постанова

ІМЕНЕМ УКРАЇНи

28 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 161/13637/21

провадження № 51-1331км24

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 січня 2024 року та ухвалу Рівненського апеляційного суду від 15 жовтня 2024 року у кримінальному провадженні № 0000003 за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця м. Рівного,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27 - ч. 3 ст. 15 - пунктами 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами обставини

Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 січня 2024 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 - пунктами 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК та засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років із конфіскацією майна.

На підставі ч. 2 ст. 20, п. 1 ч. 1 ст. 94 КК застосовано до ОСОБА_7 примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Стягнуто процесуальні втрати, вирішено долю речових доказів.

Частково задоволено цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 , стягнуто з ОСОБА_7 на його користь у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 100 000 грн.

Районний суд установив, що ОСОБА_7 за обставин детально викладених у вироку, спільно з особою, справа щодо якої виділена в окреме провадження ухвалою суду від 29.05.2023 (далі - Особа 1), на замовлення невстановленої особи, справа щодо якої органом досудового розслідування виділена в окреме провадження (організатора, далі - Особа 2), діючи з корисливих мотивів, отримавши у невстановлені день, час і місці грошову винагороду за вчинення злочину, діючи за попередньою змовою групою осіб згідно заздалегідь обумовленого плану, виконуючи роль виконавця злочину - протиправного заподіяння смерті ОСОБА_8 , близько 11:30 03.01.2021 на території домоволодіння на АДРЕСА_1 , умисно завдав декілька (не менше трьох) ударів мисливським ножем у життєво важливі органи останнього, а Особа 1 діючи як співвиконавець, сприяючи вчиненню злочину, з метою подолання опору потерпілого застосовуючи електрошокер завдала йому удар струмом у ділянку шиї зліва та з аерозольного балончика розпилила в очі подразнювальний препарат, після чого завдала одного удару металевим совком у ліву скроню.

Однак ОСОБА_7 , та Особа 1 і Особа 2, не вчинили усіх дій, які вважали необхідними для доведення злочину до кінця, з причин, які не залежали від їхньої волі, через активний опір потерпілого та викриття їх дій очевидцями злочину, які прибігли йому на допомогу, та своєчасно надану медичну допомогу.

При перегляді вироку Рівненський апеляційний суд ухвалою від 15 жовтня 2024 року залишив це рішення без змін.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи яка її подала

У поданій касаційній скарзі захисник просить оскаржувані судові рішення скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Касаційна скарга захисника не містить належного обґрунтування щодо незаконності оскаржуваних судових рішень, недопустимості доказів, а натомість у ній є лише цитування загальних засад та норм кримінального процесуального закону, порушення яких, на думку сторони захисту, було допущено як органом досудового розслідування, так і судами першої та апеляційної інстанції.

Акцентує, що в цілому судовий розгляд був упередженим та несправедливим, а суд першої інстанції грубо порушив засади законності та верховенства права в кримінальному провадженні, встановлені статтями 8, 9 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

Зокрема вказує, що суд першої інстанції не дав належної правової оцінки показанням потерпілого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 наданих ними під час досудового розслідування, оскільки ці показання містять суперечності і неточності, а всі допитані в суді свідки зазначили, що не були очевидцями події і прийшли на місце злочину вже після завершення конфлікту.

На думку захисника, упереджене ставлення суду при розгляді кримінального провадження проявилось і в порушенні судом першої інстанції процесуальних норм щодо допиту свідків сторони захисту, які могли підтвердити факт наявності в ОСОБА_7 достатніх коштів на придбання нерухомості, успадкованих ним від тітки.

Зазначає, що сумнівний характер вчинення ОСОБА_7 інкримінованого злочину не узгоджується зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом», відповідно до якого суд при оцінці доказів у справі, як правило, застосовує критерій доведення винуватості особи «поза розумним сумнівом». Така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких та узгоджених між собою висновків чи схожих неоспорюваних презумпцій певного факту, оскільки сторона обвинувачення повинна довести у суді «кожний факт» пов`язаний зі злочином, щоб «не існувало жодної розумної підстави для сумнівів». Правило тлумачення поняття «обґрунтований сумнів на користь обвинуваченого» в кримінальному процесі фактично означає, що жодна з сумнівних обставин не підтверджених належними і допустимими доказами у кримінальному провадженні не може бути покладена в основу обвинувального висновку суду у вироку, тобто це правило ставить перед судом вимогу повної і безумовної доведеності обвинувачення висунутого особі. Така вимога має на меті охорону законних прав і інтересів обвинуваченого та є правовою гарантією встановлення істини у справі.

Звертає увагу на те, що судами обох інстанцій не надано належної оцінки стану здоров`я ОСОБА_7 , який виявляє ознаки психічного розладу у вигляді параноїдної шизофренії.

Вважає, що суд першої інстанції у вироку не обґрунтував належно свого рішення про часткове задоволення цивільного позову потерпілого ОСОБА_8 , адже жодних доказів на підтвердження завданих йому моральних страждань потерпілим суду не надано і судом не встановлено.

Стверджує, що при перегляді вироку суд апеляційної інстанції проявив упередженість, не перевірив уважно всіх доводів, наведених в апеляційній скарзі сторони захисту, і не дав на них умотивованих відповідей у своєму рішенні, а тому це рішення не може вважатися законним, обґрунтованим і вмотивованим, яке відповідає вимогам статей 370 та 419 КПК.

Позиція учасників у суді касаційної інстанції

Захисник підтримав доводи своєї касаційної скарги.

Прокурор вважав, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими і просив відмовити у задоволенні скарги захисника.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, наведені в касаційній скарзі, колегія суддів (далі - Суд) дійшла висновку про таке.

Згідно з положеннями ст. 438 КПК суд касаційної інстанції не вправі скасувати чи змінити оскаржені судові рішення через неповноту судового слідства та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, і при перевірці судових рішень виходить із тих обставин, які були встановлені судами першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не уповноважений досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Під час касаційної перевірки цих рішень Суд виходить із фактичних обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій.

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини кримінального провадження ґрунтуються на аналізі доказів, досліджених й ретельно перевірених у судовому засіданні, а саме: на показаннях засудженого ОСОБА_7 (які долучено до матеріалів провадження), потерпілого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , експертів ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ; даних які містяться в протоколах: огляду місця події від 03.01.2021 (оглянуто домоволодіння потерпілого ОСОБА_8 та виявлено і вилучено предмет схожий на ніж зі слідами речовини бурого кольору (далі - РБК), 2 сліди низу взуття тощо), палати у лікарні (під час якого потерпілий ОСОБА_8 видав працівникам поліції одяг, який був на ньому під час нападу), від 04.01.2021 урочища Боголюби (під час якого виявлено та вилучено рюкзак чорного кольору, розірвані аркуші з записами, слоти від сім-карт, батарею для мобільного телефону, тканинні та прорезинені рукавиці, бахіли тощо), огляду речей від 09.02.2021, 23.04.2021 та 20.05.2021 (оглянуто речі вилучені в урочищі Боголюби тавстановлено їх належність ОСОБА_7 ), обшуку від 04.01.2021 за місцем проживання ОСОБА_7 (виявлено та вилучено 3 телефони, сім-карти, маску, хустинку з слідами РБК, шапку тощо), від 30.04.2021 за місцем проживання свідка ОСОБА_12 (виявлено та вилучено телефон Xiaomi), слідчих експериментів від 09.03.2021 з потерпілим ОСОБА_8 , 12.05.2021 зі свідками ОСОБА_14 , ОСОБА_11 та ОСОБА_15 , за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій (далі - НСРД) у виді зняття інформації з каналів зв`язку від 11.03.2021 та 30.03.2021 (листування ОСОБА_7 в месенджерах, розмови ОСОБА_7 з дружиною щодо дачі показань стосовно обставин вчинення злочину, тощо); висновках експертиз: комп`ютерно-технічної від 13.04.2021 № СЕ-19/103-21/1415-КТ (при дослідженні телефонів вилучених під час обшуку у ОСОБА_7 виявлено листування в месенджерах щодо способу життя потерпілого, підготовку до нападу тощо), судово-медичної від 16.02.2021 № 84 стосовно потерпілого ОСОБА_8 (встановлено наявність у останнього тілесних ушкоджень середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я - більше 21 дня, ранові канали глибиною 8 та 12 см), медико-криміналістичної від 02.04.2021 № 40-МК (з урахуванням слідчого експерименту проведеного з потерпілим, якби не активний опір останнього, удари могли бути спричинені в грудну клітку та живіт з пошкодженням внутрішніх органів), молекулярної від 18.05.2021 № СЕ-19/103-21/1290-БД (на рукавицях знайдених в урочищі Боголюбивиявлено сліди ДНК ОСОБА_7 ), комплексних судових психолого - психіатричних № 104 від 04.02.2021, № 133 від 13.05.2021 та № 10 від 18.12.2023 (за висновками яких ОСОБА_7 виявляє ознаки психічного розладу - параноїдної шизофренії у стадії ремісії, не в повній мірі здатний усвідомлювати та керувати своїми діями, потребує надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку), та інших доказах у своїй сукупності.

Ці докази зібрані у встановленому законом порядку, є логічними та послідовними, узгоджуються між собою в цілому та в деталях, а тому не викликають сумнівів у їх достовірності.

Не погодившись із вироком засуджений, захисник та потерпілий ОСОБА_8 оскаржили його в апеляційному порядку.

Апеляційний суд фактично виступає останньою інстанцією, яка дає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції (ч. 1 ст. 409 КПК), що покладає на нього певний обов`язок щодо дослідження й оцінки доказів у справі, з урахуванням особливостей, передбачених ст. 404 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ст. 419 КПК суд апеляційної інстанції зобов`язаний проаналізувати й зіставити з наявними у справі та додатково поданими матеріалами всі доводи, наведені в апеляційній скарзі, і дати на кожен із них вичерпну відповідь, пославшись на відповідну норму права. При залишенні заявлених вимог без задоволення в ухвалі має бути зазначено правові підстави, з яких подану скаргу визнано необґрунтованою.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 404 КПК за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Цих вимог закону суд апеляційної інстанції дотримався.

З матеріалів провадження убачається, що стороною захисту в апеляційних скаргах не ставилося питання про дослідження доказів чи/або допит свідків, у своїх скаргах захисник та засуджений вказували на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження, безпідставне відхилення показань ОСОБА_7 про неправомірну поведінку потерпілого, від яких він мав захищатися, а також наявність у ОСОБА_7 реальної можливості придбати будинок потерпілого, який був виставлений на продаж і на оглядини якого він прийшов разом із дружиною.

При перегляді вироку апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційних скарг сторони захисту, які в цілому є аналогічними тим, що наведені захисником у касаційній скарзі, встановив, що висновки місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину за викладених у вироку обставин підтверджуються сукупністю належних і допустимих доказів зібраних у кримінальному провадженні та ретельно перевірених у судовому засіданні.

Під час розгляду кримінального провадження в судах обох інстанцій сторонам було створено необхідні умови для реалізації принципів змагальності й диспозитивності закріплених у статтях 22, 26 КПК. У судових засіданнях сторони користувалися рівними правами і свободою в наданні доказів, дослідженні й доведенні їх переконливості перед судом.

Згідно з положеннями ст. 23 КПК суд досліджує докази безпосередньо, а показання учасників кримінального провадження отримує усно.

З огляду на це, доводи касаційної скарги захисника щодо суперечностей і неточності у показаннях потерпілого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ОСОБА_11 та ОСОБА_12 викладені в протоколах їхніх допитів під час досудового розслідування є неспроможними.

Суд першої інстанції у судовому засіданні провів допит потерпілого ОСОБА_8 (17.11.2021), свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (12.01.2022), ОСОБА_11 (05.01.2022) та ОСОБА_12 (15.02.2022) з дотриманням вимог статей 352-353 КПК, попередивши їх про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання. Під час судового розгляду сторона захисту не була обмежена в можливості ставити питання потерпілому та свідкам, які вона вважала необхідними з`ясувати (т. 1, а.к.п. 170-171, 191-193, 223-224, т. 2, а.к.п. 1-3). Вказані особи давали у суді показання лише щодо тих обставин, свідками яких вони були, суперечностей які-б мали суттєвий вплив на обставини справи і доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину судами обох інстанцій встановлено не було.

Наведені захисником у касаційній скарзі доводи щодо неврахування судами першої та апеляційної інстанцій стану здоров`я ОСОБА_7 є безпідставними.

