Справа № 752/692/26
Провадження по справі № 1-кс/752/424/26
У Х В А Л А

іменем України

"15" січня 2026 р. слідчий суддя Голосіївського районного суду м.Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у закритому судовому засіданні клопотання прокурора Голосіївської окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000004 від 02.01.2026 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 345 КК України,

за участю прокурора - ОСОБА_3

представника власника майна - ОСОБА_4

встановив:

05.01.2026 до Голосіївського районного суду міста Києва надійшло клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000004 від 02.01.2026, яке було вилучено під час огляду.

В обґрунтування вимог клопотання зазначено, що 01.01.2026 о 22 год. за адресою: м. Київ, вул. Португальська, 2 А гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , спричинив тілесні ушкодження працівнику поліції - начальнику сектору криміналістичного забезпечення СВ Голосіївського УП ГУНП у м. Києві, майору поліції ОСОБА_6 під час виконання ним службових обов`язків й за даним фактом внесені відомості до ЄРДР.

Під час досудового розслідування було встановлено, що ОСОБА_5 здійснив наїзд на поліцейського, керуючи автомобілем «BMW» моделі «420І ХDRIVE», НОМЕР_1 . Вказаний автомобіль був виявлений та слідчий 02.01.2026 провів його огляд, що відбулося за адресою: м. Київ, вул. Набережно-Корчуватська, буд. 29. Після проведення огляду автомобіля вилучено та поміщено до майданчика тимчасового тримання автомобілів ГУНП у м. Києві, за адресою: м. Київ, вул. Гната Хаткевича, буд. 20-Б. Постановою слідчого від 02.01.2026 транспортний засіб визнано речовим доказом.

Прокурор просить накласти арешт на автомобіль з метою його збереження як речового доказу, а також заборонити користуватися та розпоряджатися ним.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 надав пояснення аналогічні тим, що викладені ним у клопотанні. Вважає, що транспортний засіб є знаряддям кримінального правопорушення, хоча і слідів злочину на автомобілі не виявлено. Просив накласти арешт на автомобіль.

Представник власника майна ОСОБА_4 проти задоволення клопотання заперечував. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що під час огляду власник автомобіля - його довіритель ОСОБА_7 надала слідчому дозвіл на огляд та належного їй автомобіля. На ньому не було виявлено слідів. Його довіритель не має відношення до кримінального правопорушення, їй не повідомлено про підозру, санкція статті, за яким здійснюється досудове розслідування, не передбачає спеціальну конфіскацію., тому арешт буде порушувати право ОСОБА_8 на мирне володіння майном. Просив у задоволенні клопотання відмовити.

Власник майна ОСОБА_7 на виклик слідчого судді не з`явилася.

Розглянувши клопотання прокурора, дослідивши додані до нього додатки у виді копії матеріалів досудового розслідування, надавши оцінку відомостям, що у них містяться, вислухавши доводи прокурора, думку представника власника майна з приводу заявленого клопотання, слідчий суддя дійшов до наступного.

Розгляд даного клопотання належить до повноважень слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва відповідно до положень п.1 ч.2 ст. 132 КПК України.

Клопотання про арешт майна подане з дотриманням строку, передбаченого ч.5 ст. 171 КПК України.

Так, описана у витягу з ЄРДР фабула кримінального правопорушення у сукупності з відомостями, які містяться матеріалах, які додані до клопотання, дають достатні підстави вважати, що ОСОБА_5 01.01.2026 здійснив наїзд на поліцейського, керуючи автомобілем «BMW» моделі «420І ХDRIVE», НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_7 .

За наслідками огляду автомобіля, проведеного 02.01.2026, слідів злочину не виявлено, між тим транспортний засіб був вилучений та поміщений до майданчика тимчасового тримання автомобілів ГУНП у м. Києві. Постановою слідчого від 02.01.2026 транспортний засіб визнано речовим доказом, але у постанові слідчим не вказано, якому саме критерію речового доказу, визначеному у ст. 98 КПК України, він відповідає. Прокурор під час засіданні вказував на те, що транспортний засіб є знаряддям кримінального правопорушення.

Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися)для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Відповідно до ч.2 ст.168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду, що і відбулося у даному провадженні.

Відповідно з ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України арешт також може бути накладений на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

При вирішенні питання про арешт майна з метою збереження речових доказів слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб (ч. 2 ст. 173 КПК України).

У відповідності до ч.1 ст.173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч.1 ст. 170 КПК України.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до вимог ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі ст.131, 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості провадження.

Аналізуючи вимоги клопотання у сукупності з відомостями, що містяться у матеріалах, які додані до клопотання, слідчий суддя вважає доведеним, що автомобіль автомобілем «BMW» моделі «420І ХDRIVE», НОМЕР_1 , на арешті якого наполягає прокурор, є таким, що відповідає критеріям речового доказу, які визначені у ст.98 КПК України, оскільки він міг бути знаряддям злочину. Тобто, правова підстава для арешту майна існує. Між тим, можливість використання даного доказу у кримінальному проваджені, прокурором не доведена. Як було встановлено вище, на автомобілі відсутні сліди (механічні пошкодження) від наїзду, а прокурор не вказав про намір призначати слідчі експерименти та/чи проводити дослідження автомобіля. Про існування ризиків приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, як у клопотанні, так і під час судового розгляду прокурором також не вказувалося.

З урахуванням викладеного, слідчий суддя приходить до висновку, що вимоги клопотання є недоведеними, а арешт не є співнірним для обмеження права власності ОСОБА_9 на мирне користування майном, завданням кримінального провадження.

На підставі викладеного вище, клопотання прокурора про арешт є таким, що не підлягає задоволенню.

На підстав викладеного, керуючись ст. 131, 132, 168, 170-173, 175 КПК України, слідчий суддя, -

постановив:

Прокурору у задоволенні клопотання про арешт транспортного засобу марки «BMW» моделі «4201 XDRIVE» н.з. НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_7 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1