Справа № 467/1412/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.10.2025 року Арбузинський районний суд Миколаївської області у складі :

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка подання тимчасово виконуючого обов`язки начальника Державної установи «Південноукраїнська виправна колонія (№83)» про усунення протиріч при виконанні вироку, ухваленого відносно засудженого

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Баштанка Миколаївської області, громадянина України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , відбуває покарання в ДУ «Південноукраїнська виправна колонія (№83)» з 22 вересня 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

Питання, що вирішується ухвалою і обставини, що зумовили звернення із таким клопотанням до суду

Тимчасово виконуючий обов`язки начальника установи, що відає виконанням покарань, вніс до суду подання, у якому просив усунути протиріччя, що наразі виникли при виконанні вироку Новобузького районного суду Миколаївської області від 26 червня 2019 року відносно ОСОБА_4 , який з 22 вересня 2025 року відбуває покарання в ДУ «Південноукраїнська виправна колонія (№83)».

Зокрема, вказав, що ОСОБА_4 відбував покарання у ДУ «Дар`ївська виправна колонія (№10)», але територія, на якій вона знаходиться, була тимчасово окупована у період з 01 березня 2022 року по 11 листопада 2022 року.

Після відступу окупаційних військ у вказаній установі було виявлено відсутність частини ув`язнених осіб, у тому числі й засудженого ОСОБА_4 .

Але на підставі постанови Керченського районного суду Республіки Крим від 29 квітня 2025 року ОСОБА_4 був звільнений з 09 червня 2025 року від відбування покарання за вироком, яким він був засуджений до позбавлення волі Новобузьким районним судом Миколаївської області.

Проте, вже 27 червня 2025 року ОСОБА_4 був затриманий в м. Білгород Дністровський Одеської області як особа, яка відбувала покарання на тимчасово окупованій території, але не відбула його повністю, і з 22 вересня 2025 року він відбуває покарання у ДУ «Південноукраїнська виправна колонія (№83)».

Та з матеріалів особової справи засудженого вбачається, що з 10 грудня 2021 року по 09 червня 2025 року ОСОБА_4 відбував покарання за вироком Новобузького районного суду Миколаївської області від 26 червня 2019 року, в тому числі:

-з 01 березня 2022 року по 09 червня 2025 року відбував покарання на непідконтрольній території України та на території рф;

-з 09 червня 2025 року по 27 червня 2025 року ОСОБА_4 переміщувався на непідконтрольній території України і території рф після його звільнення від відбування покарання;

-27 червня 2025 року ОСОБА_4 був затриманий правоохоронними органами України;

-30 червня 2025 року поміщений до ДУ «Ізмаїльський слідчий ізолятор».

Із цим заявник, на підставі п. 14 ст.537 КПК України, просив визначити, які саме терміни підлягають зарахуванню у строк відбування ОСОБА_4 покарання за вироком Новобузького районного суду Миколаївської області від 26 червня 2019 року та із якої дати слід обчислювати початок строку цього покарання після його затримання у зв`язку з перериванням строку відбування покарання.

Позиція учасників справи і їх процесуальна поведінка

Представник установи виконання покарань в судове засідання не з`явився, про його дату, час і місце повідомлений належно, причин неприбуття не вказав, але направив до суду матеріали особової справи засудженого.

Засуджений ОСОБА_4 в судовому засіданні повністю підтвердив обставини, що викладені у клопотанні, просив його задовольнити та надав логічні, послідовні і змістовні пояснення стосовно перебігу подій, що мали місце після початку тимчасової окупації території, на якій знаходилась ДУ «Дар`ївська виправна колонія (№10).

У тому числі й стосовно свого переміщення на тимчасово непідконтрольній території і території рф, а так само і установ для ув`язнених, у яких він відбував покарання, а також щодо подій після його звільнення по відбуттю покарання судом за законом держави агресора і переміщення через територію Грузії, допомогу волонтера у подальшому поверненні в Україну.

Прокурор в судовому засіданні вважав, що у строк відбування засудженим ОСОБА_4 покарання підлягають зарахуванню усі періоди, починаючи з 01 березня 2022 року, коли він поза своєю волею перебував на тимчасово непідконтрольній території України та на території рф і у зв`язку із чим строк відбування ним покарання перервався.

Установлені судом фактичні обставини в межах цього провадження

За матеріалами особової справи засудженого суд установив, що ОСОБА_4 був засуджений вироком Новобузького районного суду Миколаївської області від 26 червня 2019 року за ч.2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі.

На під ставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 було звільнено від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю 3 роки та покладенням ряду обов`язків, із числа передбачених ч.1 ст. 76 цього ж Кодексу.

