У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Братського районного суду Миколаївської області від 16 вересня 2025 року, якою накладено арешт на майно, вилучене в ході обшуку за місцем мешкання ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 ,

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі власника майна просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора.

Короткий зміст ухвали слідчого судді.

Ухвалою слідчого судді накладено арешт на майно, вилучене в ході обшуку за місцем мешкання ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

1) мобільний телефон марки «Lenovo» сірого кольору, який поміщено до сейф-пакету № РSР1103541, зроблено відповідні записи, завірено підписами учасників обшуку;

2) стартовий пакет sim-карти Lifecell НОМЕР_1 , який поміщено до сейф-пакету INZ1025615, зроблено відповідні записи, завірено підписами учасників обшуку;

3) 2 сім-карти мобільного зв`язку 1- «Київстар» НОМЕР_2 2- «Lifecell» НОМЕР_3 , які поміщено до сейф-пакету № РSР 1103544, зроблено відповідні записи, завірено підписами учасників обшуку;

4) 14 купюр номіналом 100 (сто) доларів США, які поміщено до сейф-пакету №РSР 1103545, зроблено відповідні записи, завірено підписами учасників обшуку.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі власник майна стверджує, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим та невмотивованим, під час його ухвалення допущено неповноту судового розгляду та істотно порушенні вимоги кримінального процесуального закону.

Зазначає, що відсутні будь які докази того, що вилучені кошти були здобуті злочинним шляхом, крім того слідчим не взято до уваги довідку, щодо кількості нарахування йому заробітної плати, що підтверджує законність наявних в нього грошових коштів.

Звертає увагу, що він не є стороною кримінального провадження, а його майно арештоване без належного обґрунтування, що порушує його права.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

Під час розгляду клопотання прокурора про арешт майна, слідчим суддею встановлені наступні обставини.

В провадженні СВ ВП № 1 Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області перебуває кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000177 від 04.09.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України.

За версією органу досудового розслідування, 04.09.2025 року до Відділення поліції №1 Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області надійшло повідомлення від ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про те, що в період часу з 11:30 год. до 14:30 год. 04.09.2025 року невстановлена особа шляхом відкриття замку вхідних дверей проникла до квартири її матері ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , де з ніші ліжка здійснила крадіжку грошових коштів у сумі 123 тисячі доларів, 5 тисяч євро та близько 300 тисяч гривень, чим завдала ОСОБА_6 матеріального збитку в особливо великих розмірах.

04.09.2025 року відомості про кримінальне правопорушення в порядку ст. 214 КПК України було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000177 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України.

11.09.2025 року на підставі ухвали слідчого судді Братського районного суду Миколаївської області від 10.09.2025 року проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 . Під час обшуку в приміщенні житлового будинку виявлено та вилучено:

- мобільний телефон марки «Lenovo» сірого кольору, який поміщено до сейф-пакету № РSР1103541, зроблено відповідні записи, завірено підписами учасників обшуку;

- стартовий пакет sim-карти Lifecell НОМЕР_1 , який поміщено до сейф-пакету № INZ1025615, зроблено відповідні записи, завірено підписами учасників обшуку;

- 2 сім-карти мобільного зв`язку 1-«Київстар» НОМЕР_2 , 2-« Lifecell» НОМЕР_3 , які поміщено до сейф-пакету № РSР 1103544, зроблено відповідні записи, завірено підписами учасників обшуку;

- 14 купюр номіналом 100 (сто) доларів США, які поміщено до сейф-пакету №РSР 1103545, зроблено відповідні записи, завірено підписами учасників обшуку.

11.09.2025 року постановою слідчого вилучені в ході обшуку речі визнано речовими доказами.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на вище зазначене майно, в обґрунтування клопотання вказав, що виявлене в ході обшуку майно має суттєве значення для встановлення обставин у кримінальному провадженні, відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, накладення арешту на нього необхідно з метою забезпечення його збереження як речового доказу.

Задовольняючи клопотання прокурора, слідчий суддя послався на те, що вказане майно, відповідає критеріям зазначеним у ст.98 КПК України, тобто є речовим доказом, та з метою забезпечення його збереження, як речового доказу, вважав за необхідне накласти арешт на дане майно.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Дослідивши матеріали судового провадження, апеляційний суд приходить до наступного.

Апелянт ОСОБА_4 , просив розглядати апеляційну скаргу без його участі, в порядку письмового провадження.

Від прокурора Єланецького відділу Вознесенської окружної прокуратури ОСОБА_7 надійшла заява про розгляд апеляційної скарги без його участі, в порядку письмового провадження.

У відповідності до приписів ч. 1 ст. 406 КПК України, зазначене є підставою для ухвалення судового рішення в порядку письмового апеляційного провадження.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, ст. 132 КПК України, ст. 173 КПК України повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та спів розмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Разом з тим, згідно зі ст. 7, 16 КПК України, загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Однак, зазначених вимог закону слідчий суддя та прокурор не дотрималися.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, в провадженні СВ ВП № 1 Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області перебуває кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000177 від 04.09.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України.

