Справа № 129/2214/24
Провадження по справі № 1-кп/129/283/2025
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" листопада 2025 р. Гайсинський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Гайсині кримінальне провадження (кримінальну справу) № 0000467 про обвинувачення:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, має тимчасові заробітки, несудимого, -

в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

Встановив:

08.06.2024 близько 13 години 20 хвилин водій ОСОБА_5 , керуючи технічно-справним автомобілем «ВАЗ 21043», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою М-30 сполученням «Стрий - Ізварине», в напрямку м. Вінниці, поблизу повороту до с. Кузьминці Гайсинського району Вінницької області, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, не врахував дорожньої обстановки, а саме наявності пішохідного переходу, не переконався у відсутності пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, продовжуючи свій рух, в момент об`єктивної появи в полі його зору пішохода ОСОБА_6 , яка переходила проїзну частину дороги справа наліво по напрямку руху автомобіля, не вжив своєчасних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого допустив наїзд на даного пішохода.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_6 від отриманих травм загинула на місці пригоди.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи від 21.06.2024 № 95 у ОСОБА_6 виявлено такі тілесні ушкодження: синці, садна та забійні рани в ділянці обличчя, тулуба та кінцівок, перелом кісток склепіння черепа; двобічний перелом ребер та травматичний субарахноїдальний крововилив. Вищевказані тілесні ушкодження могли виникнути від дії тупого-их, твердого-их предмета-ів, якими могли бути виступаючі частини автотранспортного засобу в умовах дорожньо-транспортної пригоди та мають ознаки прижиттєвості і відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень. Причиною смерті ОСОБА_6 стала сполучна травма тіла, яка проявилась закритою черепно-мозковою травмою у вигляді перелому кісток склепіння черепа, травматичним субарахноїдальним крововиливом, закритою тупою травмою грудної клітки у вигляді прямих двобічних переломів ребер. Не виключається, що ОСОБА_6 в момент ДТП знаходилась у вертикальному або близькому до вертикального положенні та була повернута лівою частиною тіла до транспортного засобу.

Відповідно до висновку судової інженерно-транспортної експертизи від 14.06.2024 № СЕ-19/102-24/11585-ІТ на момент експертного огляду робоча гальмівна система та рульове керування автомобіля «ВАЗ 21043», д.н.з. НОМЕР_1 , знаходяться у працездатному стані.

Згідно з висновком судової інженерно-транспортної експертизи від 21.06.2024 № СЕ-19/102-24/11705-ІТ наїзд на пішохода ОСОБА_6 автомобілем «ВАЗ 21043», д.н.з. НОМЕР_1 , стався на проїзній частині автодороги «Стрий Виступовичі» в межах правої смуги руху в напрямку м. Вінниці. Водій автомобіля «ВАЗ 21043», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_5 , повинен був діяти відповідно до вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху. Водій ОСОБА_5 мав технічну можливість уникнути наїзду шляхом вжиття заходів до зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу. У діях ОСОБА_5 вбачається невідповідність технічним вимогам п. 18.1 ПДР, які, з технічної точки зору, знаходяться у причинному зв`язку з виникненням даної ДТП.

Таким чином, водій ОСОБА_5 за вищевикладених обставин порушив вимоги п. 18.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (зі змінами та доповненнями), згідно з якими п. 18.1 «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека».

Порушення ОСОБА_5 вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху знаходяться у безпосередньому причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, а саме із настанням смерті ОСОБА_6 .

