Провадження № 1-кс/344/7071/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2025 року м.Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши в судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0000735 від 09.09.2025,

В С Т А Н О В И В:

Слідчий звернувся з вказаним клопотанням, яке погоджене з прокурором, в обґрунтування якого зазначив, що П`ятим слідчим відділом (з дислокацією у м. Івано-Франківську) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000735 від 09.09.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 працює на посаді начальника відділу міграційного контролю № 2 (м. Івано-Франківськ) Управління міграційного контролю, протидії нелегальній міграції та реадмісії Західного міжрегіонального управління ДМС України.

Відповідно до п. 1 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 360, Державна міграційна служба України (надалі ДМС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Пунктом 3 вищевказаного Положення визначено, що одним із основних завдань ДМС є реалізація державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

ДМС, відповідно до покладених на неї завдань, згідно з п. 4 даного Положення, здійснює оформлення, обмін і видачу іноземцям та особам без громадянства посвідки на постійне проживання, посвідки на тимчасове проживання, пересилає, визнає недійсними, відкликає, вилучає та знищує такі документи в передбачених законодавством випадках, приймає рішення про продовження строку перебування, про відмову в продовженні строку перебування, про скасування продовження строку перебування та про скорочення строку перебування, а також продовжує строк тимчасового проживання іноземців та осіб без громадянства на території України, здійснює відповідно до закону заходи щодо запобігання та протидії нелегальній (незаконній) міграції, іншим порушенням міграційного законодавства, здійснює відповідно до закону державний контроль за дотриманням законодавства у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів у передбачених законодавством випадках, притягає порушників до адміністративної відповідальності.

Відповідно до п. 7 Положення ДМС здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи та територіальні підрозділи, у тому числі міжрегіональні.

Разом з цим, відповідно до ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», ОСОБА_6 є суб`єктом відповідальності за корупційні правопорушення.

Згідно зі ст. 22 вказаного Закону, особам, зазначеним ч. 1 ст. 3 цього Закону, забороняється використовувати свої службові повноваження або своє становище та пов`язані з цим можливості з метою одержання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб, у тому числі використовувати будь-яке державне чи комунальне майно або кошти в приватних інтересах.

Відповідно до ст. ст. 23, 24 Закону України «Про запобігання корупції», особам, зазначеним у пунктах 1, 2 частини першої ст. 3 вказаного Закону, забороняється безпосередньо або через інших осіб вимагати, просити, одержувати подарунки для себе чи близьких їм осіб від юридичних або фізичних осіб, а у разі надходження пропозиції щодо неправомірної вигоди або подарунка, незважаючи на приватні інтереси, зобов`язані невідкладно вжити таких заходів: відмовитися від пропозиції; за можливості ідентифікувати особу, яка зробила пропозицію; залучити свідків, якщо це можливо, у тому числі з числа співробітників; письмово повідомити про пропозицію безпосереднього керівника (за наявності) або керівника відповідного органу, підприємства, установи, організації, спеціально уповноважених суб`єктів у сфері протидії корупції.

Згідно з приміткою 1 до ст. 364 КК України, службовими особами у статтях 364, 368, 368-5, 369 цього Кодексу є особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також обіймають постійно чи тимчасово в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на державних чи комунальних підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною особою підприємства, установи, організації, судом або законом.

Окрім цього, згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», правоохоронні органи органи прокуратури, Національної поліції, служби безпеки, Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, Національне антикорупційне бюро України, органи охорони державного кордону, органи доходів і зборів, органи і установи виконання покарань, слідчі ізолятори, органи державного фінансового контролю, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції.

Таким чином, працівники Західного міжрегіонального управління ДМС України, в тому числі й начальник відділу міграційного контролю № 2 (м. Івано-Франківськ) Управління міграційного контролю, протидії нелегальній міграції та реадмісії Західного міжрегіонального управління ДМС України ОСОБА_6 , наділені організаційно-розпорядчими функціями, та, відповідно до п. 1 примітки до ст. 364 та ч. 3 ст. 18 КК України є службовими особами та працівниками правоохоронного органу.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про державну службу», посади керівників та заступників керівників структурних підрозділів державних органів незалежно від рівня юрисдикції таких державних органів належать до посад категорії «Б», а відтак, ОСОБА_6 , обіймаючи посаду начальника відділу міграційного контролю № 2 (м. Івано-Франківськ) Управління міграційного контролю, протидії нелегальній міграції та реадмісії Західного міжрегіонального управління ДМС України, згідно з п. 2 примітки до ст. 368 КК України, є особою, яка займає відповідальне становище.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

Відповідно до ч. 3 цієї ж статті строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Угодою між Кабінетом Міністрів України і Урядом Азербайджанської Республіки про безвізові поїздки громадян, яка затверджена Постановою Кабінету Міністрів України № 1565 від 24.10.2022, визначено, що громадяни держави однієї Сторони, незалежно від місця їх постійного проживання, можуть в`їжджати, прямувати транзитом, виїжджати та перебувати на території держави іншої Сторони без віз з дотриманням правил перебування і реєстрації, що діють в цій державі.

