Номер провадження: 11-сс/813/1935/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 та підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора відділу Спеціалізованої екологічної прокуратури (на правах управління) Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 18.09.2025, якою в межах №0000128 від 20.06.2024 стосовно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Ялтушківа Барського р-ну Вінницької обл., громадянина України, із вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину 2015 р.н., інваліда 2-ої групи, директора ТОВ «Х.І.Т.хаб», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше не судимого;

- підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч. 4, 5 ст. 191, ч. 2 ст. 209, ч. 1 ст. 366 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, із визначенням розміру застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді в межах к/п №0000128 від 20.06.2024 було частково задоволено клопотання ст. слідчого СУ ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_10 та продовжено стосовно підозрюваного ОСОБА_7 строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 17.11.2025, в межах строку досудового розслідування, із утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», із визначенням застави в якості альтернативного запобіжного заходу в розмірі 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 605 600 грн., з покладенням на нього у разі внесення застави строком до 17.11.2025 певних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Мотивуючи своє рішення, слідчий суддя послався на те, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні ч.ч. 4, 5 ст. 191, ч. 2 ст. 209, ч. 1 ст. 366 КК України та в зазначеному кримінальному провадженні продовжують існувати ризики переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, знищення, схову або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінальних правопорушень, а також незаконного впливу на свідків та інших підозрюваних у кримінальному провадженні, обумовлені тяжкістю покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання винуватим; фактом попереднього переховування ОСОБА_7 від органів досудового розслідування та суду під час застосування стосовно нього запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою; тим, що під час досудового розслідування не було відшукано договори про виконання інженерних та науково-дослідних робіт, тощо; необхідністю безпосереднього отримання покарань свідків на стадії судового розгляду кримінального провадження.

Окрім того, слідчий суддя також врахував те, що підозрюваний ОСОБА_7 на час розгляду клопотання слідчого про продовження строку застосування запобіжного заходу не вніс заставу в розмірі 908 400 грн., визначену якому ухвалою слідчого судді від 22.08.2025, внаслідок чого дійшов висновку про те, що такий розмір застави є непомірним для підозрюваного та зменшив її розмір до 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 605 600 грн.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор відділу Спеціалізованої екологічної прокуратури (на правах управління) Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 не погодився із оскаржуваною ухвалою, вважаючи її незаконною та необґрунтованою з огляду на наступні обставини:

- слідчим суддею залишилось поза увагою неможливість запобіганням встановленим ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, шляхом зменшення розміру застосованої стосовно підозрюваного ОСОБА_7 застави в якості альтернативного запобіжного заходу до 605 600 грн., натомість, стосовно підозрюваного раніше вже обирався запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням волі, який останній порушив та тривалий час переховувався від органу досудового розслідування та суду; під час досудового розслідування було встановлено, що ОСОБА_7 є керівником та засновником декількох суб`єктів господарювання, є резидентом ОАЕ, має право на безперешкодне проживання на території ОАЕ, що свідчить про відсутність підстав для зменшення застави, оскільки її розмір в 908 400 грн. не є суттєвим обмеженням для нього та не зможе гарантувати його належної процесуальної поведінки;

- змінюючи раніше визначений розмір застави, слідчий суддя вийшов за межі поданого слідчим клопотання про продовження строку застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки в даному випадку слідчий суддя з огляду на положення ст. 199 КПК України повинен був розглянути тільки питання про продовження строку тримання під вартою, натомість, рішення про обрання застави як альтернативного запобіжного заходу в межах розгляду питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжує свою дію протягом всього часу застосування такого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не може бути переглянуто.

Посилаючись на викладені обставини, прокурор ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити ухвалу, якою клопотання слідчого задовольнити у повному обсязі та застосувати стосовно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, з визначенням застави в розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 908 400 грн.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора ОСОБА_6 , який вимоги своєї апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити, думку підозрюваного ОСОБА_7 та його захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які заперечували проти її задоволення, проаналізувавши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Разом з тим, ч. 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На підставі аналізу мотивувальної частини ухвали вбачається, що слідчий суддя зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався з огляду на наступні обставини.

Статтею 199 КПК України передбачено що, клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

За приписами п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

При розгляді зазначеного кримінального провадження, у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine) від 21.04.2011, заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Органами досудового розслідування ОСОБА_7 підозрюється у заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене у великих та особливо великих розмірах за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, що призвело на нанесення державі збитків в розмірі 2 646 448 грн.; вчиненні та організації вчинення фінансових операцій, спрямованих на приховування джерела походження коштів, вчинені особою, яка достовірно знала, що кошти прямо та повністю отримані злочинним шляхом, вчинене за попередньою змовою осіб; складанні, внесенні до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей та видача службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів.

Питання стосовно обґрунтованості повідомленої ОСОБА_7 підозри у вчиненні інкримінованих йому злочинів, передбачених ч.ч. 4, 5 ст. 191, ч. 2 ст. 209, ч. 1 ст. 366 КК України в апеляційному порядку сторонами кримінального провадження не заперечується, внаслідок чого апеляційний суд доходить переконання, що така підозра є обґрунтованою та підтверджується матеріалами, доданими до клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу.

На переконання апеляційного суду, в даному випадку сукупності зібраних органом досудового розслідування доказів достатньо для формування стійкого переконання у причетності ОСОБА_7 до вчинення інкримінованих йому злочинів, передбачених ч.ч. 4, 5 ст. 191, ч. 2 ст. 209, ч. 1 ст. 366 КК України, тому підозра у вчиненні останнім зазначених злочинів є обґрунтованою.

Окрім того, колегія суддів також враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Згідно із ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

В цьому контексті апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену в рішенні у справі «Клішин проти України», відповідно до якої наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитись відповідними доказами.

На переконання колегії суддів, органом досудового розслідування була доведений той факт, що в зазначеному кримінальному провадженні не зменшилися ризики можливого переховування підозрюваного ОСОБА_7 від органів досудового розслідування та суду, знищення, схову або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінальних правопорушень, а також незаконного впливу на свідків, обумовлені тим, що: останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні, серед іншого, тяжких та особливо тяжких злочинів, пов`язаних із заволодінням чужим майном шляхом зловживання службовим становищем та легалізацією майна, одержаного злочинним шляхом за попередньою змовою групою осіб, при цьому, санкцією ч. 5 ст. 191 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7-ми до 12-ти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до 3-х років та з конфіскацією майна; наявністю у ОСОБА_7 статусу резидента ОАЕ, тобто права на безперешкодне проживання на території ОАЕ, що може спонукати останнього до виїзду за кордон задля переховування від правоохоронних органів та уникнення кримінальної відповідальності; наразі органом досудового розслідування не було відшукано документи, необхідні для встановлення обставин вчинення кримінальних правопорушень, зокрема, договори про виконання інженерних та науково-дослідних робіт, а також не встановлено інших осіб, причетних до вчинення кримінальних правопорушень; має процесуальну можливість ознайомлюватись із матеріалами кримінального провадження та анкетними даними свідків, які підлягають безпосередньому допиту судом під час судового розгляду, що свідчить про існування такого ризику до моменту проведення допиту свідків судом.

При цьому, відповідно до позиції ЄСПЛ, викладеної в рішенні «W проти Швейцарії» від 26.01.1993, врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

При цьому, апеляційний суд зауважує, що у клопотанні та доданих матеріалах слідчий та прокурор навели обґрунтовані обставини, на підставі яких завершити досудове розслідування до закінчення дії запобіжного заходу стосовно ОСОБА_7 неможливо, зокрема, у зв`язку з необхідністю проведення ряду слідчих (розшукових) та процесуальних дій, які потребують певного періоду часу, а саме: отримання висновку спеціаліста ГУ ДПС в м. Києві щодо проведення аналітичного дослідження фінансово-господарської діяльності ТОВ «Х.І.Т.хаб» та ДП «Національні інфраструктурні проекти»; отримання висновку судової економічної експертизи; проведення допиту в якості свідка ОСОБА_11 ; здійснення тимчасового доступу до АТ «Універсал Банк», АТ «Укрексімбанк», АТ КБ «Приват Банк» з метою отримання інформації про перекази грошових коштів ДП «НІП»; виконання інших слідчих та процесуальних дій, а також виконання вимог ст.ст. 290, 291 КПК України.

З огляду на викладене вище, на переконання апеляційного суду, слідчий суддя дійшов цілком обґрунтованого висновку про доведеність органом досудового розслідування неможливості застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою для запобігання зазначеному ризику та забезпечення належної процесуальної поведінки останнього.

В свою чергу, надаючи оцінку аргументам прокурора з приводу необґрунтованості висновку слідчого судді про можливість зменшення застосованого стосовно підозрюваного ОСОБА_7 розміру альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, суд апеляційної інстанції зауважує на наступному.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених ч. 4 цієї статті.

За приписами п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, визначається в межах від 80 до 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Санкція інкримінованого ОСОБА_7 найбільш тяжкого злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 7-ми до 12-ти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до 3-х років та з конфіскацією майна, на підставі чого зазначене кримінальне правопорушення, відповідно до вимог ч. 6 ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів.

При цьому, розмір застави визначається слідчим суддею, судом, відповідно до вимог ч. 4 ст. 182 КПК України, з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Разом із тим, абз. 2 зазначеної ч. 5 ст. 182 КПК України визначає, що у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Використання законодавцем терміну «у виключних випадках», по суті, є оціночним критерієм щодо здатності або нездатності забезпечити виконання обов`язків підозрюваним. В такому випадку для суду, як і для слідчого судді, орієнтирами для визначення розміру застави може бути майновий стан підозрюваного, розмір майнової шкоди або доходу, в отриманні якого він підозрюється, сума неправомірної вигоди. Сума застави, на думку колегії суддів, повинна бути такою, щоб, з одного боку, загроза втрати внесеної суми утримувала підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого не була завідомо непомірною для підозрюваного, що призведе до неможливості виконання застави.

Отже, оскільки законодавцем не визначено чітких критеріїв обрання розміру застави у виключних випадках, визначення її грошового еквіваленту відбувається відповідно до внутрішнього переконання слідчого судді.

В цьому контексті апеляційний суд приймає до уваги положення п. 25 рішення ЄСПЛ у справі «Істоміна проти України» від 13.01.2022, в якому Суд зауважує на тому, що загальні принципи щодо обґрунтування визначення розміру застави наведені в рішеннях у справах «Корбан проти України» (Korban v. Ukraine), заява №26744/16, п.п. 154-157, від 04.07.2019), та «Мангурас проти Іспанії» [ВП] (Mangouras v. Spain), заява №12050/04, п.п. 78-81, ЄСПЛ 2010). Зокрема, гарантія, передбачена п. 3 ст. 5 Конвенції, покликана забезпечити не відшкодування будь-якої шкоди, завданої внаслідок передбачуваного злочину, а лише присутність обвинуваченого у судовому засіданні. Тому розмір застави має встановлюватися головним чином з огляду на особу обвинуваченого, належне йому майно та його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на ступінь впевненості, що можлива перспектива втрати застави або вжиття заходів проти поручителів у випадку його неявки у судове засідання буде достатнім стримуючий фактором, щоб позбавити його бажання втекти (див. рішення у справі «Гафа проти Мальти» (Gafа v. Malta), заява №54335/14, п. 70, від 22.05.2018). Оскільки відповідне питання є основоположним правом на свободу, гарантованим ст. 5 Конвенції, органи державної влади повинні докладати максимум зусиль як для встановлення належного розміру застави, так і для вирішення питання про необхідність продовження тримання під вартою. Тяжкість обвинувачень, пред`явлених обвинуваченому, не може бути вирішальним фактором для виправдання розміру застави (див. рішення у справі «Хрістова проти Болгарії» (Hristova v. Bulgaria), заява №60859/00, п. 111, від 07.12.2006).

В обґрунтування своїх вимог стосовно необхідності визначення підозрюваному ОСОБА_7 застави в розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, прокурор посилається на те, що стосовно підозрюваного ОСОБА_7 раніше вже обирався запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням волі, який останній порушив та тривалий час переховувався від органу досудового розслідування та суду, підозрюваний є керівником та засновником декількох суб`єктів господарювання, є резидентом ОАЕ, має право на безперешкодне проживання на території ОАЕ.

Разом із тим, колегія суддів зауважує на тому, що матеріали, долучені слідчим до клопотання про продовження строку застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не містять доказів переховування ОСОБА_7 від органів досудового розслідування та суду, натомість, підозрюваний був затриманий за місцем постійного проживання за адресою: АДРЕСА_2 (т. 2, а.с. 135-136).

При цьому, ухвалою слідчого судді від 23.07.2025, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного суду від 11.08.2025, стосовно підозрюваного ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 990 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 2 997 720 грн. (справа №947/28247/24, провадження №11-сс/813/1514/25).

В подальшому, у зв`язку із невнесенням підозрюваним ОСОБА_7 визначеного вище розміру застави, ухвалою слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 22.08.2025 стосовно останнього було змінено застосований запобіжний захід у вигляді застави на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 22.09.2025, із визначенням застави в якості альтернативного запобіжного заходу в розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 908 400 грн. (справа №947/28247/24, провадження №1-кс/947/11574/25) (т. 2, а.с. 96-106).

З урахуванням викладених обставин, колегія суддів констатує, що органом досудового розслідування не було надано доказів переховування підозрюваного ОСОБА_7 від органів досудового розслідування та суду, натомість, стосовно останнього в порядку, передбаченому ч. 10 ст. 182 КПК України було застосовано більш суворий запобіжний захід з огляду на невнесення попередньо визначеної суми застави.

Водночас, в судовому засіданні апеляційного суду прокурором не заперечувався той факт, що наразі підозрюваний ОСОБА_7 сприяє органу досудового розслідування у встановленні обставин ймовірного вчинення кримінальних правопорушень, зокрема надає відповідні показання.

З моменту застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням застави в якості альтернативного запобіжного заходу, тобто з 22.08.2025, підозрюваний визначений розмір застави не вніс та перебував під вартою, що може свідчити про те, що такий розмін застави є непомірним для нього.

Окрім того, апеляційний суд враховує те, що підозрюваний ОСОБА_7 є пенсіонером, інвалідом 2-ої групи, має на утриманні неповнолітню дитину 2015 р.н., батько підозрюваного потребує догляду у зв`язку із похилим віком та наявними у нього тяжкими хворобами.

Окремої уваги вартий той факт, що, відповідно до наданих стороною захисту копії квитанцій, 19.09.2025 та 22.09.2025 визначений оскаржуваною ухвалою слідчого судді розмір застави (605 600 грн.) було внесено за підозрюваного ОСОБА_7 та останнього було звільнено з-під варти, при цьому, з моменту внесення застави та звільнення з під-варти ОСОБА_7 покладених на нього обов`язків не порушував, а також особисто з`явився до апеляційного суду для розгляду апеляційної скарги прокурора на ухвалу слідчого судді про продовження строку застосування стосовно нього запобіжного заходу.

У цьому контексті апеляційний суд приймає до уваги усталену практику ЄСПЛ, відповідно до якої усі ризики, навіть існуючі із достатньою ймовірністю, зі спливом часу втрачають актуальність, зменшуються або взагалі перестають існувати.

Відтак, з урахуванням обставин вчинення інкримінованих ОСОБА_7 злочинів, передбачених ч.ч. 4, 5 ст. 191, ч. 2 ст. 209, ч. 1 ст. 366 КК України, наявності в даному кримінальному провадженні зазначених вище доведених органом досудового розслідування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, характеристики особи підозрюваного та його процесуальної поведінки, суд апеляційної інстанції вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про необхідність зменшення визначеного підозрюваному ОСОБА_7 розміру застави до 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 605 600 грн., яка, на переконання колегії суддів, здатна, з огляду на перспективу її втрати, забезпечити виконання підозрюваним ОСОБА_7 покладених на нього обов`язків та буде достатньою для запобігання вищенаведеним ризикам.

В контексті надання оцінки посиланням прокурора на вихід слідчого судді за межі поданого слідчим клопотання, апеляційний суд зауважує на тому, що чинний кримінальний процесуальний закон не містить заборони розглядати питання стосовно зменшення розміру застосованого стосовно підозрюваної особи альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави під час розгляду клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у разі встановлення факту того, що такий розмір застави є вочевидь непомірним для підозрюваної особи.

Можливість розгляду такого питання слідчим суддею кореспондується із вимогами ч. 4 ст. 199 КПК України, відповідно до яких розгляд клопотання про продовження строку тримання під вартою здійснюється за правилами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, а також вимогами ч. 3 ст. 183 КПК України, яка встановлює обов`язок слідчого судді при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора немає, оскільки слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що стосовно підозрюваного ОСОБА_7 необхідно продовжити строк тримання під вартою із зменшенням розміру застави в якості альтернативного запобіжного заходу до 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, який зможе запобігти названим вище ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, тому ухвала слідчого судді підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 182, 183, 194, 199, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора відділу Спеціалізованої екологічної прокуратури (на правах управління) Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 18.09.2025, якою стосовно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч. 4, 5 ст. 191, ч. 2 ст. 209, ч. 1 ст. 366 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 17.11.2025, в межах строку досудового розслідування, із визначення застави в розмірі 605 600 грн. залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4