Єдиний унікальний номер 243/2002/21
Номер провадження 1-кп/211/655/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2025 року колегія суддів Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області

за головуванням - судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2

ОСОБА_3

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 прокурора ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в режимі відеоконференції кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 , народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст.15 п.13 ч.2 ст.115 Кримінального кодексу України (далі - КК України),

встановила:

10 листопада 2025 року до Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області надано клопотання прокурора Слов`янської окружної прокуратури у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002060 від 06 грудня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого у ч.2 ст. 15 п.13 ч. 2 ст. 115 КК України про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_9 .

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 підтримав клопотання та наполягав на продовженні строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 .

Потерпілий ОСОБА_10 підтримав клопотання прокурора про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_9 у судовому засіданні не визнав обставини зазначені в клопотанні прокурора, заперечував проти його задоволення та продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Захисник ОСОБА_7 надав до суду письмове клопотання із запереченням щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та про зміну запобіжного заходу на нічний домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 .

Вислухавши учасників судового розгляду, колегія суддів висновує таке.

Відповідно до ч.1 ст.131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

У частині 2 ст.29 Конституції України, передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Згідно з положенням ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Поряд з цим, відповідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

З матеріалів справи вбачається, що відомості про дане кримінальне правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002060 від 06 грудня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого у ч. 2 ст. 15, п.13 ч. 2 ст. 115 КК України.

На підставі ухвали Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу від 11 серпня 2025 року ОСОБА_9 продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 09 жовтня 2025 року включно.

Під час розгляду клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу, колегія суддів, перевіряючи обґрунтованість підозри, бере до уваги дані які вказують на обґрунтовану підозру.

Водночас, з огляду на положення, зазначені у ч.5 ст.9 КПК України, а саме, що кримінальне процесуальне законодавство застосовується зважаючи на практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), колегія суддів бере до уваги, що згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства», наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів і відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок про те, що дана особа могла вчинити злочин.

На підставі положень, зазначеним у ч.1 ст.177 КПК України визначається, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч.1 ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, зокрема: тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Разом з цим, встановлені обставини в судовому засіданні, свідчать про наявність ризиків передбачених п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, існує, наявність небезпеки для суспільства, через те, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, а також, той факт, що покарання за кримінальне правопорушення є більш суворим, ніж наслідки та ризик втечі для обвинуваченого ОСОБА_9 .

Проте колегія суддів наголошує, що лише цієї умови недостатньо для продовження строку запобіжного заходу і бере до уваги те, що у судовому засіданні прокурором доведене, що обґрунтовано існує ризик впливу ОСОБА_9 на свідків по зазначеному кримінальному провадженню.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 3 Загальної декларації прав людини, ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п. 3 постанови Пленуму ВСУ від 25 квітня 2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строку тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства», запобіжний захід у вигляді взяття під варту обирається лише тоді, коли на підставі наявних у справі фактичних даних із певною вірогідністю можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

Колегія суддів, керуючись приписами, зазначеними у ч 3 ст. 331 КПК України, вважає за доцільне продовжити обвинуваченому строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів , оскільки він спливає, а судове провадження не може бути завершене до спливу цього строку.

Колегія суддів не встановила відомості, які б безумовно свідчили про неможливість тримання обвинуваченого під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважали ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні зважаючи на конкретні обставини. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

При цьому, суд вважає, що продовження строку тримання під вартою обвинуваченому не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки по справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Суд також бере до уваги, що тримання під вартою завжди є законним, якщо є достатні підстави вважати, що існує необхідність у запобіганні вчиненню особою правопорушення чи ухиленню від правосуддя після вчинення злочину, з тією метою, щоб особа, яка обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочинів, постала перед компетентними органами.

Але, суд вважає, що відповідно до ч.3 ст. 183 КПК України при постановленні ухвали можливо визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, в межах ст. 182 ч.2 КПК України.

Зважаючи на те, що обвинувачений протягом п`яти років перебуває під вартою, у суда відсутня інформація, яка б свідчила про тиск з боку обвинуваченого на потерпілого, свідків, тому ризики , передбачені у ст.. 177 КПК України на даний час зменшилися, а також з огляду на те, що відповідно до ст. 183 КПК України суд має право, а не обов`язок не визначати розмір застави, суд вважає за можливе визначити розмір застави , яка визначається щодо особи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 77, 80, 81, 369-372 КПК України, колегія суддів,

постановила:

відмовити захиснику ОСОБА_7 у задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт.

Клопотання прокурора щодо продовження строку запобіжного заходу задовольнити частково.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_9 , народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою на 60 діб, тобто до 08 січня 2026 року включно.

Визначити розмір застави 908400 (дев`ятсот вісім тисяч чотириста ) грн., які обвинувачений або заставодавець мають право внести у будь-який момент, що є підставою для звільнення підозрюваного з-під варти, і останній вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У разі внесення застави покласти на ОСОБА_9 , відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України обов`язки, а саме,

- прибувати до слідчого, прокурора, суду із встановленою періодичністю або за викликом у зв`язку з реалізацією завдань кримінального провадження;

- не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає за адресою: АДРЕСА_1 без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти прокурора чи суд про зміну місця свого проживання та/або роботи;

-обмежитись у спілкуванні із потерпілим ОСОБА_6 , свідками, зазначеними у реєстрі у цьому крмінальному проваджені;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити ОСОБА_9 , що у разі невиконання вищезазначених обов`язків він не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора, суду без поважних причин, застава буде звернена в дохід держави.

Строк дії обов`язків визначити в межах строку дії ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, тобто до 08 січня 2026 року, з моменту звільнення особи під заставу.

У судовому засіданні оголосити перерву до 10 грудня 2025 року до 13:00 год.

Ухвала може бути оскаржена в частині продовження строку запобіжного заходу до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим - в той же строк з моменту вручення копії ухвали. Повний текст ухвали виготовлено 10 листопада 2025 року.

Колегія суддів ОСОБА_1

ОСОБА_2

ОСОБА_3