За версією органу досудового розслідування, 04.09.2025 року до Відділення поліції №1 Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області надійшло повідомлення від ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про те, що в період часу з 11:30 год. до 14:30 год. 04.09.2025 року невстановлена особа шляхом відкриття замку вхідних дверей проникла до квартири її матері ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , де з ніші ліжка здійснила крадіжку грошових коштів у сумі 123 тисячі доларів, 5 тисяч євро та близько 300 тисяч гривень, чим завдала ОСОБА_6 матеріального збитку в особливо великих розмірах.

04.09.2025 року відомості про кримінальне правопорушення в порядку ст. 214 КПК України було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000177 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України.

11.09.2025 року було проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 . Під час якого , було вилучено вище перелічене майно.

Обґрунтовуючи необхідність накладення арешту на дане майно, прокурор посилався на те, що вилучене під час обшуку майно, необхідне для подальшого проведення слідчих (процесуальних) дій та судових експертиз, а також має значення речового доказу, і має істотне доказове значення для встановлення всіх необхідних фактів та обставин у даному кримінальному провадженні. З метою збереження речового доказу, а також збирання, фіксації відомостей, що можуть бути використані у кримінальному провадженні під час досудового розслідування та судового провадження, як докази, просив суд накласти арешт на дане майно.

Накладаючи арешт на вище зазначене майно, слідчий суддя послався на те, що накладення арешту обумовлено метою забезпечення збереження речового доказу та запобігання можливості його приховування, пошкодження.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3, ч. 10 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою збереження речових доказів і накладається на майно будь-якої фізичної (третьої особи) або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Згідно положень ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Разом з тим, як вбачається зі змісту поданого до суду клопотання про арешт майна, прокурор, обґрунтовуючи клопотання, посилається лише на норми кримінального процесуального закону, які передбачають арешт майна та визначають поняття речових доказів в кримінальному провадженні. При цьому, жодного доказу на підтвердження своїх доводів, щодо необхідності накладення арешту на майно ОСОБА_4 , прокурором в клопотанні не наведено. Так, прокурором в клопотанні не зазначені обставини, які б свідчили, що вилучені під час обшуку за місцем мешкання ОСОБА_4 , речі відповідають критеріям визначеним ст. 98 КПК України.

А саме, в клопотанні прокурора наведено лише перелік майна, проте, не зазначено яку інформацію містить вказане майно, яка могла бути використана як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в межах якого застосовується захід забезпечення кримінального провадження. Не зазначено, яким саме критеріям речових доказів відповідає вилучене майно, які сліди кримінального правопорушення може містити дане майно, яким чином дане майно може бути використано як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Крім того, слід зазначити, що майно, про арешт якого ставить питання прокурор в своєму клопотання, було вилучено за місцем проживання ОСОБА_4 , який немає статусу підозрюваного в цьому кримінальному провадженні. Таким чином, прокурором не доведено, що майно, вилучене за місцем проживання ОСОБА_4 , має будь яке відношення до кримінального провадження № 0000177 від 04.09.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України та може бути використано як доказ в цьому кримінальному провадженні.

Наведені обставини, свідчать про відсутність підстав для накладення арешту на перелічене вище майно саме з метою забезпечення збереження речових доказів. Оскільки, прокурором в клопотанні не доведено, що майно, про арешт якого ставиться питання в його клопотанні, було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Разом з тим, слідчим суддею фактично не було проаналізовано клопотання прокурора з боку обґрунтованості та співрозмірності, наявності необхідності накладення арешту на майно третіх осіб, не визначено розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідки арешту майна для його власника. З урахуванням того, що ОСОБА_4 , у цьому кримінальному проваджені є третьою особою, щодо майна якої вирішується питання. Про підозру у вчиненні кримінального правопорушення йому не повідомлено та в матеріалах клопотання відсутні будь які відомості, щодо причетності даної особи до вчинення кримінального правопорушення.

З матеріалів судового провадження вбачається, що накладення арешту на вище перелічене майно, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи потребам досудового розслідування і при вказаних обставинах явно порушує справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження, що у свою чергу нівелює накладення арешту на таке майно з метою забезпечення збереження речових доказів.

Прокурор при зверненні до суду, а слідчий суддя під час розгляду клопотання, в порушення ст. 171, 173 КПК України, не оцінили розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для його власника.

Враховуючи, що на стадії досудового розслідування слідчим суддею здійснюється функція судового контролю, яка за своїм духом виступає механізмом стримувань та противаг при здійсненні досудового розслідування, колегія суддів вважає, що висновки слідчого судді про необхідність накладення арешту на вище зазначене майно, яке є власністю третьої особи є передчасними та не відповідають вимогам кримінального процесуального закону.

На переконання колегії суддів, на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування не виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, оскільки за викладених у клопотанні обставин та із доданих до нього матеріалів не вбачається необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги про незаконність ухвали слідчого судді, у зв`язку з чим ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання прокурора.

Керуючись ст. 100, 117, 170, 171, 173, 376, 405, 407, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Братського районного суду Миколаївської області від 16 вересня 2025 року, якою накладено арешт на майно, вилучене в ході обшуку за місцем мешкання ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 , - скасувати.

Постановити нову ухвалу.

В задоволенні клопотання прокурора Єланецького відділу Вознесенської окружної прокуратури ОСОБА_8 про арешт майна вилученого в ході обшуку за місцем мешкання ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 , - відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді