ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 січня 2026 року

м. Хмельницький

Справа № 686/26697/22

Провадження № 11-кп/820/95/26

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря

судового засідання: ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому за відсутності обвинуваченого (in absentia) в порядку спеціального судового провадження, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000100 від 05 травня 2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.110 КК України, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 травня 2025 року,

в с т а н о в и л а:

Цим вироком

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Владивосток, СРСР, громадянина російської федерації, місце проживання невідоме, депутата державної думи федеральних зборів російської федерації, робоча адреса: російська федерація, м. москва, вул. охотний ряд, 1, не має судимостей,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.110 КК України, та призначено йому покарання у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві власності, в дохід держави.

Початок строку відбування основного покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з дня затримання на виконання вироку.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосований до обвинуваченого ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою в порядку ч.6 ст.193 КПК України, - залишено без змін до моменту його затримання на виконання вироку суду.

Інформацію про ухвалений вирок ухвалено опублікувати в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження в порядку, передбаченому ст.297-5 КПК України, та на офіційному веб-сайті Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області.

За вироком суду, ОСОБА_7 , будучи депутатом державної думи федеральних зборів рф 8 скликання, який вступив у повноваження 19 вересня 2021 року, будучи представником влади рф, уповноваженим брати участь у засіданнях палати і голосувати за прийняття поставлених на голосування актів та інших питань, серед яких питання ратифікації міжнародних договорів російської федерації, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб з іншими депутатами та представниками влади і зс російської федерації, усвідомлюючи явну злочинність власних дій та передбачаючи можливість настання тяжких наслідків, у тому числі загибелі людей, зокрема й цивільного населення, розуміючи, що він порушує встановлений ст.ст. 1-3, 68 Конституції України державний устрій та порядок, посягає на суверенітет та територіальну цілісність України, з метою зміни меж її території та розширення впливу рф, з мотивів перешкоджання Євроінтеграційному курсу розвитку України, відновлення контролю російської федерації над політичними та економічними процесами в Україні, усвідомлюючи, що інші співучасники діють всупереч вимогам пунктів 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 5 грудня 1994 року, порушують принципи Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 1 серпня 1975 року та вимоги ч.4 ст.2 Статуту ООН та Декларації Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09 грудня 1981 року № 36/103, від 16 грудня 1970 року № 2734 (ХХV), від 21 грудня 1965 року № 2131 (ХХ), від 14 грудня 1974 року № 3314 (ХХIХ), ст.1-3, 68 Конституції України, 15 лютого 2022 року, за адресою російська федерація, м. москва, вул. Охотний ряд, буд. 1, узяв участь у засіданні державної думи федеральних зборів рф, де підтримав постанову із зверненням до президента російської федерації з проханням розглянути питання про визнання російською федерацією самопроголошених донецької та луганської народних республік, як самостійних, суверенних і незалежних держав, а також 22 лютого 2022 року за тією ж адресою узяв участь у засіданні державної думи федеральних зборів рф, де проголосував «за» ратифікацію договору про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу між рф і так званою донецькою народною республікою та договору про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу між рф і так званою луганською народною республікою, у такий спосіб ОСОБА_7 , будучи представником влади, за попередньою змовою групою осіб, учинив умисні дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, які призвели до загибелі людей та інших тяжких наслідків.

Зазначені рішення державної думи федеральних зборів рф були частиною злочинного плану, оскільки сам факт їх існування використовувався при створенні приводів для ескалації воєнного конфлікту і був спробою виправдання агресії перед громадянами російської федерації та світовою спільнотою.

Дії рф призвели до тяжких наслідків у вигляді загибелі людей, у тому числі дітей, отримання ними тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості та заподіяння матеріальних збитків у вигляді знищення будівель, майна та інфраструктури.

Таким чином, своїми умисними протиправними діями ОСОБА_7 , будучи представником влади, за попередньою змовою групою осіб, учинив умисні дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, які призвели до загибелі людей та інших тяжких наслідків, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 110 КК України.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_6 просив скасувати вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 травня 2025 року, яким ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.110 КК України, та просив закрити провадження у справі за відсутності в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.110 КК України.