Проте, ухвалою Баштанського районного суду Миколаївської області від 29 вересня 2021 року, яка набрала законної сили 07 жовтня 2021 року, звільнення від відбування покарання за вказаним вироком було скасоване, а ОСОБА_4 направлено для відбування призначеного покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання судом ухвалено рахувати з дня затримання ОСОБА_4 для приведення вироку до виконання.

У даному випадку, з 10 грудня 2021 року, що підтверджується рапортом старшого інспектора СП Баштанського РВП від 10 грудня 2021 року.

Із довідки від 11 липня 2025 року, виданої на вимогу від 01 липня 2025 року № 184-10072025/51210, вбачається, що відбувати покарання на підставі вказаної ухвали Баштанського районного суду Миколаївської області від 29 вересня 2021 року ОСОБА_4 був направлений до ДУ «Арбузинська виправна колонія (№83)», куди прибув 30 грудня 2021 року після утримання в ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор (№20)».

В судовому засіданні засуджений вказав, що був направлений до ДУ «Дар`ївська виправна колонія (№10)», яка знаходиться у Херсонському районі Херсонської області, у зв`язку з необхідністю у лікуванні.

Факт відбування ОСОБА_4 покарання у ДУ «Дар`ївська виправна колонія (№10)» за вироком Новобузького районного суду Миколаївської області від 26 червня 2019 року, підтверджується, крім цього, й інформацією з листа ДУ «Ізмаїльський слідчий ізолятор» № 6/3-4461/46 від 01 липня 2025 року.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX, у зв`язку з широкомасштабною військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», на всій території України з 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який в подальшому неодноразово продовжений відповідними Указами Президента України і діє на час розгляду судом цього клопотання.

Наказом Міністерства з Питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №309 від 22.12.2022 року «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією» Херсонська міська територіальна громада з 01.03.2022року по 11.11.2022 року була включена до територій, на яких велися бойові дії та тимчасово була окупована.

Таким чином, ДУ «Дар`ївська виправна колонія (№10)», яка розташована в с. Дар`ївка Херсонського району Херсонської області, де відбував покарання засуджений у зазначений вище період, була тимчасово окупована і зв`язок органів влади України із нею було втрачено.

Після деокупації території, де знаходиться ДУ «Дар`ївська виправна колонія (№10)», було виявлено, що засуджений ОСОБА_4 у ній відсутній.

А засуджений ОСОБА_4 у це час, згідно довідки №056261 від 09 червня 2025 року, виданої федеральною казенною установою ВК-2 управління федеральної служби виконання покарань, відбував покарання в місцях позбавлення волі, зокрема, по 09 червня 2025 року.

Бо постановою Керченського міського суду Республіки Крим від 29 квітня 2025 року він був визнаний винним за п.2 ч.2 ст. 161 КК рф і засуджений до 3 років 6 місяців позбавлення волі.

Отже, у період з 01 березня 2022 року по 09 червня 2025 року ОСОБА_4 перебував в установах виконання покарань на територіях, що на той час були підконтрольні рф.

27 червня 2025 року ОСОБА_4 був затриманий старшим оперуповноваженим ВКП Білгород Дністровського РВП ГУНП в Одеській області, як особа, яка відбувала покарання на підставі вироку Новобузького районного суду Миколаївської області і після деокупації Херсонської області була відсутня за місцем відбування покарання в ДУ «Дар`ївська виправна колонія (№10)».

30 червня 2025 року ОСОБА_4 був поміщений до ДУ «Ізмаїльський слідчий ізолятор», що підтверджується листом №6/3-4461/46 від 01 липня 2025 року.

Після чого місцем відбування ОСОБА_4 покарання було визначено ДУ «Південноукраїнська колонія (№83)», куди він прибув 22 вересня 2025 року.

Застосоване судом процесуальне і матеріальне право

Порушене питання вирішується судом на підставі п. 14 ч.1 ст. 537 КПК України, відповідно до якого під час виконання вироку, суд визначений частиною другою статті 539 КПК України, має право вирішувати питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають під час виконання вироку.

Згідно ч.1 ст. 539 КПК України установа, що відає покаранням, є належним суб`єктом звернення із такого роду клопотанням.

Частиною 2 статті 539 КПК України визначено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається, зокрема, до суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктом 14 ч.1 ст.537 цього Кодексу.

Вирішуючи безпосередньо питання, із яким звернулась установа, що відає покаранням, суд враховує таке.