Підпунктом 2 пункту 2 Порядку продовження строку перебування та тимчасового проживання, продовження та скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 № 150, визначено, що іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено законодавством та міжнародними договорами України.

Пунктами 4-5 вищевказаної постанови визначено, що строк перебування іноземців та осіб без громадянства, які тимчасово перебувають на території України, продовжується ДМС, її територіальними органами за наявності обґрунтованих підстав (лікування, пологи, догляд за хворим членом родини, вимушена зупинка на території України у зв`язку з надзвичайними обставинами, оформлення спадщини, наявність підстав для оформлення посвідки на постійне чи тимчасове проживання, подання заяви про отримання дозволу на імміграцію чи набуття громадянства України, а також інші обставини, що унеможливлюють виїзд іноземця або особи без громадянства) та за умови подання підтвердних документів на період існування таких підстав.

Заява про продовження строку перебування на території України за формою згідно з додатком 1 (далі заява) подається особисто повнолітнім дієздатним іноземцем або особою без громадянства чи законним представником повнолітньої недієздатної особи та приймаючою стороною територіальному органу/територіальному підрозділу ДМС за місцем перебування іноземця або особи без громадянства не пізніше ніж за три робочих дні до закінчення встановленого строку перебування на території України.

У разі подання іноземцем або особою без громадянства заяви із порушенням строків, встановлених абзацом першим цього пункту, але до закінчення встановленого строку перебування на території України, до заяви додаються документи, що підтверджують наявність підстав, що унеможливлюють їх виїзд з території України.

У разі порушення іноземцем або особою без громадянства встановленого строку перебування на території України заява приймається після притягнення іноземця або особи без громадянства та приймаючої сторони до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які відповідно до закону прибули в Україну для працевлаштування або укладення гіг-контракту або під час перебування на законних підставах на території України у випадку, передбаченому частиною тринадцятою цієї статті, отримали дозвіл на застосування праці іноземців та осіб без громадянства в Україні та посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період роботи в Україні.

Згідно з ч. 3 ст. 5 цього ж Закону іноземці та особи без громадянства, зазначені у частинах четвертій-п`ятнадцятій, вісімнадцятій, двадцятій і двадцять четвертій статті 4 цього Закону, отримують посвідку на тимчасове проживання.

Так, ОСОБА_6 , будучи обізнаним в силу своєї професійної діяльності із вищевказаними нормами законодавства, усвідомлюючи важливість для іноземців отримати дозвільні документи для подальшого законного перебування на території України та складність їм самостійно отримати такі документи внаслідок їх необізнаності із законодавством України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свої дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, протиправно, з корисливих мотивів, всупереч інтересам служби, з метою одержання неправомірної вигоди для себе та третіх осіб і незаконного збагачення, впродовж 11.08.2025-16.09.2025, за попередньою змовою групою осіб із іншими невстановленими на даний час службовими особами Західного міжрегіонального управління ДМС України за пособництва ОСОБА_5 , вчинив умисне корупційне кримінальне правопорушення, а саме: вимагав та одержав від громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_7 неправомірну вигоду в розмірі 2 100 доларів США, що згідно з курсом НБУ становить 86 561,51 грн, за прийняття позитивного рішення щодо продовження громадянам Азербайджанської Республіки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 строку перебування на території України, а також отримання ними в подальшому посвідок на тимчасове проживання на території України, що мало місце за наступних обставин.

Так, на початку серпня 2025 ОСОБА_11 , як представник ТзОВ «Енергі Проект Брс» (), у якому працюють громадяни Азербайджанської Республіки, звернувся за допомогою ОСОБА_5 щодо подачі документів для продовження строку перебування на території України для вищевказаних громадян, на що ОСОБА_5 повідомив, що вартість такої послуги буде коштувати 200 доларів США із однієї особи.

Після цього 11.08.2025 ОСОБА_11 із документами двох громадян Азербайджанської Республіки прийшов в офіс до ОСОБА_5 , що за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Богдана Лепкого, 48, офіс 1, надав йому грошові кошти в сумі 200 доларів США, після чого ОСОБА_5 зателефонував невстановленому на даний час працівнику Західного міжрегіонального управління ДМС України та сказав, щоб останній його зустрів, а ОСОБА_12 , в свою чергу, сказав підійти в 304 кабінет приміщення територіальних підрозділів Західного міжрегіонального управління ДМС України, що за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Академіка Гнатюка. 29.

Прибувши у вказаний кабінет, ОСОБА_11 передав пакет документів двох громадян Азербайджанської Республіки невстановленому працівнику Західного міжрегіонального управління ДМС України, на що той повідомив, що документи подані із порушенням строків та він нічим допомогти не може.

Забравши документи, ОСОБА_11 повернувся до офісу ОСОБА_5 та повідомив йому вищевказані обставини і запитав, яким чином можна вийти із ситуації, що склалась.

ОСОБА_5 , отримавши від ОСОБА_7 інформацію про те, що строки перебування на території України громадян Азербайджанської Республіки порушені, зателефонував до ОСОБА_6 та розповів йому про вищезгадану ситуацію.

В цей час у ОСОБА_6 , як службової особи, виник злочинний умисел на вимагання та одержання неправомірної вигоди від ОСОБА_7 за прийняття позитивного рішення щодо продовження громадянам Азербайджанської Республіки строку перебування на території України, а також отримання ними посвідок на тимчасове проживання на території України, для реалізації якого він вирішив залучити в якості пособника ОСОБА_5 для повідомлення ОСОБА_12 протиправної вимоги щодо необхідності надання неправомірної вигоди, а також для безпосереднього одержання такої неправомірної вигоди, на що ОСОБА_5 добровільно погодився.

ОСОБА_6 , реалізуючи свій злочинний умисел, розуміючи, що у випадку неотримання посвідок на тимчасове проживання або у випадку непродовження строку перебування на території України, громадяни Азербайджанської Республіки будуть змушені покинути її територію, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, протиправно, з корисливих мотивів, всупереч інтересам служби, з метою одержання неправомірної вигоди для себе та третіх осіб і незаконного збагачення, сказав ОСОБА_5 висловити ОСОБА_12 протиправну вимогу щодо передачі ОСОБА_6 через нього неправомірну вигоду в сумі 700 доларів США за кожного громадянина Азербайджанської Республіки для подальшого прийняття позитивного рішення щодо продовження громадянам Азербайджанської Республіки строку перебування на території України, а також подальшого отримання ними посвідок на тимчасове проживання на території України.

В подальшому 12.08.2025 та 11.09.2025 ОСОБА_11 знову намагався подати документи громадян Азербайджанської Республіки для продовження строку перебування на території України, однак, службовими особами Західного міжрегіонального управління ДМС України у прийнятті документів йому було відмовлено.

Таким чином, ОСОБА_11 , будучи поставленим в умови, за яких він вимушений надати службовій особі Західного міжрегіонального управління ДМС України ОСОБА_6 через ОСОБА_5 неправомірну вигоду з метою запобігання шкідливим наслідкам щодо прав та законних інтересів громадян Азербайджанської Республіки, які працюють разом із ним у ТзОВ «Енергі Проект Брс», 11.09.2025 в ході розмови із ОСОБА_5 погодився на таку протиправну вимогу.

Так, 11.09.2025 приблизно о 12 год 20 хв, ОСОБА_11 на вимогу ОСОБА_6 , висловлену через ОСОБА_5 , передав останньому грошові кошти в сумі 1 400 доларів США, що згідно з курсом НБУ станом на 11.09.2025 становить 57 699,32 грн за прийняття позитивного рішення щодо продовження громадянам Азербайджанської Республіки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 строку їх перебування на території України, а також отримання ними посвідок на тимчасове проживання на території України, які в подальшому ОСОБА_5 передав ОСОБА_6 для їх розподілу між ним та невстановленим на даний час службовими особами Західного міжрегіонального управління ДМС України.

Після отримання грошових коштів ОСОБА_5 направив ОСОБА_7 у 303 кабінет приміщення територіальних підрозділів Західного міжрегіонального управління ДМС України, що за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Академіка Гнатюка. 29, яким користується ОСОБА_6

11.09.2025 приблизно о 14 год 20 хв ОСОБА_11 прибув до службового кабінету № 303 ОСОБА_6 , де останній сказав ОСОБА_12 зачекати у коридорі. Під час перебування у коридорі, до нього підійшов невстановлений на даний час працівник Західного міжрегіонального управління ДМС України та запросив його у службовий кабінет № 304. У ході розмови даний працівник повідомив ОСОБА_12 , що документи оформлені неправильно, після чого вийшов із кабінету та направився у службовий кабінет № 303 ОСОБА_6 . Отримавши від ОСОБА_6 запевнення у тому, що йому також буде надана частина отриманої ОСОБА_5 від ОСОБА_7 неправомірної вигоди, даний невстановлений працівник Західного міжрегіонального управління ДМС України повернувся у кабінет № 304, де перебував ОСОБА_11 та погодився допомогти в оформленні та подачі необхідних документів.

12.09.2025 приблизно о 14 год 30 хв ОСОБА_11 за подальшого сприяння невстановленого на даний час працівника Західного міжрегіонального управління ДМС України завершив подання документів щодо продовження строку перебування на території України громадянам Азербайджанської Республіки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Після цього ОСОБА_11 прибув в офіс до ОСОБА_5 , що за адресою: АДРЕСА_1 , де останній в ході розмови, узгодивши по телефону це із ОСОБА_6 , повідомив йому про необхідність подачі документів щодо наступних двох громадян Азербайджанської Республіки на 15.09.2025. Проте, враховуючи, що 15.09.2025 (понеділок) у Західному міжрегіональному управлінні ДМС України є неприйомним днем, подачу документів було перенесено на 16.09.2025.

16.09.2025 на виконання попередніх домовленостей, ОСОБА_11 , приблизно о 12 год 00 хв з документами щодо громадяна Азербайджанської Республіки ОСОБА_13 прибув до офісу ОСОБА_5 . В ході розмови ОСОБА_5 , за вказівкою ОСОБА_6 , наголосив на необхідності конспірації і наказав нікому не повідомляти про те, що ОСОБА_11 передає через нього грошові кошти ОСОБА_6 , погрожуючи, при цьому, можливістю депортації громадян Азербайджанської Республіки, у яких закінчився строк законного перебування на території України.

Того ж дня, ОСОБА_11 на вимогу ОСОБА_6 , висловлену через ОСОБА_5 , передав останньому раніше обумовлену суму неправомірної вигоди у розмірі 700 доларів США, що згідно з курсом НБУ станом на 16.09.2025 становить 28 862,19 грн, за прийняття позитивного рішення щодо продовження громадянину Азербайджанської Республіки ОСОБА_10 строку перебування на території України, а також отримання ним посвідки на тимчасове проживання на території України, які в подальшому ОСОБА_5 передав ОСОБА_6 для їх розподілу між ним та невстановленими на даний час службовими особами Західного міжрегіонального управління ДМС України.

Після отримання неправомірної вигоди ОСОБА_5 сказав ОСОБА_12 прибути о 14 год 30 хв цього ж дня у службовий кабінет № 303 приміщення територіальних підрозділів Західного міжрегіонального управління ДМС України, що за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Академіка Гнатюка, 29 до ОСОБА_6

16.09.2025 приблизно о 14 год 20 хв ОСОБА_11 прибув до службового кабінету ОСОБА_6 , де останній сказав йому зачекати у коридорі. Під час перебування у коридорі, до нього підійшов невстановлений працівник Західного міжрегіонального управління ДМС України та запросив його до себе у службовий кабінет № 304.

В ході розмови даний працівник знову повідомив, що не прийме документи, незважаючи на те, що це останній день їх подачі та попросив вийти ОСОБА_7 із кабінету.

Після цього, ОСОБА_6 зайшов у службовий кабінет № 304, де сидів невстановлений працівник Західного міжрегіонального управління ДМС України, та запевнив його, що йому також буде надана частина отриманої ОСОБА_5 від ОСОБА_7 неправомірної вигоди.

Після цього даний невстановлений працівник Західного міжрегіонального управління ДМС України запросив ОСОБА_7 до себе у службовий кабінет № 304 та прийняв документи на продовження строку перебування на території України громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_13 .

Таким чином, ОСОБА_6 за пособництва та через ОСОБА_5 , діючи в групі із невстановленими на даний час службовими особами Західного міжрегіонального управління ДМС України, отримав від ОСОБА_7 неправомірну вигоду на загальну суму 2 100 доларів США, що згідно з курсом НБУ становить 86 561,51 грн, за прийняття позитивного рішення щодо продовження громадянам Азербайджанської Республіки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 строку перебування на території України, а також отримання в подальшому ними посвідок на тимчасове проживання на території України.

Таким чином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обґрунтовано підозрюється в пособництві в одержанні службовою особою неправомірної вигоди для себе та третьої особи за вчинення такою службовою особою в інтересах третьої особи дії із використанням влади та службового становища, вчиненому службовою особою, яка займає відповідальне становище, за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з вимаганням неправомірної вигоди, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч.3 ст. 368 КК України.

09 жовтня 2025 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України, українцю, уродженцю селища міського типу Більшівці Галицького району Івано-Франківської області, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 368 України та останнього затримано у порядку ст. 615 КПК України.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, максимальне покарання згідно санкції статті десять років позбавлення волі з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна.

Обґрунтованість підозри, повідомленої ОСОБА_14 , підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: відомостями, які містяться у протоколах проведення НСРД, протоколах допитів свідка ОСОБА_7 , та іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

В ході досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

- переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Даний ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, є реальним, оскільки, ОСОБА_5 , враховуючи вагомість наявних доказів про вчинення ним злочину, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винним у вчиненні злочину, без можливості застосування більш м`якого покарання, аніж те, яке визначене санкцією статті, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

- незаконно впливати на свідків та інших підозрюваних у цьому кримінальному провадженні. Даний ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України є реальним, оскільки співучасник ОСОБА_5 - ОСОБА_6 працює у Західному міжрегіональному управлінні Державної міграційної служби України, а відтак, використовуючи надану їм владу та службові повноваження, а також зв`язки з іншими працівниками ДМС можуть ініціювати та організувати видворення з території України громадян Азербайджанської республіки, яким за неправомірну вигоду виготовляли документи для продовження їх законного перебування на території України, а також ОСОБА_7 , що унеможливить їх подальший допит, в тому числі й після скерування обвинувального акта до суду.

Слід зазначити, що ризик незаконного впливу на свідків залишається актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме усно шляхом допиту особи в судовому засіданні відповідно до положень ст. 23 КПК України. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України.

- перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Даний ризик передбачений п. 4 ч.1 ст.177 КПК України, є реальним, оскільки підозрюваний ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, може приховувати докази його злочинних дій, не з`являтись на виклики до слідчого, прокурора чи суду тим самим затягуючи строки досудового розслідування чи судового розгляду. На цей час не встановлено повне коло осіб, що причетні до вчинення указаного злочину, а тому ОСОБА_5 може вчинити дії, щодо повідомлення таких осіб про обставини провадження, узгоджувати з ними свої дії та показання і таким чином перешкоджати встановленню всіх обставин кримінального провадження;

На сьогоднішній день до органу досудового розслідування не надходили заяви від жодних осіб про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, покладених на нього обов`язків відповідно до ст. 194 КПК України і зобов`язуються, за необхідності, доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу вимогу. У зв`язку з цим, є неможливим застосувати до ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді особистої поруки.

Інші види запобіжного заходу заставу або особисте зобов`язання, застосувати відносно підозрюваного також не можливо, оскільки вони будуть недостатніми для запобігання спробам переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення пов`язаного з незаконним позбавленням волі.

При запобіжному заході у виді домашнього арешту підозрюваний усвідомлюючи про неминучість покарання за вчинення кримінального правопорушення у виді позбавлення волі, незважаючи на покладені на нього обов`язки, може покинути місце свого проживання.

З викладеного вище вбачається, про неможливість запобігання цих ризиків шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Враховуючи розмір одержаної неправомірної вигоди, а також майновий стан підозрюваного ОСОБА_5 , у власності якого перебуває значна кількість нерухомого майна, визначення застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб буде необхідним і достатнім для запобігання вищевказаним ризикам, просить клопотання задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав, посилаючись на викладені в ньому обставини, просив клопотання задовольнити.

Захисник підозрюваного в судовому засіданні вважав ризики не доведеними, просив врахувати міцні соціальні зв`язки та стан здоров`я підозрюваного та визначити мінімальний розмір застави.

Підозрюваний в судовому засіданні підтримав думку захисника.

Заслухавши прокурора, підозрюваного та його захисника, дослідивши матеріали клопотання, вважаю наступне.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Ч.2 ст. 183 КПК України визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно з ч. 3 ст. 183 КПК України при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя зобов`язаний визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, який в свою чергу відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Ч. 5 ст. 182 КПК України визначено, що розмір застави щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину, визначається у межах від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З матеріалів клопотання вбачається, що 09 жовтня 2025 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 368 України та останнього затримано у порядку ст. 615 КПК України.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , відповідно до примітки до ст. 45 КК України є корупційнім та згідно з ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 , у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується відомостями, які містяться у протоколах проведення НСРД, протоколах допитів свідка ОСОБА_7 , та іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його винуватості, дослідження та оцінка зібраних у справі доказів з точки зору їх належності та допустимості, потребують перевірки та оцінки у кримінальному провадженні під час судового розгляду по суті.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21 квітня 2011 року, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28 жовтня 1994 року та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення. При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, та за якою нормою кримінального кодексу ця особа підлягає відповідальності.

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, слідчий суддя враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Враховуючи те, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю матеріалів кримінального провадження, а слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на ті дані, які були надані стороною обвинувачення, наявні всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 368 КК України.

Крім цього, прокурором доведено наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може вчинити дії, передбачені п. 1,3,4 ч.1 ст. 177 КПК України.

Європейський суд з прав людини у справі Ілійков проти Болгарії зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторно вчинення злочинів.

Оскільки ОСОБА_5 підозрюється у вчинення злочину, за яке судом може бути призначене покарання у вигляді позбавлення волі, це створює ризики переховуватися від досудового розслідування.

Вирішуючи дане клопотання враховую також вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_5 зазначеного вище злочину, характеризуючі особу підозрюваного дані: його вік, стан здоров`я, який раніше не судимий, має на утриманні малолітню дитину.

З точки зору ч. 2 ст. 177 КПК України, в якій визначено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, визначальними пунктами ст. 184 КПК України будуть п. 3,5,6,7 ч. 1 ст. 184 КПК України. Тобто, саме виклад обставин, які дають змогу обґрунтовано підозрювати особу у скоєнні злочину, та зробити висновок про наявність ризиків, обґрунтування неможливості запобігти ризикам при застосуванні більш м`яких запобіжних заходів та обґрунтування обов`язків.

Вважається, що застосування запобіжних заходів вже можливо при наявності ризиків. Ризик же в свою чергу це не визначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для досудового слідства подій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

В той же час обставини, які зазначені підозрюваним та його захисником, не можуть бути підставами для відмови в задоволенні даного клопотання, оскільки такі не виключають наявність обґрунтованості підозри та встановлених в судовому засіданні ризиків. Крім того, належних доказів про те, що за станом здоров"я підозрюваний не може утримуватися під вартою не надано.

При визначенні розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу, суд враховує майновий стан підозрюваного, практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні, а також тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 за інкримінований злочин.

Отже, враховуючи вищенаведене, вважаю, що в судовому засіданні поза розумним сумнівом доведено відсутність можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, тому клопотання слід задовольнити та застосувати щодо ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки внесення застави саме в такому розмірі може гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього передбачених у ст. 194 КПК України обов`язків.

На підставі ст.ст. 29, 55, 62, 63, 129 Конституції України, керуючись ст.ст. 176-178, 182-183, 193, 194, 196, 197, 202, 205, 309, 376, 395 КПК України, -

У Х В А Л И В:

Клопотання задовольнити.

Застосувати щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 07 грудня 2025 року включно.

Тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 , здійснювати в Державній установі «Івано-Франківська установа виконання покарань (№ 12)».

Визначити заставу 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 242 240 ( двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень 00 копійок, яка може бути внесена як самим підозрюваним так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Івано-Франківського міського суду (код отримувача (код за ЄДРПОУ) 26289647, банк отримувача ДКСУ, м.Київ, код банку отримувача (МФО) 820172, рахунок отримувача UA0002265).

У разі внесення застави покласти на підозрюваного на строк до 07 грудня 2025 року включно обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора, суду за кожною вимогою;

- не відлучатися за межі міста Івано-Франківська, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування із свідками сторони обвинувачення, у тому числі ОСОБА_15 , а також іншими працівниками Західного міжрегіонального управління ДМС України щодо обставин кримінального правопорушення;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваному, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу із відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок Івано-Франківського міського суду коштів має бути наданий уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. Після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа місця ув`язнення має негайно здійснити розпорядження про звільнення з-під варти та повідомити усно і письмово слідчого, прокурора та слідчого суддю.

У разі внесення застави та з моменту звільнення з-під варти у зв`язку із внесенням застави підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

Про прийняте рішення повідомити заінтересованих осіб.

Ухвала підлягає до негайного виконання після її оголошення.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Івано-Франківського Апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1