На думку сторони захисту, вказане рішення суду є незаконним, необґрунтованим та невмотивованим, а висновки суду першої інстанції, викладені в судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Під час ухвалення рішення судом першої інстанції допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Так, судом здійснено кримінальне провадження за відсутності обвинуваченого in absentia.

У контексті практики Європейського суду з прав людини при оцінці справедливості судового провадження in absentia мають значення такі обставини: чи знала особа про кримінальне переслідування та пред`явлене обвинувачення; чи намагалася особа уникнути правосуддя; чи однозначно особа відмовилася від свого права бути присутньою в суді.

На думку захисника, жодної з цих обставин не існує в цьому кримінальному провадженні.

Окрім цього, жодного документу, який би підтверджував отримання ОСОБА_7 інформації про наявне кримінальне переслідування та пред`явлене обвинувачення стороною обвинувачення не надано.

Відповідно, жодних доказів, які би доводили, що обвинувачений намагається уникнути правосуддя або відмовився від свого права бути присутнім в суді, не надано.

Тому прийняття рішення про проведення спеціального судового розгляду позбавило судове провадження ознак справедливості від самого початку.

Така ситуація очевидно не узгоджується із узятими на себе зобов`язаннями, яких повинна дотримуватися держава Україна, щоб забезпечити реальне використання права, яке гарантується ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

У частині неправильного застосування законодавства України про кримінальну відповідальність захисник указував, що Конституція України є обов`язковою для громадян України та осіб, що перебувають на території України, але не створює обов`язків для громадян іншої країни, котрі не перебувають на території України. Прокурором не надано доказів на доведення факту того, що на ОСОБА_7 покладено обов`язок дотримання Конституції України.

У той же час ст.110 КК України не передбачає відповідальності за порушення інших норм, окрім Конституції України, зокрема, норм міжнародного права.

Тому судом першої інстанції безпідставно поширено на ОСОБА_7 дію Кримінального кодексу України.

Окрім того, судом не взято до уваги, що ОСОБА_7 володіє імунітетом від кримінального переслідування в національній судовій системі.

Звертав увагу, що прокурором не надано доказів на підтвердження суб`єктивної сторони кримінального правопорушення, яка в даному випадку вимагає умисної форми вини.

Інкримінований ОСОБА_7 злочин учинений на території іншої держави, у зв`язку із цим уся документальна доказова база (а іншої у справі немає, оскільки свідки чи потерпілі відсутні) відображена на інтернет ресурсах іноземної держави та зафіксована іноземною мовою.

Огляд іноземних ресурсів, що проведені працівниками СБУ та відображені у протоколах, що подані стороною обвинувачення як докази, лише фіксують наявність таких відомостей та документів, однак не здійснюють їх перекладу.

Отже, колегія суддів суду першої інстанції при наданні їм оцінки прийняла на себе функцію перекладача та здійснила переклад поданих стороною обвинувачення доказів, що, на переконання сторони захисту, суперечить вимогам закону.

Таким чином, на думку захисника, вирок ухвалено з істотним порушенням кримінального процесуального закону та неправильно застосовано норми матеріального права, внаслідок чого висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з узагальненим викладом змісту судового рішення та доводів апеляційної скарги; пояснення захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів; заперечення прокурора ОСОБА_5 проти апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України.

Умотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як убачається з вироку, судом дотримані зазначені положення закону, а доводи апеляційної скарги захисника не спростовують висновків суду.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.110 КК України, а саме умисних дій, вчинених з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, особою, яка є представником влади, за попередньою змовою групою осіб, які призвели до загибелі людей або інших тяжких наслідків, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджені доказами, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до вимог ст.94 КПК України.

Це кримінальне провадження як на етапі досудового розслідування, так і під час судового розгляду здійснювалося за відсутності обвинуваченого (in absentia) в порядку спеціального досудового та судового провадження.

Посилання захисника ОСОБА_6 про порушення права обвинуваченого ОСОБА_7 на захист за відсутності доказів щодо обізнаності його про це кримінальне провадження та розгляд справи за його відсутності на увагу суду не заслуговують.