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою винуватість у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, визнав повністю, щиро каявся у вчиненому, а по суті пред`явленого йому обвинувачення пояснив, що 08.06.2024 близько 13 години 20 хвилин він, водій ОСОБА_5 , керуючи належним йому технічно-справним автомобілем «ВАЗ 21043», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою М-30 сполученням «Стрий - Ізварине», в напрямку м. Вінниці, повертався із м. Гайсина та їхав до свого місця проживання у смт. Ситківці, перевозив пасажирів своїх матір та бабу, та в це час поблизу повороту до с. Кузьминці Гайсинського району Вінницької області, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, не врахував дорожньої обстановки, а саме наявності пішохідного переходу, не переконався у відсутності пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, продовжуючи свій рух, побачив в полі свого зору пішохода ОСОБА_6 , яка переходила проїзну частину дороги справа наліво по напрямку руху керованого ним автомобіля; він не вжив своєчасних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого допустив наїзд на даного пішохода, хоча при цьому намагався гальмувати. Наїзд на пішохода ОСОБА_6 відбувся в межах нерегульованого пішохідного переходу по центру проїжджої частини, де розміщена дорожня розмітка суцільна лінія, яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків та розмітка нерегульованого пішохідного переходу «зебра». Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_6 від отриманих травм загинула на місці пригоди. ОСОБА_5 також визнав, що ним порушено вимоги п. 18.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (зі змінами та доповненнями), згідно з якими п. 18.1 «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека».

ОСОБА_5 пояснив, що жалкує про скоєне, він щиро розкаюється, потерпіла жодних претензій до нього не має, просив не позбавляти його права керування транспортними засобами.

Відповідно до ст. 349 КПК України, з`ясувавши чи правильно розуміють учасники судового провадження зміст обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні № 0000467 про обвинувачення ОСОБА_5 , враховуючи відсутність сумнівів у добровільності та істинності їх позицій; роз`яснивши їм, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, які визнаються і не оспорюються учасниками судового провадження; суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, а саме: обставин події кримінального правопорушення (часу, місця, способу та інших обставин вчинення кримінальних правопорушень), винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форми вини, мотиву і мети вчинення кримінального правопорушення, виду, а також розміру процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обтяжують чи пом`якшують покарання.

Цивільні позови у справі не заявлено.

Належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду потерпіла ОСОБА_7 до суду не з`явилася, подала заяву про проведення судового розгляду справи у їх відсутність. Крім того, потерпіла ОСОБА_7 подала до суду заяву, в якій повідомила суд про відсутність у неї до обвинуваченого претензій матеріального та морального характеру, а також просила суд не позбавляти обвинуваченого волі, а натомість просила застосувати до останнього додаткове покарання у виді позбавлення ОСОБА_5 права керування транспортними засобами на строк три роки у випадку визнання його судом винним у вчиненні злочину.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд виходить із встановленої ст. 50 КК України його мети кари, виправлення і запобігання вчиненню винним нових кримінальних правопорушень, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання як втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти росії» від 29.11.2007 р.).

При цьому суд бере до уваги визначені ст.65 КК України загальні засади призначення покарання стосовно обставин цієї справи, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і законну за нього санкцію, особу винного та визначені ст. 66 КК України пом`якшуючі його обставини; вид і розмір призначеного покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення винної у скоєнні кримінального правопорушення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Обираючи покарання ОСОБА_5 , суд за відсутності обтяжуючих, пом`якшуючими покарання обвинуваченого обставинами враховує його щире каяття, відсутність до нього претезій з боку потерпілої та її прохання його суоворо не карати та не позбавляти волі.

Окрім зазначеного, суд при призначенні покарання ОСОБА_5 враховує його особу, який є осудним, раніше несудимим, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, за місцем проживання характеризується позитивно, з базовою загальною середньою освітою, неодружений, офіційно не працевлаштований, має тимчасові заробітки.

Також призначаючи покарання ОСОБА_5 , суд враховує досудову доповідь Гайсинського районного відділу №2 Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області від 08.11.2024 року, за якою виправлення ОСОБА_5 можливе без позбавлення або обмеження волі на певний строк та не становить високої небезпеки для суспільства (у тому числі окремих осіб), ризики вчинення повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства оцінюються як середні.