Як убачається з матеріалів провадження, згідно з висновками комісійних комплексних судових психолого-психіатричних експертиз № 104 від 04.02.2021 та № 133 від 13.05.2021 ОСОБА_7 в період вчинення інкримінованих йому дій виявляв ознаки психічного розладу у виді параноїдної шизофренії, приступоподібного-прогредієнтного перебігу, в стадії нестійкої ремісії з емоційно-вольовим зниженням, через які він не був здатний повною мірою усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та керувати ними. Згідно з цими висновками ОСОБА_7 за станом психічного здоров`я потребував надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку (т. 6 (ДР), а.к.п. 40-43, 58-61).

У судовому засіданні 04.12.2023 судом першої інстанції було частково задоволено клопотання сторони захисту та призначено додаткову комплексну судову психолого-психіатричну експертизу для визначення психічного стану ОСОБА_7 (т. 6, а.к.п. 213-215).

Відповідно до висновку вказаної експертизи № 10 від 18.12.2023 ОСОБА_7 в період вчинення інкримінованих йому дій виявляв ознаки психічного розладу у виді параноїдної шизофренії, приступоподібного-прогредієнтного перебігу, в стадії ремісії з емоційно-вольовим зниженням, через які він не був здатний повною мірою усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та керувати ними і за своїм станом здоров`я потребує надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку (т. 7, а.к.п. 49-50).

Допитаний у судовому засіданні 18.01.2024 експерт ОСОБА_17 підтримав цей висновок і пояснив, що ОСОБА_7 потребує надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку (т. 7, а.к.п. 121-122).

З урахуванням цих даних суд першої інстанції на підставі ст. 20 КК визнав ОСОБА_7 обмежено осудним і відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 94 цього Кодексу обґрунтовано застосував до нього заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Згідно з положеннями ст. 128 КПК потерпілий у кримінальному провадженні має право заявити цивільний позов. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається за правилами визначеними цим Кодексом з дотриманням норм та положень Цивільного процесуального кодексу України.

Під час судового розгляду потерпілим ОСОБА_8 було заявлено цивільний позов про стягнення на його користь з ОСОБА_7 та Особи 1 у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 500 000 грн.

Суд першої інстанції частково задовольнив позовні вимоги потерпілого та стягнув з ОСОБА_7 на його користь у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 100 000 грн. Суд апеляційної інстанції вважав таке рішення законним і належно обґрунтованим.

За приписами ст. 1167 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті, а саме якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно з положеннями ст. 23 ЦК розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

З матеріалів провадження вбачається, що внаслідок вчиненого засудженим злочину потерпілому ОСОБА_8 було завдано фізичних та душевних страждань. У зв`язку зі скоєним останній проходив тривале лікування та потребує подальшої реабілітації, не зміг повноцінно відновити свої соціальні зв`язки.

З урахуванням цих обставин справи Суд вважає, що ухвалені судами першої та апеляційної інстанцій рішення про стягнення вказаних коштів з ОСОБА_7 є правильними і відповідають засадам розумності, виваженості та справедливості і не суперечать вимогам статей 23 та 1168 ЦК.

Інші доводи, викладені в касаційній скарзі захисника, були предметом ретельної перевірки судів першої та апеляційної інстанцій, які в своїх рішеннях навели обґрунтовані мотиви чому вони визнали ці доводи неприйнятними та відхилили. Наведені з цих підстав захисником аргументи у скарзі не спростовують правильності таких висновків і не ставлять під сумнів законність оскаржуваних судових рішень.

Ухвалені у кримінальному провадженні вирок районного суду та ухвала апеляційного суду є належним чином обґрунтованими та вмотивованими і за змістом відповідають вимогам статей 370, 374 та 419 КПК.

Під час перевірки цих рішень судом касаційної інстанції не встановлено таких порушень норм матеріального чи процесуального права, наслідком яких може бути їх зміни чи скасування.

Тому підстав для задоволення касаційної скарги захисника Суд не вбачає.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд

ухвалив:

Залишити без задоволення касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 , а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 січня 2024 року та ухвалу Рівненського апеляційного суду від 15 жовтня 2024 року стосовно ОСОБА_7 без зміни.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3