Судовий розгляд кримінального провадження як у суді першої, так і в суді апеляційної інстанції щодо ОСОБА_7 проведено у відсутності обвинуваченого, оскільки провадження за його обвинуваченням здійснено в порядку спеціального судового провадження (in absentia), з дотриманням вимог КПК України про належне повідомлення його про час та місце судового розгляду шляхом опублікування повідомлення про виклик ОСОБА_7 у газеті «Урядовий кур`єр», та повістки про виклик ОСОБА_7 на офіційному Інтернет веб-сайті ІНФОРМАЦІЯ_3 та на офіційному веб-сайті офісу Генерального прокурора та органу досудового розслідування і повідомлено про спеціальне досудове розслідування, однак обвинувачений ОСОБА_7 до слідчого не з`явився.

Факти численних викликів ОСОБА_7 у порядку ст.135 КПК України підтверджуються відповідними матеріалами кримінального провадження.

У рамках досудового розслідування вказаного кримінального провадження ОСОБА_7 08 квітня 2022 року було повідомлено про підозру у вчинені злочину, передбаченого ч.3 ст.110 КК України, шляхом направлення повідомлення про підозру на електронну адресу державної думи федеральних зборів російської федерації та повістки про виклик ОСОБА_7 до старшого слідчого в ОВС СВ ІНФОРМАЦІЯ_3 для його допиту як підозрюваного.

Також з метою захисту та представлення у кримінальному процесі прав, свобод і законних інтересів підозрюваного ОСОБА_7 у порядку ст.ст.46, 48, 49, 52, 110 КПК України та п.7 ст.14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» залучено захисника ОСОБА_6 з Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Хмельницькій області - адвоката, якому відповідно до вимог ч.2 ст. 297-5 КПК України вручено всі копії процесуальних документів, що підлягали врученню підозрюваному.

Це кримінальне провадження здійснювалось за обов`язковою участю захисника, який був забезпечений державою з Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Хмельницькій області, якому і було вручено копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, про що свідчить розписка наявна в матеріалах кримінального провадження.

Відповідно до ч.1 ст.297-5 КПК України, повістки про виклик підозрюваного у разі здійснення спеціального досудового розслідування надсилаються за останнім відомим місцем її проживання чи перебування та обов`язково публікуються в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційних веб-сайтах органів, що здійснюють досудове розслідування. З моменту опублікування повістки про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження підозрюваний вважається належним чином ознайомленим з її змістом.

Таким чином, під час досудового розслідування були вжиті всі доступні способи інформування для виклику на той час підозрюваного ОСОБА_7 .

Після надходження провадження до суду обвинувачений ОСОБА_7 інформувався також усіма доступними для суду процесуальними способами, передбаченими ст.323 КПК України.

Інститут спеціального кримінального провадження повністю узгоджується з нормами міжнародного права та практикою Європейського суду з прав людини.

Резолюцією Комітету Міністрів Ради Європи №(75) 11 від 19 січня 1973 року встановлено, що процедура заочного розгляду (trial in absentia) не порушує права обвинуваченого як на справедливий розгляд, так і на присутність i при розгляді його справи. У ній сформульовані умови та мінімальний перелік правил заочного розгляду, якими повинні користуватися держави-члени Ради Європи при розгляді справи за відсутності підсудного.

Сформована практика Європейського суду з прав людини з даного питання вказує: «Той факт, що судове засідання проводиться за відсутності підсудного не є саме по собі порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При цьому відмова в доступі до правосуддя має місце, коли особа, засуджена заочно, не має можливості в подальшому досягти нового судового рішення стосовно обґрунтованості обвинувачення за фактичними та юридичними підставами після того, як воно було заслухано, якщо не встановлено, що вказана особа відмовилась від права на захист та на явку в суд, чи мав місце намір ухилитись від правосуддя». Відповідні позиції Суду викладені, зокрема, у справах «Да Лус Домінгеш Ферейра проти Бельгії» (№ 50049/99, п.54), «Меденіца проти Швейцарії» (№ 20491/92, п.54-55) «Кромбах проти Франції» (№ 29773/96), «Колоцца проти Італії» (№ 9024/80 п.30).

При цьому інститут спеціального кримінального провадження, передбачений Кримінальним процесуальним кодексом України, передбачає можливість подання обвинуваченим, щодо якого судом ухвалено вирок за результатами спеціального судового провадження, апеляційної скарги поза межами загальних процесуальних строків, за умови надання обвинуваченим підтвердження поважності причин неприбуття на виклик, передбачених ст.138 цього Кодексу (ч.3 ст.400 КПК України).

Повідомлення обвинуваченого ОСОБА_7 про судовий розгляд здійснено з дотриманням вимог КПК України про належне повідомлення його про час та місце судового розгляду.

Суд ужив усіх достатніх заходів для дотримання прав обвинуваченого ОСОБА_7 на захист та доступ до правосуддя.

Отже, зважаючи на специфіку судового провадження (in absentia), колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були вжиті прямо передбачені кримінальним процесуальним законом заходи щодо інформування обвинуваченої особи про здійснення кримінального провадження шляхом публікації відповідної інформації в ЗМІ та мережі Інтернет, однак забезпечити з`явлення обвинуваченого до суду вжитими заходами не вдалося. З моменту опублікування повістки про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження обвинувачений уважається належним чином ознайомленим з її змістом.

Стосовно доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 в частині недоведення вини обвинуваченого ОСОБА_7 , то суд апеляційної інстанції вважає їх безпідставними з огляду на таке.

Винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджена сукупністю зібраних у справі доказів, які були всебічно досліджені місцевим судом.

Установлені судом першої інстанції обставини підтверджені, безпосередньо всебічно дослідженими доказами:

-відомостями з копій витягів з ЄРДР у кримінальному провадженні № 0000333 від 22 лютого 2022 року; у кримінальному провадженні № 0000374 від 09 березня 2022 року; у кримінальному провадженні № 0000083 від 10 березня 2022 року; витягом з ЄРДР у кримінальному провадженні № 0000 від 05 травня 2022 року;

-відповідно до протоколу огляду від 10 березня 2022 року мережі Інтернет із додатком ДВД-диском, а саме публікації сайту « ІНФОРМАЦІЯ_2 »», який являє собою офіційний сайт вищого законодавчого органу влади російської федерації та у якому виявлено інформацію про аналіз результатів голосування депутатів державної думи федеральних зборів російської федерації 15 лютого 2022 року за звернення до президента російської федерації про визнання незалежності так званих «ДНР» і «ЛНР», серед тих, хто голосував «за», зазначено ОСОБА_7 ;

-відомостями з протоколу огляду від 10 березня 2022 року мережі Інтернет із письмовим додатком та ДВД-диском, а саме інформаційного ресурсу «ІНФОРМАЦІЯ_4», який являє собою офіційний сайт вищого законодавчого органу влади російської федерації та в якому виявлено інформацію про аналіз результатів голосування депутатів державної думи федеральних зборів російської федерації 22 лютого 2022 року за проєкт федерального закону №75578-8 «О ратификаци договора о дружбе, сотрудничестве и взаимной помощи между росийской федерацией и донецкой народной республикой», відповідно до якого за прийняття вказаного законопроєкту проголосувало «за» 400 депутатів з 400 присутніх та відповідно до поіменного списку, серед тих, хто голосував «за», зазначено і ОСОБА_7 ;

-протоколом огляду від 10 березня 2022 року мережі Інтернет із додатком ДВД-диском, а саме інформаційного ресурсу «ІНФОРМАЦІЯ_5», який являє собою офіційний сайт вищого законодавчого органу влади російської федерації та в якому виявлено інформацію про аналіз результатів голосування депутатів державної думи федеральних зборів російської федерації 22 лютого 2022 року за проєкт федерального закону №75577-8 «О ратификации договора о дружбе, сотрудничестве и взаимной помощи между росийской федерацией и донецкой народной республикой», відповідно до якого за прийняття вказаного законопроєкту проголосувало «за» 400 депутат з 400 присутніх та відповідно до поіменного списку, серед тих, хто голосував «за», зазначено і ОСОБА_7 ;

-під час огляду мережі Інтернет (протокол огляду від 27 березня 2022 року із додатками), а саме інформаційного ресурсу «http://duma.gov.ru», виявлено сторінку з інформацією про депутата державної думи ОСОБА_7 ;

