат на правову допомогу.

З матеріалів справи судом встановлено, що в якості доказів розміру витрат потерпілого на професійну правничу допомогу суду надано: договір про надання правничої допомоги від 02.09.2024 року, додаткової угоди до договору про надання правової допомоги від 02.09.2024, прибутково касовий ордер №0212ю

Таким чином розмір витрат потерпілого на оплату правової допомоги підтверджений належним чином.

Водночас у частині третій статті 141 ЦПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила під час вирішення питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. У такому випадку суд повинен конкретно визначити, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести обґрунтування такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи.

Близькі за змістом висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 №922/1964/21.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною другою статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин четвертої, п`ятої, дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами третьою-п`ятою, дев`ятою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовуються з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

За таких обставин, беручи до уваги зміст позовних вимог, складність справи, сутність спірних правовідносин, обсяг виконаних представником потерпілого робіт, докази на підтвердження понесених витрат, процесуальну поведінку учасників справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог щодо компенсації витрат потерпілого на правову допомогу в межах суми 28750 грн. 00 коп., оскільки такий розмір видається пропорційним та обґрунтованим з огляду на складність, об`єм справи, ціну позову, передумови виникнення спору між сторонами, а також результат розгляду справи судом та зміст і значення остаточного рішення суду для сторін.

Процесуальні витрати відсутні. Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 7, ст. 368-370, ст. 373, ст. 374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки.

Відповідно до п.п. 1,2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_9 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу пробації; повідомляти уповноважений орган пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід у відношенні ОСОБА_9 до набрання вироком законної сили - не обирати.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_11 , на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_12 , матеріальну шкоду в розмірі 1530 (одна тисяча п`ятсот тридцять) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_11 , на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_12 , моральну шкоду в розмірі 200 000 (двісті тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_11 , на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_12 , витрати на правову допомогу в розмірі 28 750 ( двадцять вісім тисяч сімсот п`ятдесят тисяч) 00 грн.

Речові докази - пластикові корпуси від сім карти в кількості 7 штук, чотири сім-карти мобільних операторів, мобільний телефон, кросівки чорного кольору три пари, спортивні штани, які передані на зберігання до камери схову ВП №2 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області - повернути обвинуваченому ОСОБА_9 .

На вирок суду протягом 30 днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Індустріальний районний суд міста Дніпра.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст.395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1