За таких обставин у їх сукупності, навіть попри номінальну тяжкість скоєного стосовно ст. 12 КК України, суд визнає, що виправити ОСОБА_5 і запобігти скоєнню ним нових кримінальних правопорушень (злочинів) можливо без ізоляції його від суспільства, призначивши йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції, передбаченої ч. 2 ст. 286 КК України, зі звільненням від вказаного основного покарання (у виді позбавлення волі) на підставі ст. 75 КК України, якщо протягом встановленого цим вироком іспитового строку він не скоїть нових злочинів та виконає обов`язки передбачені ст. 76 КК України із призначенням йому додаткового покарання у виді позбавленням прав керування всіма видами транспортних засобів в межах санкції, передбаченої ч. 2 ст. 286 КК України.

Вирішуючи питання про застосування додаткового покарання у виді позбавлення обвинуваченого права керування транспортними засобами, суд виходить з того, що під час дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_5 був тверезий та не вживав алкоголю, однак наслідки цього порушення Правил дорожнього руху, перешкоджають суду ухвалити рішення про визначення обвинуваченому за скоєний злочин покарання без позбавлення прав керування транспортними засобами, а тому з урахуванням також думки потерпілої додатковим покарання обвинуваченому має бути позбавлення прав керування всіма видами транспортних засобів у передбаченому ч.1 ст. 55, ч.2 ст. 286 КК України розмірі, з огляду на те, що ОСОБА_5 є раніше не судимим; скоїв вперше необережний, передбачений, ч.2 ст. 286 КК України, злочин; визнав свою вину у вчиненні вказаного злочину; щиро кається та жалкує про скоєне; позитивно характеризується за місцем свого проживання.

До набуття вироком законної сили суд визнає за можливе відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу не обирати.

Цивільний позов у справі не заявлено.

Відповідно до ч.1 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до ч.4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Питання про речові докази вирішується на підставі ст.ст. 100, 174 КПК України.

Процесуальні витрати по справі в сумі 4543 грн. 68 коп. на залучення експертів та проведення у справі двох судових інженерно-транспортних експертиз відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України підлягають стягненню з ОСОБА_5 на користь держави.

Керуючись ст.ст. 369, 370, 371, 373, 374 КПК України, -

Ухвалив:

ОСОБА_5 визнати винуватим в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначити покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років з позбавленням прав керування всіма видами транспортних засобів на строк три роки.

Відповідно до ст.75 КК України ОСОБА_5 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі строком п`ять років звільнити, якщо в період іспитового строку три роки він не скоїть нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього цим вироком обов`язки.

Згідно з п. 1), п. 2) ч. 1, п.2) ч.3 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Іспитовий строк ОСОБА_5 обчислювати з моменту проголошення вироку суду.

До набуття вироком законної сили запобіжний захід відносно засудженого ОСОБА_5 не обирати.

Скасувати арешт на автомобіль «ВАЗ 21043», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 на автомобіль «ВАЗ 21043»; державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 та посвідчення водія серії НОМЕР_3 , видане на ім`я ОСОБА_5 , який було накладено ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 11.06.2024 року (справа № 127/19359/24) у кримінальному провадженні № 0000467.

Речові докази у справі:

- автомобіль «ВАЗ 21043», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_5 та який поміщений на спеціальний майданчик для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області, розташований за адресою: вул. Волонтерів, 20, м. Гайсин Вінницької області, - повернути власнику ОСОБА_5 за належністю;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 на автомобіль «ВАЗ 21043, яке знаходиться в матеріалах даного кримінального провадження, - повернути власнику ОСОБА_5 за належністю;

- посвідчення водія серії НОМЕР_3 , видане на ім`я ОСОБА_5 , яке приєднано до матеріалів кримінального провадження, - залишити в матеріалах даного кримінального провадження.

Стягнути із ОСОБА_5 на користь держави 4543 грн. 68 коп. процесуальних витрат на залучення експертів та проведення у справі судових інженерно-транспортних експертиз.

Вирок може бути оскаржено протягом тридцяти діб з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Гайсинський районний суд Вінницької області.

Вирок суду з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду, відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ст.395 КПК України, якщо таку скаргу не буде подано.

Суддя: