У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/1308/25

Провадження №1-кп/348/150/26

07 січня 2026 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

представника юридичної особи, яка є потерпілим: ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження №0000139, внесеного у Єдиний реєстр досудових розслідувань 19.09.2025, про обвинувачення:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Гута Богородчанського району Івано-Франківської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, пенсіонера, особи з інвалідністю 3-ої групи, розлученого, згідно ст. 89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364 (в редакції від 15.04.2008), ч. 1 ст. 366 (в редакції від 05.04.2001) Кримінального кодексу України (далі КК України),

в с т а н о в и в:

Згідно обвинувального акта органом досудового розслідування ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364 (в редакції від 15.04.2008), ч. 1 ст. 366 (в редакції від 05.04.2001) КК України, а саме у зловживанні владою і службовим становищем, тобто умисному, в інших особистих інтересах та інтересах третіх осіб використанні службовою особою влади і службового становища всупереч інтересам служби, що спричинило тяжкі наслідки, та у службовому підробленні, тобто внесенні службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей та складанні і видачі завідомо неправдивих документів, за таких обставин.

На підставі рішень сесії Гутянської сільської ради, 13.07.1994 ОСОБА_5 був обраний на посаду голови Гутянської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області, неодноразово переобирався на чергових виборах до зазначеного органу місцевого самоврядування та обіймав цю посаду до 2008 року включно.

Згідно з вимогами Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» № 28.0/97-ВР від 21.05.1997, який діяв на час вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, останній був посадовою особою органу місцевого самоврядування, тобто особою, яка працювала в органах місцевого самоврядування, мала відповідні посадові повноваження у здійсненні організаційно-розпорядчих функцій та отримував заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

Таким чином, ОСОБА_5 , як сільський голова Гутянської сільської ради та службова особа органу місцевого самоврядування 9-10 рангу в межах п`ятої категорії посад був уповноважений на здійснення функцій представника влади, наділений організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими обов`язками і згідно з положеннями примітки 1 до ст. 364 КК України є службовою особою.

Відповідно до п. «г» ч. 1 ст. 2 Закону України «Про боротьбу з корупцією» в редакції від 05.10.1995 року № 356/95-ВР, який діяв на час вчинення кримінального правопорушення, ОСОБА_5 , як сільський голова Гутянської сільської ради Богородчанського району є суб`єктом, на якого поширювалася дія цього Закону.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» № 280/97-ВР від 21.05.1997, ОСОБА_5 , як сільський голова, є головною посадовою особою територіальної громади відповідного села, очолює виконавчий комітет сільської ради та головує на засіданнях сесії.

У відповідності до п. 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до компетенції сільської ради відноситься вирішення питань регулювання земельних відносин.

Крім цього, ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що до компетенції виконавчого органу сільської ради відносяться питання щодо підготовки та винесення на розгляд ради пропозицій щодо вилучення (викупу), а також надання під забудову та для інших потреб земель, що перебувають у власності територіальної громади, здійснення контролю за додержанням земельного законодавства, використанням і охороною земель, реєстрація суб`єктів права власності на землю, реєстрація права користування землею і договорів на оренду землі, видача документів, що посвідчують право власності і право користування землею.

До виключної компетенції сільського голови, у відповідності до ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», відноситься забезпечення здійснення у межах наданих законом повноважень органів виконавчої влади на відповідній території, додержання Конституції та законів України, виконання актів Президента України та відповідних органів виконавчої влади, організація у межах, визначених Законом роботи відповідної ради, підписання рішень ради та її виконавчого комітету, скликання сесії ради, внесення пропозицій та формування порядку денного сесії ради і головування на пленарних засіданнях ради, забезпечення підготовки на розгляд ради проектів рішень ради з питань, що належать до її відання.

У відповідності до ст. 9 Земельного кодексу України, до компетенції сільських рад відноситься регулювання земельних відносин на їх території, зокрема передача земельних ділянок у власність, реєстрація права власності, права користування землею і вилучення (викуп) земель, ведення земельно-кадастрової документації, погодження проектів землеустрою; здійснення державного контролю за використанням і охороною земель, додержанням земельного законодавства; погодження будівництва жилих будівель і споруд на земельних ділянках, що перебувають у власності тощо.

Згідно ст. 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради надають земельні ділянки у постійне користування юридичним особам із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Районні, обласні ради надають земельні ділянки у постійне користування юридичним особам із відповідних земель спільної власності територіальних громад для всіх потреб.

Обласні державні адміністрації надають земельні ділянки на їх території із земель державної власності у постійне користування юридичним особам у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами третьою, сьомою цієї статті.

Згідно ст. 1 Лісового кодексу України усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.

Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності із земель державної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

До земель лісогосподарського призначення згідно ст. 55 Земельного кодексу України належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. Не належать землі, зайняті: зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів; окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках.

У відповідності до ст. 56 Земельного кодексу України, громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісового фонду загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств.

Частиною 5 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено персональну відповідальність сільського, селищного, міського голови за здійснення наданих йому законом повноважень.

Проте свої службові повноваження ОСОБА_5 використав зі злочинною метою за наступних обставин.

Так, ОСОБА_5 , перебуваючи на посаді сільського голови та володіючи інформацією про землі комунальної власності, які не передані у користування та власність іншим фізичним та юридичним особам, а саме вільні земельні ділянки в урочищі «Ями» в с. Гута Богородчанського району, частина яких вкрита лісовою рослинністю та перебуває в постійному користуванні лісогосподарського призначення ДП «Солотвинське лісове господарство», вирішив їх незаконно передати у приватну власність місцевим жителям.

Зокрема, ОСОБА_5 , маючи доступ до бланків державних актів, які на той час згідно встановленого порядку зберігались у Гутянській сільській раді, вирішив виготовити підроблені рішення сесій сільської ради з метою передачі вказаних земельних ділянок у приватну власність ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Так, ОСОБА_5 у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше липня 2005 року, перебуваючи в приміщенні Гутянської сільської ради Богородчанського району, що знаходиться в с. Гута по вул. Шевченка, 28, зловживаючи владою та своїм службовим становищем, з метою одержання неправомірної вигоди у вигляді земельних ділянок іншими фізичними особами, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, склав, підписав, скріпив круглою гербовою печаткою Гутянської сільської ради та видав завідомо неправдиві виписки з рішення Гутянської сільської ради від 19.11.2003 «Про передачу землі у приватну власність» про виділення земельних ділянок ОСОБА_6 площею 1,7800 га та ОСОБА_7 площею 0,1979 га для ведення особистого селянського господарства, що знаходяться в с. Гута урочище «Ями» Богородчанського району, яке, згідно протоколу сесії Гутянської сільської ради від 19.11.2003, не розглядалось, рішення з цього приводу не приймалось.

Вказані завідомо неправдиві виписки з рішення Гутянської сільської ради ОСОБА_5 особисто підписав та завірив печаткою Гутянської сільської ради, надавши їм у такий спосіб статусу офіційних документів.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_5 , перебуваючи в приміщенні Гутянської сільської ради Богородчанського району, діючи умисно, зловживаючи владою та своїм службовим становищем, на підставі завідомо неправдивого офіційного документу, достовірно знаючи, що рішення про передачу у власність земельних ділянок в урочищі «Ями» в с. Гута Богородчанського району Івано-Франківської області Гутянською сільською радою не приймалося, а також, що частина вказаних земельних ділянок перебуває у постійному користуванні ДП «Солотвинське лісове господарство» та відносяться до земель лісового фонду, в липні 2005 року, незаконно вніс в Державні акти на право власності на земельні ділянки інформацію, що підставами для їх видачі стали саме вищевказані підроблені рішення сільської ради від 19.11.2003.

В подальшому ОСОБА_5 , незаконно завірив своїм підписом і печаткою Гутянської сільської ради Державні акти на право власності на земельну ділянку серії ІФ №066917 від 22.07.2005 площею 1,7800 га на прізвище ОСОБА_6 та серії ІФ №066918 від 22.07.2005, площею 0,1979 га на прізвище ОСОБА_7 , які після оформлення видав останнім.

Таким чином, внаслідок зловживання Гутянським сільським головою ОСОБА_5 владними повноваженнями та своїм службовим становищем і вчинення службового підроблення, що виразились в умисному, в інших особистих інтересах та інтересах третіх осіб, використанні службовою особою влади і службового становища всупереч інтересам служби, грубому порушенні вимог ст. 56, 116, 118, 122 Земельного кодексу України, п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України, ст. 9, 31, 33, 34 Лісового кодексу України від 21.01.1994 № 3852-ХІІ (чинних у 2005 році) та ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», що призвело до незаконного набуття права власності ОСОБА_6 на земельну ділянку площею 1,78 га та ОСОБА_7 на земельну ділянку площею 0,1979 га, із земель запасу Гутянської сільської ради та постійного користування ДП «Солотвинське лісове господарство», незаконно вилучено 2 (дві) земельні ділянки загальною площею 1,9779 га, з яких 1,1599 га перебувають у постійному користування ДП «Солотвинське лісове господарство» та відносяться до земель лісового фонду, інтересам громади с. Гута Богородчанського району та ДП «Солотвинське лісове господарство» заподіяно шкоду в розмірі 180 000 грн, що в більше ніж 250 разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян і спричинило тяжкі наслідки.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 просив відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України звільнити його від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності, про що подав відповідне письмове клопотання.

В обґрунтування клопотання зазначив, що він обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364 (в редакції від 15.04.2008), ч. 1 ст. 366 (в редакції від 05.04.2001) КК України, один з яких є тяжким злочином, за який передбачене максимальне покарання у виді позбавлення волі строком до шести років. Злочин вчинено не пізніше липня 2005 року, тому на цей час минуло більше ніж 20 років, а особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо минули строки, визначені ст. 49 КК України.

Обвинуваченому ОСОБА_5 відповідно до вимог ч. 3 ст. 285 та ч. 8 ст. 284 КПК України було роз`яснено підстави звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави.

Прокурор вважає за можливе закрити кримінальне провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364 (в редакції від 15.04.2008), ч. 1 ст. 366 (в редакції від 05.04.2001) КК України. Вказав, що строки притягнення до кримінальної відповідальності у цьому кримінальному провадженні минули, обвинувачений від органів досудового розслідування та суду не ухилявся і в розшуку не перебував. Строки, визначені ст. 49 КК України переривалися, оскільки обвинувачений притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, однак станом на цей час сплинули. ОСОБА_5 було звільнено від покарання за останнє вчинене у період лютого-жовтня 2007 року кримінальне правопорушення за строком давності. Підстави для відмови у задоволенні заявленого клопотання відсутні.

Представник юридичної особи, яка є потерпілим Солотвинської селищної ради не заперечувала щодо задоволення клопотання обвинуваченого про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності.

Представники юридичної особи, яка є потерпілим Філії «Карпатський лісовий офіс» Державного спеціалізованого господарського підприємство «Ліси України» просили підготовче засідання у справі проводити без участі потерпілої сторони.

Розглянувши клопотання, заслухавши думку прокурора, обвинуваченого, представника Солотвинської селищної ради, дослідивши клопотання та матеріали кримінального провадження, суд дійшов висновку, що кримінальне провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_5 підлягає закриттю, враховуючи таке.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років; п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини; десять років - у разі вчинення тяжкого злочину; п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

Перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Положення ч. 1-3 ст. 49 КК України, якими передбачено підстави та умови звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, не наділяють суд дискрецією. Адже законодавець чітко визначив, що суд звільняє від кримінальної відповідальності особу у разі існування підстав для застосування положень ст. 49 КК України. Ця підстава звільнення від кримінальної відповідальності є безумовною, на відміну від інших, наприклад, передбачених ст. 47, 48 КК України, в яких вказано, що суд може звільнити особу від кримінальної відповідальності.

Передбачений ст. 49 КК України вид звільнення від кримінальної відповідальності застосовується за наявності трьох умов: 1) закінчення зазначених у законі строків; 2) не вчинення протягом цих строків нового кримінального правопорушення певного ступеня тяжкості; 3) не ухилення особи від слідства або суду.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених пунктами 1-3 ч. 1 ст. 49 КК України, за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого на звільнення на підставі спливу строків давності (постанова Верховного Суду від 18 лютого 2025 року у справі № 712/8174/23, провадження № 51- 2807 км 24).

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 правильно розуміє формулювання та характер пред`явленого йому обвинувачення, правову кваліфікацію дій за ч. 2 ст. 364 (в редакції від 15.04.2008), ч. 1 ст. 366 (в редакції від 05.04.2001) КК України не оспорює.

Крім того, обвинувачений цілком розуміє свої права, визначені ч. 3 ст. 285 КПК України, підставу звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, а також наслідки закриття провадження з цієї підстави і після роз`яснення цих положень наполягав на звільненні його від кримінальної відповідальності відповідно до ст. 49 КК України та закритті провадження.

Відповідно до ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 366 КК України, є нетяжким злочином (злочином невеликої тяжкості, в редакції від 05.04.2001), та санкцією ч. 1 ст. 366 КК України (в редакції від 05.04.2001) передбачено покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеженням волі на строк до трьох років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років. Відповідно до ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 364 КК України, є тяжким злочином, та санкцією ч. 2 ст. 364 КК України (в редакції від 15.04.2008) передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до шести років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

Як зазначено в обвинувальному акті обставини кримінальних правопорушень мали місце не пізніше липня 2005 року.

Вироком Надвірнянського районного суду від 25.02.2008 у справі №1-10/2008 ОСОБА_5 визнано винним в скоєнні злочину, передбаченого ст. 368 ч. 2 КК України, та призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України три роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати виборні посади в органах місцевого самоврядування строком на два роки, з конфіскацією в дохід держави половини частини належного йому на праві приватної власності майна. Відповідно до вироку злочин вчинено 17.05.2007. Відповідно до довідки №15-08052025/26001 від 07.01.2026 ОСОБА_5 знятий з обліку УВП 26.02.2013 по відбуттю додаткового покарання.

Вироком Надвірнянського районного суду від 24.01.2014 у справі №1-209/11 ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ст. 28 ч. 2, 364 ч. 2, 28 ч. 2, 366 ч. 2 КК України, та призначено покарання - за ст. 28 ч.2, ст. 364 ч. 2 КК України - 4 роки 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права обіймати виборні посади в органах місцевого самоврядування пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 3 роки, - за ст. 28 ч. 2, ст. 366 ч. 2 КК України - 2 роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати виборні посади в органах місцевого самоврядування пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 2 роки. Звільнено засудженого ОСОБА_5 від призначеного йому за ст. 28 ч. 2, ст. 366 ч. 2 КК України покарання на підставі ст. 49, ч. 4 ст. 74 КК України в зв`язку із закінченням строків давності. Відповідно до ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_5 від відбування основного покарання за ст. 28 ч. 2, ст. 364 ч.2 КК України у вигляді позбавлення волі, з випробовуванням з іспитовим строком 3 роки. Відповідно до вироку злочини вчинено у період лютого-жовтня 2007 року. Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 01.07.2014 вирок Надвірнянського районного суду від 24.01.2014 змінено, перекваліфіковано дії ОСОБА_5 із ст. 28, 364 ч. 2, 28, 366 ч. 2 КК України на ст. 367 ч. 1 КК України (в редакції від 05.04.2001 року) та призначено 1 000 грн. штрафу. На підставі ст. 74 ч.5, 49 КК України звільнено його від покарання за строком давності.

Вироком Богородчанського районного суду від 12.03.2015 у справі №338/310/15-к ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, та призначено покарання - три роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати виборні посади в органах місцевого самоврядування строком на один рік без штрафу на підставі ст. 5 КК України. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_5 від відбування основного покарання з випробуванням та іспитовим строком терміном на 1 рік. Відповідно до вироку злочин вчинено протягом 2001-2002 років. Ухвалою Богородчанського районного суду від 23.03.2016 у справі №338/310/15-к звільнено ОСОБА_5 від основного призначеного покарання за вироком Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 12.03.2015. Відповідно до довідки №15-08052025/26001 від 07.01.2026 ОСОБА_5 знятий з обліку УВП 13.04.2016 по відбуттю додаткового покарання.

Ухвалою Богородчанського районного суду від 12.03.2015 у справі №338/310/15-к клопотання прокурора відділу прокуратури Івано-Франківської області про звільнення від кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні №0000019 ОСОБА_5 , який підозрюється у вчиненні злочину передбаченого за ч. 2 ст. 366 КК України задоволено. Матеріали кримінального провадження №0000019 за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України провадження - закрито. Звільнено від кримінальної відповідальності ОСОБА_5 , за ч. 2 ст. 366 КК України.

За таких обстави перебіг строків давності притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності, у відповідності до ч. 3 ст. 49 КК України, слід обчислювати з дня вчинення останнього злочину, тобто з жовтня 2007 року.

Таким чином на цей час передбачені законом строки давності притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності за вказані кримінальні правопорушення сплинули.

Даних про те, що в зазначені строки ОСОБА_5 ухилявся від слідства чи суду матеріали кримінального провадження не містять. Також прокурор підтвердив відсутність обставин зупинення таких строків.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно ч. 4 ст. 286 КПК України якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Відповідно до ч. 1 ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно ч. 3 ст. 288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Враховуючи, що з моменту вчинення кримінальних правопорушень минули визначені п. 2, 4 ч. 1 ст. 49 КК України строки притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності та з огляду на викладене, враховуючи обмеження строками давності повноваження держави щодо кримінального переслідування особи, що вчинила злочин, за відсутності обставин, що є перешкодою для застосування положень ст. 49 КК України, суд вважає, що клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364 (в редакції від 15.04.2008), ч. 1 ст. 366 (в редакції від 05.04.2001) КК України, підлягає задоволенню, а тому суд вважає за можливе звільнити обвинуваченого ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності на підставі п. 2. 4 ч. 1 ст. 49 КК України та закрити щодо нього кримінальне провадження.

Запобіжний захід до обвинуваченого не обирався.

Цивільний позов по справі не заявлено.

При цьому, суд не вбачає підстав для стягнення з обвинуваченого процесуальних витрат за проведення експертиз, ураховуючи відповідно до вимог ч. 6 ст. 368 КПК України правовий висновок, що міститься у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 12 вересня 2022 року у справі № 203/241/17. Згідно вказаного висновку, якщо особа звільняється від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, в тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на цій підставі, а відносяться на рахунок держави, окрім витрат, пов`язаних, зокрема, із залученням експерта стороною захисту.

Сторона обвинувачення вказала про відсутність необхідності вирішувати питання речових доказів, якими визнано у кримінальному провадженні №0000006 від 19.09.2025 земельні ділянки, які не вилучалися.

Керуючись ст. 49 КК України, ст. 284, 285, 286, 288 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Клопотання ОСОБА_5 задовольнити.

Звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 364 (в редакції від 15.04.2008), ч. 1 ст. 366 (в редакції від 05.04.2001) КК України на підставі ст. 49 КК України та кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000139 від 19.09.2025, щодо ОСОБА_5 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364 (в редакції від 15.04.2008), ч. 1 ст. 366 (в редакції від 05.04.2001) КК України, закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Копію ухвали після її оголошення вручити сторонам кримінального провадження.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом семи днів з дня її проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області.

Суддя ОСОБА_1

Повний текст ухвали оголошено 08.01.2026.