-оглянутими електронними документами (протокол огляду від 07 квітня 2022 року) з додатками (у тому числі оптичним диском) ресурсів мережі Інтернет щодо офіційного сайту державної думи федерального зібрання російської федерації, на яких відображено наявність та рух проєктів постанови щодо звернення даного органу до президента рф про визнання «лнр» та днр», федеральних законів рф «О ратификации договора о дружбе, сотрудничестве и взаимной помощи между рф и донецкой народной республикой» №75577-8 від 22 лютого 2022 року та №75577-8 «О ратификации договора о дружбе, сотрудничестве и взаимной помощи между рф и луганской народной республикой», у якому наявні тексти проектів федеральних законів, відеозаписи, стенограми та результати голосувань депутатів у засіданнях державної думи федерального зібрання рф по зазначеним законопроектам та згідно з якими встановлено, що ОСОБА_7 проголосував «ЗА». У додатках до цього протоколу містяться паспортні дані проєкту постанови № 58243-8 «Об обращении государственной думы федерального собрания рф к президенту росийской федерации в.в. путину о необходимости признания донецкой народной республики и луганской народной республики», текст проєкту «Об обращении государственной думы федерального собрания рф к президенту росийской федерації в.в. путину о необходимости признания донецкой народной республики и луганской народной республики», в якому наголошується на тому, що: «Депутаты гос. думы считают обоснованным и морально оправданным признание днр и лнр», що вказує на пряму зміну меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, окрім того, в тексті зазначається, що «такое признание создаст обоснования для обеспечения гарантий безопасности и защиты народов от внешних угроз и обеспечит регулирование всех аспектов сотрудничества и взаимопомощи, включая вопросы безопасности. Також, в додатках містяться паспортні дані законопроєкту №75577-8 «О ратификации договора о дружбе, сотрудничестве и взаимной помощи между рф и луганской народной республикой», та законопроєкту №75578-8 «О ратификации договора о дружбе, сотрудничестве и взаимной помощи между рф и донецкой народной республикой», їх тексти, в яких прямо вказується ( у ст.ст.3, 4, 5, 7) на надання з боку рф військової допомоги для «устранения угрозы». Саме ці статті вказують на початок військових дій на території України;

-протоколами оглядів від 29 квітня 2022 року кримінальних проваджень: № 0000068 від 04 квітня 2022 року за фактом вчинення військовослужбовцями збройних сил російської федерації (далі зсрф) кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.438 КК України, №0000199 від 13 березня 2022 року за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.438 КК України, №0000240 від 24 березня 2022 року за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.438 КК України, №0000640 від 13 березня 2022 року за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.438 КК України, №0000580 від 17 березня 2022 року за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.438 КК України та додатками до даних протоколів;

-оглядом веб-сторінки Організації Об`єднаних Націй в Україні та сайту Офісу Генерального прокурора із додатками (протокол від 17 листопада 2022 року);

-протоколом огляду електронних документів з додатками (у тому числі оптичним диском) від 29 квітня 2022 року, яким зафіксовано огляд ресурсів мережі Інтернет на предмет наявності інформації щодо Пленарного засідання «государственной думы федерального собрания российской федерации», яка відбулась 21 квітня 2022 року.

Указані вище рішення державної думи федеральних зборів російської федерації були частиною злочинного плану, бо самі факти їх існування використовувалися при створенні приводів для ескалації воєнного конфлікту і були спробою виправдання агресії перед громадянами російської федерації та світовою спільнотою.

ОСОБА_7 , будучи депутатом державної думи федеральних зборів російської федерації повинен був знати і достовірно знав про укладення такого договору державою, представником влади якої він є, тобто рф.

Тому ОСОБА_7 , будучи депутатом державної думи рф та представником влади достовірно знав про незаконність, протиправність зміни меж території та державного кордону України.

Будь-яких інших доказів у ході судового розгляду сторонами, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, визначений КПК України, враховуючи, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду цього кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, не надано.

Наведені докази отримані в порядку, передбаченому КПК України, є достовірними і підтверджують наявність обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Наведені і досліджені судом першої інстанції докази підтверджують існування обставин, які відповідно до ст.91 КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб, наслідки вчинення злочину) та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, а відтак в силу положень ст.ст.84, 85, 86 КПК України є належними, допустимими, достовірними.

Оцінивши надані стороною обвинувачення докази, місцевий суд дійшов правильного висновку, що вони в сукупності є достатніми для доведення винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за стандартом «поза розумним сумнівом» та правильно кваліфікував його дії за ч.3 ст.110 КК України, як умисні дії, вчинені з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, вчинені особою, яка є представником влади, за попередньою змовою групою осіб, які призвели до загибелі людей або інших тяжких наслідків.

Посилання захисника на порушення права обвинуваченого на захист за відсутності доказів щодо обізнаності його про дане кримінальне провадження та розгляд справи за його відсутності на увагу суду не заслуговують, враховуючи таке.

Необхідність застосування належної правової процедури, чого вимагають завдання кримінального провадження, зазначені у ст.2 КПК України, в частині охорони прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, якими, зокрема, є підозрюваний, обвинувачений, безумовно, повинні дотримуватися і при здійсненні спеціального досудового розслідування та спеціального судового розгляду (ч.1 ст.297-1, ч.3 ст.323 КПК України).

Положенням ст.297-1 КПК України передбачена можливість здійснення спеціального досудового розслідування, зокрема, й щодо кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.110 КК України (який інкримінується обвинуваченому ОСОБА_7 ) стосовно підозрюваного, який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності та/або оголошений у міжнародний розшук.

Установлено, що ОСОБА_7 є громадянином російської федерації та перебуває на території держави, визнаної Верховною Радою України державою агресором, а саме на території російської федерації.

Після надходження провадження до суду обвинувачений ОСОБА_7 інформувався також усіма доступними процесуальними для суду способами, передбаченими ст.323 КПК України.

Про день, час та місце проведення судових засідань у вказаному кримінальному провадженні обвинувачений повідомлявся шляхом розміщення на офіційному веб-сайті суду та публікації оголошень в газеті «Урядовий Кур`єр» та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора, до суду не з`явився, жодних заяв та клопотань від нього не надходило.

Крім того, про всі судові засідання інформувався та брав у них участь захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_6 .

Крім того, враховано, що підозрюваного ОСОБА_7 постановою слідчого від 04 травня 2022 року оголошено у державний та міждержавний розшук.

Після цього ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 травня 2022 року ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 листопада 2022 року надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.110 КК України, в порядку глави 24-1 КПК України, у зв`язку із тим, що останній з метою ухилення від кримінальної відповідальності переховувався від органів слідства на території російської федерації.

Указана інформація була в подальшому опублікована в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, в газеті «Урядовий кур`єр».

В рамках досудового розслідування вказаного кримінального провадження ОСОБА_7 08 квітня 2022 року було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.110 КК України, шляхом направлення повідомлення про підозру на електронну адресу державної думи федеральних зборів російської федерації та повістки про виклик ОСОБА_7 для допиту в якості підозрюваного.

Слід зазначити, що з наявних матеріалів справи (численні документи на підтвердження завчасних належних викликів обвинуваченого) вбачається, що ОСОБА_7 усвідомлював, що стосовно нього розпочато кримінальне провадження.

Також обвинуваченому було надіслано всі передбачені процесуальні документи, які він отримав чи мав би отримати, у тому числі в перекладі на російську мову, маючи можливість бути обізнаним із усіма своїми правами, серед іншого, на захист та доступ до правосуддя.

Інших відповідних клопотань від сторони захисту щодо перекладу документальної доказової бази відображеної на інтернет ресурсах іноземної держави, не надходило.

Відтак, держава Україна під контролем сторони захисту та суду використала всі можливості для того, щоб обвинувачений мав право під час судового провадження як мінімум на такі гарантії: бути терміново і докладно повідомленим мовою, яку він розуміє, про характер і підставу обвинувачення; мати достатній час і можливості для підготовки свого захисту, обрати самому захисника; приймати участь в розгляді і захищати себе особисто або за посередництвом обраного захисника, бути повідомленим про це право і мати призначеного захисника безплатно для нього.

Така ситуація узгоджується із взятими на себе зобов`язаннями, яких повинна дотримуватися держава Україна з тим, щоб забезпечити реальне використання права, яке гарантується ст.6 Європейської Конвенції з прав людини та ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права.

Натомість, обвинувачений скористався своїми правами на власний розсуд за відсутності будь-яких перешкод для їх реалізації на території України.

Наявні у справі документи свідчать про відмову обвинуваченого ОСОБА_7 , який повинен знати про розпочате кримінальне провадження, від здійснення свого права постати перед українським судом за вчинені діяння, юрисдикцію якої над собою він не визнає, та захищати себе безпосередньо в такому суді не бажав, а так само свідчать про його наміри ухилитися від зустрічі з правосуддям держави Україна.

Ухилення обвинуваченого від правосуддя суд оцінює як реалізацію останнім його невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п. «g» п.3 ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст.63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.

Згідно з рішенням Ради адвокатів України № 183 від 27 грудня 2022 року: 1) неможливість в таких ситуаціях (йдеться про in absentia) виконання адвокатом правил адвокатської етики (наприклад, інформування адвокатом клієнта щодо ведення дорученої йому справи) не зумовлює обов`язкової неможливості здійснювати захист особи від кримінального обвинувачення за її відсутності. Можливість надання правової (правничої) допомоги визначається адвокатом, виходячи з конкретних обставин справи та інтересів клієнта у ній; 2) адвокат, діючи як захисник відсутньої особи, самостійно визначає свою правову позицію у справі. Ця правова позиція включає в себе форму участі (не участі) в засіданні, заявлення (не заявлення) клопотань, надання (не надання) доказів суду, позицію по суті справи чи клопотання, позицію щодо оскарження судових рішень тощо.

Отже, зважаючи на специфіку спеціального судового провадження (ст.323 КПК України), суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченого як учасника кримінального провадження, яке відбувається за його відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченого була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст.2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом.

При цьому колегією суддів належним чином проаналізовано кримінальне процесуальне законодавство на предмет наявності у ОСОБА_7 дипломатичного імунітету, який би унеможливлював розгляд вказаного кримінального провадження судом, однак такого не встановлено. В Україні питання дипломатичного імунітету регулюється Указом Президента України від 10 червня 1993 року № 198/93, відповідно до якого депутати держдуми рф таким видом імунітету не наділені. Жодна із ратифікованих Україною конвенцій, зокрема: Віденська конвенція про консульські зносини 1961 року; Конвенція про спеціальні місії 1969 року; Конвенція про запобігання та покарання злочинів проти осіб, які користуються міжнародним захистом, у тому числі дипломатичних агентів 1973 року; Конвенція про представництво держав у відносинах з міжнародними організаціями універсального характеру, не наділяють депутатів держдуми рф дипломатичним імунітетом.

Функціональний імунітет ratione materiae не застосовується до посадових осіб іноземної держави щодо несення кримінальної відповідальності у третій державі у випадках вчинення міжнародних злочинів, порушень норм jus cogens. Тобто, депутати Державної думи російської федерації не мають функціонального імунітету ratione materiae від кримінальної юрисдикції України у випадках вчинення міжнародних злочинів, порушень норм jus cogens, зокрема злочину агресії, воєнних злочинів, геноциду, та інших злочинів, що порушують суверенітет та територіальну цілісність України, та пов`язані з порушенням норм jus cogens.

Україна може поширювати свою кримінальну юрисдикцію на громадян рф, зокрема, депутатів Державної думи російської федерації, серед іншого, в частині притягнення до кримінальної відповідальності за злочини, передбачені Розділом І «Злочини проти основ національної безпеки України» та Розділом XX «Кримінальні правопорушення проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку» КК України.

Отже, дипломатичного імунітету, який би унеможливлював розгляд вказаного кримінального провадження судом, у обвинуваченого ОСОБА_7 не встановлено.

Доводи ж апеляційної скарги захисника про те, що стороною обвинувачення не доведено вину ОСОБА_7 , є безпідставними.

Основним безпосереднім об`єктом злочину, передбаченого ч.3 ст.110 КК України, є національна безпека у політичній сфері, яка полягає у відсутності загрози порушення встановлених Конституцією, законами України і міжнародними правовими актами територіальної цілісності України та порядку визначення її території.

