Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/7343/24
Провадження №: 1-кп/332/305/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2025 р. м. Запоріжжя

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 (в режимі відеоконференцзв`язку) ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Заводського районного суду м. Запоріжжя матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.11.2024 за № 0000819, у відношенні ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Заводського районного суду м. Запоріжжя перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 заявив клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт. В обґрунтування клопотання обвинувачений зазначив, що наміру переховуватися від суду він не має, ризик незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні наразі відсутній, оскільки усі свідки були допитані судом. Крім того, впливати на потерпілого обвинувачений не має можливості, оскільки місце проживання потерпілого ОСОБА_6 на даний час невідомо.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 підтримав клопотання, просив його задовольнити, зазначивши, що сама по собі тяжкість кримінального правопорушення не є підставою для обрання найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ризики, які існували на момент обрання запобіжного заходу та у подальшому під час його продовження у відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 , на даний час перестали існувати. Так, свідки у даному кримінальному провадженні вже допитані судом, тому ризик незаконного впливу на свідків на даний час перестав існувати, ризик переховування від суду є недоведеним стороною обвинувачення, що дає підстави для задоволення клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

Прокурор заперечив проти задоволення клопотання, вказавши, що строк тримання під вартою на дату судового засідання не скінчився, судовий розгляд кримінального провадження не завершений, ризики, які слугували підставою для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, продовжують існувати, а тримання обвинуваченого під вартою є необхідним, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти вказаним ризикам.

Вирішуючи клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , суд виходить з такого.

Положеннями ст. 201 КПК України встановлено, що обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, мають право подати до місцевого суду клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. ст. 177, 178 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

Суд, який розглядає висунуте особі обвинувачення, не може робити жодних висновків та висловлювати жодних припущень з приводу обґрунтованості повідомленої особі підозри чи висунутого обвинувачення протягом судового розгляду, адже це становитиме порушення права на розгляд її справи безстороннім судом, передбачене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За таких обставин, враховуючи, що ОСОБА_4 перебуває у статусі обвинуваченого, суд окремо не оцінює наявність цієї підстави.

Отже, вирішуючи заявлене обвинуваченим ОСОБА_4 клопотання про зміну запобіжного заходу, суд має встановити, чи зменшилися або перестали існувати ризики, що наведені судом при продовженні строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 в ухвалі від 05.09.2025.

Так, ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 05.09.2025 раніше застосований до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжений на 60 діб, тобто до 03 листопада 2025 року, одночасно ОСОБА_4 визначений розмір застави у межах 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 60 560,00 грн.

При винесенні даної ухвали судом встановлена наявність ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, ризик переховування від суду та ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Суд вважає, що вказані ризики на теперішній час не зменшились та продовжують існувати.

Так, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

ОСОБА_4 інкримінується вчинення кримінального правопорушення, яке законодавцем віднесено до категорії тяжких злочинів, санкція статті передбачає покарання від 7 до 10 років позбавлення волі. Усвідомлюючи ризик бути засудженим до тривалого терміну ув`язнення, обвинувачений, перебуваючи на свободі, може переховуватися від суду, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1. ст. 177 КПК України.

Суд також вважає доведеним наявність ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що підтверджується тим, що, розуміючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, наслідки та ризик втечі для нього, маючи певну підтримку серед інших військовослужбовців, оскільки обвинувачений є військовослужбовцем, який самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , останній може повернутися до підрозділу військової частини, яка в будь-який час може змінити місце дислокації. Дані обставини створять умови для обвинуваченого переховуватись від суду.

Суд відхиляє посилання обвинуваченого та його захисника на відсутність ризику незаконного впливу на свідків як на підставу для зміни запобіжного заходу, оскільки даний ризик не був встановлений судом при продовженні строку запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 ухвалою від 05.09.2025.

При обранні та продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчим суддею та судом була встановлена наявність ризику незаконного впливу на свідків. Натомість, ухвалами Заводського районного суду м. Запоріжжя від 21.05.2025 та від 16.07.2025 встановлено, що даний ризик перестав існувати з огляду на те, що свідки сторони обвинувачення вже допитані судом.

Крім того, відсутність ризику незаконного впливу на потерпілого також не може слугувати підставою для обрання судом менш суворого запобіжного заходу у відношенні обвинуваченого, оскільки наявність такого ризику не була підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та його продовження у відношенні ОСОБА_4 ..

Згідно з ч. 1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Отже, при зверненні сторони захисту до суду у порядку ст. 201 КПК України із клопотанням про зміну застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу, тягар доказування перед судом обставин, на які вона посилаються, покладається саме на сторону захисту.

Стороною захисту на теперішній час не надано до суду переконливих доказів того, що наведені в ухвалі суду від 05.09.2025 за результатами розгляду клопотання сторони обвинувачення про продовження запобіжного заходу стосовно ОСОБА_4 ризики на теперішній час суттєво зменшились або перестали існувати.

За таких обставин клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу тримання під вартою на домашній арешт не підлягає задоволенню.

Ураховуючи наведене та керуючись ст.ст. 201, 331, 372, 376 КПК України,

постановив:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт залишити без задоволення.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня оголошення до Запорізького апеляційного суду через Заводський районний суд м. Запоріжжя, а особою, яка перебуває під вартою, - протягом п`яти днів з моменту отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали виготовлено та проголошено 16 жовтня 2025 року о 16 годині 00 хвилин.

Суддя ОСОБА_1