Справа № 581/574/25
Провадження № 1-кп/581/17/26
У Х В А Л А

08 січня 2026 року селище Липова Долина

Липоводолинський районний суд Сумської області у складі судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , в присутності прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченої ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні клопотання захисника ОСОБА_5 про повернення обвинувального акту прокурору та про закриття кримінального провадження №0000113 від 13 лютого 2025 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 364, частиною 1 статті 366 КК України,

в с т а н о в и в :

У провадженні суду перебуває вищевказане кримінальне провадження.

У підготовчому судовому засіданні захисник ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотаннями про повернення обвинувального акту прокурору для усунення недоліків та про закриття кримінального провадження на підставі пункту 10 частини 1 статті 284 КПК України.

Перше клопотання обґрунтовує тим, що обвинувальний акт містить посилання на докази, що суперечать вимогам КПК України, зокрема принципам верховенства права й неупередженості суду, безпосередності дослідження доказів. Так, посилання в обвинувальному акті на висновок експерта № 7166 від 7 січня 2025 року, у якому йдеться про невідповідність обсягів і вартості фактично виконаних будівельних робіт по об`єкту обсягам та вартості, зазначеним в акті форми КБ-2в від 21 жовтня 2021 року, є розкриттям сутності доказів стороною обвинувачення до початку судового розгляду і ставить сторону захисту у нерівноправне становище зі стороною обвинувачення; обвинувальний акт не містить конкретизованих за змістом фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які підлягають доказуванню, повної кваліфікації дій обвинуваченої щодо інкримінованих їй кримінальних правопорушень, зокрема: часу, місця, способу та інших обставин вчинення кримінального правопорушення, ступінь її співучасті, форми вини, мотиву та мети; в обвинувальному акті не зазначено жодного нормативно-правового акту, який всупереч інтересів служби порушила ОСОБА_4 , а тому обвинувачення є некоректним і поверхневим; твердження у обвинувальному акті про те, що ОСОБА_4 діяла на користь ТОВ «Будівельна марка» є лише припущенням, оскільки відсутність обвинувального вироку стосовно службових осіб ТОВ «Будівельна марка» спростовує вказане; зазначені в обвинувальному акті відомості про завдання шкоди внаслідок підписання акту форми КБ-2в від 21 жовтня 2021 року, довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за жовтень 2021 року від 21 жовтня 2021 року форми № КБ-3 є неправдивими.

Зазначає, що вказані недоліки обвинувального акту не дають можливості обвинуваченій ОСОБА_4 знати суть обвинувачення, належним чином ефективно захищатися в суді від пред`явленого обвинувачення та не можуть бути виправлені під час підготовчого судового засідання.

Друге клопотанням обґрунтував тим, що станом на 24 липня 2025 року, тобто на час складання та затвердження обвинувального акту у цій справі, завершився строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000113 від 13 лютого 2025 року стосовно ОСОБА_4 , яке було виділено із кримінального провадження № 000055 від 8 липня 2024 року. Зазначає, що саме з моменту оголошення ОСОБА_6 30 січня 2025 року в межах провадження № 000055 повідомлення про підозру розпочав свій відлік строк досудового розслідування для усіх учасників провадження, зокрема і для ОСОБА_4 . Звертає увагу, що такий порядок обрахунку строків досудового розслідування підлягає застосуванню у цьому випадку, оскільки спочатку відбулося оголошення повідомлення про підозру ОСОБА_6 , а потім проведено виділення матеріалів з кримінального провадження стосовно ОСОБА_4 . Оскільки з 30 січня 2025 року до 30 березня 2025 року прокурором не було направлено до суду обвинувального акту стосовно ОСОБА_4 , тому станом на 24 липня 2025 року строк досудового розслідування закінчився, у зв`язку з чим кримінальне провадження підлягає закриттю.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_5 підтримав подані клопотання та просив їх задовольнити, обвинувачена ОСОБА_4 підтримала позицію захисника.

Прокурор ОСОБА_3 заперечив проти задоволення клопотань, пославшись на викладені у письмових запереченнях аргументи, відповідно до яких посилання у тексті обвинувального акта на висновок експерта не ставить сторону захисту у нерівноправне в порівнянні з стороною обвинувачення становище, підстав для твердження про те, що обвинувачення сформульоване некоректно і поверхово, немає.

Перебіг строку досудового розслідування у виділеному кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_4 розпочався з дня повідомлення їй про підозру, тобто з 27 червня 2025 року, що відповідає правовому висновку, висловленому у постанові Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду від 14 січня 2025 року по справі №367/1517/22.

Заслухавши думки учасників провадження, суд дійшов таких висновків.

Щодо клопотання про повернення обвинувального акту прокурору.

Пунктом 2 частини 3 статті 314 КПК України передбачено, що у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення, яким повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Відповідно до пункту 13 частини 1 статті 3 КПК України обвинувачення - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно із частиною 4 статті 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

Пункт 5 частини 2 статті 291 КПК України передбачає, що обвинувальний акт, крім іншого, має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, а також правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Частиною 1 статті 337 КПК України встановлено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків, передбачених цією статтею.

За змістом частини 1 статті 349 КПК України порядок і обсяг дослідження доказів визначається на стадії судового розгляду кримінального провадження.

Як вбачається зі змісту обвинувального акту, в кримінальному провадженні при викладенні фактичних обставин справи та формулюванні обвинувачення ОСОБА_4 , прокурором зазначені ті обставини вчинення кримінальному правопорушення (злочину), які він вважав встановленими на стадії досудового розслідування.

Статтею 291 КПК України чітко передбачено вичерпний перелік відомостей, які має містити обвинувальний акт.

Посилання на неконкретність та нечіткість сформульованого стосовно ОСОБА_4 обвинувачення, включаючи незазначення прокурором фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, повної кваліфікації дій обвинуваченої щодо інкримінованого їй кримінального правопорушення, зокрема, часу, місця, способу та інших обставин вчинення кримінального правопорушення, зокрема, винуватість обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, форму вини, мотиву та мету, а також інші формальні недоліки поданого до суду обвинувального акту, не приймаються судом до уваги, оскільки з викладеного в обвинувальному акті формулювання обвинувачення можливо зрозуміти, в чому саме обвинувачується особа.

Також суд вважає, що при складанні обвинувального акту прокурор має повноваження викласти в його тексті ті фактичні обставини кримінального правопорушення, які він вважає встановленими, та на підставі цього на свій розсуд здійснити кваліфікацію кримінального правопорушення із посиланням на положення закону України про кримінальну відповідальність, та з урахуванням норм статті 291 КПК України, ці процесуальні дії прокурора не можуть бути підставою для висновку суду про невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України.

Аналіз норми частини 2 статті 291 КПК України вказує на те, що закон передбачає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників: фактичних обставин кримінального правопорушення, правової кваліфікації та формулювання обвинувачення, що дотримано слідчим та прокурором під час складання обвинувального акту.

Повернення обвинувального акту прокурору зі стадії підготовчого провадження в суді першої інстанції допускається лише у разі порушення прокурором вищевказаних норм процесуального закону, проте повернення обвинувального акту прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акту вимогам закону, а наявність у ньому таких недоліків, які б перешкоджали суду призначити судовий розгляд даної справи, і саме таких недоліків судом у тексті обвинувального акту з додатками до нього не виявлено. У обвинувальному акті у формулюванні обвинувачення відсутні істотні суперечливі між собою положення щодо сутності й обсягу сформульованого обвинувачення, в його тексті наведено установлені під час досудового розслідування відповідні елементи складу злочину, цей документ складено слідчим та затверджено прокурором, про що в його тексті наявні їх підписи, також в його тексті зазначені відомості, передбачені частиною 2 статті 291 КПК України.

Із урахуванням викладеного, суд не вбачає підстав визнати обґрунтованими наведені захисником мотиви заявленого ним клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, оскільки визначення способу та обсягу викладу фактичних обставин кримінального правопорушення в обвинувальному акті належить до дискреційних повноважень прокурора. Виключно прокурор уповноважений підтримувати державне обвинувачення в суді, відмовлятися від підтримання державного обвинувачення, змінювати його або висувати додаткове обвинувачення у порядку, встановленому КПК України. При цьому кримінальний процесуальний закон не надає повноважень суду до ухвалення вироку чи іншого рішення по суті справи перевіряти правильність визначення прокурором обсягу обвинувачення, зобов`язувати його змінювати цей обсяг.

Таким чином, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт складено з дотриманням статей 109, 291 КПК України, а тому підстав для прийняття рішення, передбаченого пунктом 3 частини 3 статті 314 КПК України, судом не встановлено.

Щодо клопотання про закриття кримінального провадження.

8 липня 2024 року до ЄРДР за №0000055 внесені відомості про кримінальне правопорушення з попередньою правовою кваліфікацією - частина 4 статті 191 КК України.