Його додатковим факультативним об`єктом може бути встановлений порядок виконання представниками влади своїх службових повноважень, особисті права та свободи людини і громадянина, життя та здоров`я особи, власність тощо.

Об`єктивна сторона злочину характеризується активними діями, які можуть проявитися у таких формах: 1) дії, вчинені з метою зміни меж території або з метою зміни державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України; 2) публічні заклики до вчинення дій, метою яких є зміна меж території (державного кордону) України; 3) розповсюдження матеріалів із закликами до вчинення дій, метою яких є зміна меж території (державного кордону) України.

Суб`єкт вказаного злочину є загальним. Якщо ж цей злочин вчиняється представником влади за попередньою змовою групою осіб, що призвело до загибелі людей або інших тяжких наслідків, це є кваліфікуючою ознакою і потребує кваліфікації дій винної особи за ч.3 статті 110 КК України.

Суб`єктивна сторона злочину характеризується виною у виді прямого умислу.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів не бере до уваги та відхиляє доводи сторони захисту про недоведеність в діянні обвинуваченого ОСОБА_7 об`єктивної та суб`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ч.3 ст.110 КК України, наявність у ОСОБА_7 імунітету від кримінального переслідування, а також незаконність та несправедливість проведення спеціального судового провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia).

Відтак, апеляційний суд уважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.110 КК України як посягання на територіальну цілісність і недоторканість України, тобто умисні дії, вчинені представником влади, за попередньою змовою групою осіб, з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, які призвели до загибелі людей та інших тяжких наслідків.

Установлено, що ОСОБА_7 винний у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.110 КК України.

Санкція ч.3 ст.110 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі з конфіскацією майна або без такої.

Відповідно до ч.2 ст.59 КК України конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

Призначаючи обвинуваченому покарання, місцевий суд врахував положення ч.2 ст.50, ст.65 КК України.

Обґрунтовано враховано всі обставини справи в їх сукупності, тяжкість вчинених злочинів, які призвели до загибелі людей, в тому числі дітей, отримання ними тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості та заподіяння матеріальних збитків у вигляді знищення будівель, майна, інфраструктури, та особу обвинуваченого ОСОБА_7 .

Обставини, які обтяжують та пом`якшують покарання, відсутні.

Урахувавши наведені обставини, місцевий суд прийшов до мотивованого висновку про призначення обвинуваченому покарання у межах санкції ч.3 ст.110 КК України з конфіскацією майна.

Відповідно до ч.2 ст.59 КК України конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

Колегія суддів погоджується, що саме таке покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого та випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року і відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 є безпідставною та задоволенню не підлягає, а вирок місцевого суду щодо обвинуваченого ОСОБА_7 є законним, обґрунтованим та відповідає вимогам ст.370 КПК, підстави для його скасування відсутні.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу суду першої інстанції на те, що в вступній та резолютивній частині вироку Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 травня 2025 року допущена описка у написанні ім`я обвинуваченого, а саме зазначено: « ОСОБА_8 , ОСОБА_8 », замість « ОСОБА_9, ОСОБА_10 ».

Зазначена описка не впливає на суть прийнятого рішення, а тому може бути виправлена в порядку, передбаченому ст.379 КПК України.

Згідно з ч.1 ст.379 КПК України суд за власною ініціативою або за заявою сторін провадження чи іншої заінтересованої особи має право виправити допущені в судовому рішенні описки чи очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні.

З огляду на викладене, оскільки виявлена описка є технічною, не впливає на прийняте судом рішення, колегія суддів приходить до висновку про необхідність внесення виправлення у вступну та резолютивну частину вироку місцевого суду від 28 травня 2025 року щодо зазначення написання ім`я обвинуваченого ОСОБА_7 .

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 травня 2025 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Касаційного Кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення апеляційним судом.

Копію ухвали, яка підлягає врученню ОСОБА_7 , вручити захиснику, а інформацію про ухвалу опублікувати у засобах масової інформації державної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий кур`єр», на офіційних веб-сайтах Офісу Генерального прокурора та Хмельницького апеляційного суду.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3