Держава Україна несе відповідальність за осіб, які утримуються в установах відбування покарання, і тому при відповідних загрозах має бути чітко запланована вчасна евакуація або релокація закладів, які знаходяться на небезпечних або наближених до небезпечних територій, а також подальший порядок організації їх перебування в інших установах.

Відповідно до постанови КМУ № 934 від 07 листопада 2018 року про «Порядок проведення обов`язкової евакуації окремих категорій населення у разі введення правового режиму воєнного стану», у разі введення правового режиму воєнного стану у місцевостях, наближених до районів, де ведуться бойові дії, проводиться обов`язкова евакуація засуджених та осіб, взятих під варту.

Засуджені належать до цивільного населення, яке підлягає захисту відповідно до норм Женевської конвенції «Про захист цивільного населення підчас війни» та Додаткових протоколів до Женевських конвенцій від 1977 року. Тримання в`язнів на непідконтрольній території є незаконним, оскільки такі дії здійснюються без відповідних повноважень.

Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи державам-учасницям про Європейські пенітенціарні правила, ухваленої 11.01.2006 року, визначено, що при поводженні з усіма особами, позбавленими волі, необхідно дотримуватись їхніх прав людини. Особи, позбавлені волі, зберігають усі права, яких вони не були законно позбавлені за рішенням суду, відповідно до якого вони засуджені до позбавлення волі чи взяті під варту.

Судом установлено, що евакуація установи, де перебував засуджений ОСОБА_4 , вчасно не відбулася, і ці причини знаходяться поза межами судового розгляду в даному провадженні.

Залишення ОСОБА_4 на непідконтрольній Україні території є порушенням його прав як особливо вразливої групи населення, і у даному випадку відповідальними за життя та здоров`я засудженого є відповідні органи влади, які мали забезпечити його евакуацію.

Бо відповідно до норм КВК України засудженим забороняється порушувати правила поведінки та правила відбуття покарання, без дозволу персоналу пенітенціарних установ виходити з камер та інших приміщень режимних корпусів.

Судом установлено, що засуджений ОСОБА_4 не був евакуйований на підконтрольну Державі Україна територію, опинився в районі проведення бойових дій, тобто за своєю волею не порушував обов`язки засудженого встановлені законодавством України, та без дозволу персоналу державних пенітенціарних установ не залишав приміщень режимних корпусів.

Тому термін незаконного ув`язнення ОСОБА_4 окупаційною владою підлягає зарахуванню в строк відбуття ним покарання за вироком суду, ухваленого іменем України, коли його виконання в установленому законом порядку стало неможливим внаслідок збройної агресії і тимчасової окупації, до дня повернення засудженого на підконтрольну Україні територію.

Ураховуючи й те, що судом не встановлено будь яких намірів засудженого ухилитись від відбування покарання.

Бо поза своєю волею опинившись на непідконтрольній Україні території, засуджений був вимушений підкорятись нав`язаним йому агресором умовам, і ніяких доказів на підтвердження протилежного матеріали справи не містять.

Але оскільки чинним КПК та КК України не врегульовані питання зарахування відбування засудженими покарання на окупованих територіях, тому суд керується ч.5, 6 ст.9 КПК України, згідно із якими кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

А у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

У даному випадку суд враховує позицію ЄСПЛ у його рішенні від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» стосовно концепції якості закону, де Суд вказав, що щоб закон має бути доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність в національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення такого питання, порушує вимогу «якості закону». В разі, коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосовувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Тому з урахуванням вищевикладеного, внесене на розгляд суду клопотання підлягає до задоволення.

З цих мотивів, керуючись ст.ст. 369-372, 537, 539 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Подання - задовольнити.

Зарахували засудженому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у строк відбування покарання, визначеного вироком Новобузького районного суду Миколаївської області від 26 червня 2019 року, такі періоди:

-період фактичного відбування покарання на підставі вироку Новобузького районного суду Миколаївської області від 26 червня 2019 року - з 10 грудня 2021 року по 28 лютого 2022 року включно;

-період відбування покарання в установах виконання покарань, які знаходились на тимчасово непідконтрольній території України і на території російської федерації, - з 01 березня 2022 року по 09 червня 2025 року включно;

-період переміщення на непідконтрольній території України і на території російської федерації, протягом якого вирок не виконувався, і до моменту затримання на території України,- з 10 червня 2025 року по 27 червня 2025 року включно.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_4 обчислювати з моменту його повторного затримання в порядку виконання вироку Новобузького районного суду Миколаївської області від 26 червня 2019 року, тобто, з 27 червня 2025 року.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 7 (семи) днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала суду, яка набрали законної сили, обов`язкова для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Суддя ОСОБА_5