27 січня 2025 року у кримінальному провадженні №0000055 від 8 липня 2024 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 191 КК України.

30 січня 2025 року у кримінальному провадженні №0000003 від 15 січня 2025 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 209 КК України.

19 лютого 2025 року у кримінальному провадженні №0000055 від 8 липня 2024 року ОСОБА_6 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених частиною 5 статті 191, частиною 1 статті 209, частини 1 статті 366 КК України.

13 лютого 2025 року із матеріалів кримінального провадження № 0000055 від 8 липня 2024 року в окреме провадження виділено матеріали досудового розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 191 КК України, вчиненого посадовою особою відділу освіти, молоді та спорту Липоводолинської селищної ради. У той же день вказане кримінальне провадження зареєстроване в ЄРДР за № 0000113.

27 червня 2025 року у межах кримінального провадження № 0000113 від 13 лютого 2025 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень за частиною 2 статті 364, частиною 1 статті 366 КК України.

24 липня 2025 року обвинувальний акт складено, затверджено прокурором, вручено підозрюваній, її захиснику та направлено до суду.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8, 10 частини 1 або частиною 2 статті 284 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 10 частини 1 статті 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений статтею 219 цього Кодексу, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи.

Відповідно до частин 1, 3 статті 219 КПК України строк досудового розслідування обчислюється з моменту повідомлення особі про підозру до дня звернення до суду з обвинувальним актом.

Із дня повідомлення особі про підозру досудове розслідування повинно бути закінчене протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

Частиною 7 статті 217 КПК України передбачено, що днем початку досудового розслідування у провадженні, виділеному в окреме провадження, є день, коли було розпочато розслідування, з якого виділено окремі матеріали, а у провадженні, в якому об`єднані матеріали кількох досудових розслідувань, - день початку розслідування того провадження, яке розпочалося раніше.

Із матеріалів справи вбачається, що 27 червня 2025 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень за частиною 2 статті 364, частиною 1 статті 366 КК України та 24 липня 2025 року стосовно неї складено обвинувальний акт, який затверджено прокурором, вручено підозрюваній, її захиснику, та внесено до суду.

Досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні закінчено в межах строків, визначених статтею 219 КПК України, а тому відсутні підстави для закриття кримінального провадження на підставі пункту 10 частини 1 статті 284 КПК України.

Щодо доводів захисника про закриття кримінального провадження з тих підстав, що строк досудового розслідування необхідно обраховувати з моменту оголошення підозри ОСОБА_6 , а саме з 30 січня 2025 року, суд вважає необґрунтованими з таких підстав.

Строки, передбачені частиною 3 статті 219 КПК України, захищають підозрювану особу від надмірно тривалого досудового розслідування, обмежуючи строк, протягом якого вона перебуває в невизначеному становищі. Ці строки розпочинають свій перебіг з моменту повідомлення особі про підозру, і право особи на розумний строк забезпечується в тому кримінальному провадженні, у якому вона є підозрюваною особою, незалежно від того, чи об`єднане її провадження з іншим або виділено в окреме провадження.

Право особи на розумний строк досудового розслідування не може впливати на інші розслідування, які її не стосуються. Факт виділення з кримінального провадження в окреме провадження матеріалів щодо частини кримінальних правопорушень не впливає на обчислення процесуального строку досудового розслідування за фактом вчинення того кримінального правопорушення, в якому повідомлення про підозру не здійснювалося. Провадження, в якому не має підозрюваних внаслідок виділення з нього матеріалів в інші провадження, є «фактовим» провадженням, строк якого визначається відповідними правилами.

Схожий правовий підхід щодо обчислення строку досудового розслідування у випадку виділення матеріалів досудового розслідування відображено у постанові Верховного Суду від 14 січня 2025 року (справа № 367/1517/22).

Оскільки внаслідок виділення (в окреме) кримінального провадження № 0000113 у ньому не було підозрюваних осіб, суд вважає, що на це провадження поширюються правила частини 1 та пункту 4 частини 3 статті 219 КПК України.

На підставі викладеного суд відмовляє у задоволенні клопотань захисника.

Керуючись статтями 314, 372 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у задоволенні клопотань захисника ОСОБА_5 про повернення обвинувального акту у кримінальному провадженні та закриття кримінального провадження №0000113 від 13 лютого 2025 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 364, частиною 1 статті 366 КК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення та окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною 1 статті 392 КПК України.

Суддя ОСОБА_1