ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2026 року

м. Хмельницький

Справа № 686/20118/25

Провадження № 11-кп/820/149/26

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:

судді - доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Хмельницькому, в режимі відеоконференцзв`язку, апеляційні скарги обвинуваченого за ч.4 ст. 190, ч.1 ст. 209 КК України ОСОБА_7 і захисника ОСОБА_6 на ухвалу Хмельницького міськрайоного суду Хмельницької області від 26 грудня 2025, в межах кримінального провадження № 0001524 від 18 травня 2025, про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою клопотання прокурора задоволено та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, а саме по 24 лютого 2026 року.

В разі внесення застави в розмірі 802420 грн. на обвинуваченого ОСОБА_7 будуть покладені наступні обов`язки;

-прибувати до суду за кожною вимогою;

-не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду;

- повідомляти прокурора, суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватись від спілкування із особами, які мають відношення до даної кримінальної справи;

- здати на зберігання до відповідних державних органів на зберігання документи, що дають право на виїзд з України.

Суд мотивував своє рішення тим, що на даний час ризики, які були враховані при обранні запобіжного заходу обвинуваченому, не відпали, оскільки не допитані усі свідки у справі, обвинувачений має не погашену судимість, постійного місця проживання в Хмельницькому та стійких соціальних зв`язків немає, не працює, обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, що дає суду підстави для задоволення клопотання прокурора та продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити його процесуальну поведінку.

Не погоджуючись з ухвалою суду, обвинувачений ОСОБА_7 і захисник ОСОБА_6 подали апеляційні скарги, в яких просять скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою обрати ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту або інший альтернативний запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Апелянти стверджують, що жодний ризик у клопотанні про продовження строку тримання під вартою, передбачений ст. 177 КПК України, слідчим та прокурором не доведений. Сторона захисту вважає, що ухвала винесена з недотриманням вимог КПК України, провадження у судовому засіданні проведено без своєчасного, всебічного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин справи, вирішення її в точній відповідності з законом, висновки судді, викладені в ухвалі не відповідають дійсності, є передчасними, необгрунтованими та немотивованими. Апелянти звертають увагу, що ОСОБА_7 мав і має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , батьків та неповнолітню дитину, що свідчить про те, що будь-якого умислу переховуватися від суду в нього нема і не було. Також, сторона захисту звертає увагу, що будь-якого ризику незаконного впливу обвинуваченим ОСОБА_7 на свідків у кримінальному провадженні немає і не буде. Він ніяким чином не перешкоджав проведенню повного, всебічного і об`єктивного досудового розслідування та не буде впливати будь-яким чином на показання свідків, під час судового розгляду. Під час досудового розслідування усі інші учасники кримінального процесу надали письмові показання, які є суттєвими і підстав для їхньої зміни не встановлено, а тому, під час судового розгляду ОСОБА_7 не буде впливати на прийняття судового рішення за результатами розгляду справи по суті. Апелянти звертають увагу, що тривале перебування в одній і тій ж кімнаті має негативний вплив на психологічний та емоційний стан ОСОБА_7 . Постійне перебування в камері, так би мовити «стирає» рамки розмежування та поділу дня на робочі години та години відпочинку, кожний день являється - «безкінечним днем», що, в свою чергу, призводить до пригніченого настрою ОСОБА_7 .

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , на підтримку апеляційних скарг, з посиланням на зазначені у них доводи, прокурора, який заперечив проти їх задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

У відповідності до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з приписами п.1 ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Виходячи з вимог ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до частин 1-3 статті 331 КПК України, під час судового розгляду суд, за клопотанням сторони обвинувачення або захисту, має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід стосовно обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань, суд, під час судового розгляду, зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання, суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, в порядку ст.199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має розцінюватися, в кожному кримінальному провадженні, з урахуванням конкретних обставин.

Ухвала місцевого суду, на думку колегії суддів, відповідає зазначеним критеріям.

Як убачається з матеріалів судового провадження, на розгляді в Староконстянтинівському районному суді Хмельницької області перебуває кримінальне провадження №0000540 від 02 квітня 2025 про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 190, ч.1 ст. 209 КК України.

Прокурором, в суді першої інстанції, подано клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , яке відповідає вимогам ст.ст.184, ч.3 ст.199 КПК України, які ставляться до клопотань слідчого, прокурора про продовження строку тримання під вартою.

В обґрунтування клопотання прокурор посилався на продовження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_7 , після вчинення кримінального правопорушення, негайно покинув м. Хмельницький, не має постійного місця проживання у м. Хмельницький, не має постійних соціальних зв`язків, не допитано свідків, може незаконно впливати на свідків, перебуваючи на волі може вчиняти ряд нових майнових злочинів, оскільки був раніше судимий за вчинення таких і судимість не погашена, що обумовлює необхідність продовження застосованого запобіжного заходу.

Наведені в клопотанні прокурора підстави для продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, належним чином, перевірялись суддею. При цьому був опитаний ОСОБА_7 , захисник ОСОБА_6 , вислухана думка прокурора, з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження строку запобіжного заходу.

Обвинуваченому ОСОБА_7 , під час досудового розслідування, 23.05.2025 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, з визначенням застави, який неодноразово продовжувався, і строк дії якого, оскаржуваною ухвалою, продовжено по 24 лютого 2026 року з визначенням застави в розмірі 802420грн., в разі внесення якої на нього будуть покладені обов`язки, зазначені в ухвалі суду.

До спливу цього строку судове провадження завершити не представляється можливим.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчинені тяжких злочинів, передбачених за ч.4 ст. 190, ч.1 ст. 209 КК України, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі, зокрема, за ч.4 ст.190 КК України на строк від трьох до восьми років, та які, в умовах воєнного стану, визначаються високим ступенем суспільної небезпеки.

Місцевий суд прийшов до обґрунтованого висновку, що перебуваючи на волі, та зважаючи на покарання, яке загрожує ОСОБА_7 , у випадку доведення винуватості у вчиненні кримінальних правопорушень, він може ухилятись від суду.

На даний час ризики, які були враховані при обранні запобіжного заходу обвинуваченому, не відпали, оскільки не допитані усі свідки у справі, постійного місця проживання в Хмельницькому та стійких соціальних зв?язків він немає, не працює, обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, що дало суду підстави для задоволення клопотання прокурора та продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, адже лише такий найсуворіший запобіжний захід, на даний час, зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку.

При цьому суд врахував наявність в обвинуваченого постійного місця проживання у Львівській області, батьків та неповнолітньої дитини, однак обґрунтовано дійшов висновку, що ці обставини не є визначальними, оскільки вже існували на момент обрання йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою та були враховані.

Прокурор довів, що застосування стосовно ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою не встановлено.

Доводам захисника про можливість застосування ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу надавалась оцінка попередніми ухвалами суду.

Твердження апелянта про відсутність ризиків, а відтак і про можливість зміни запобіжного заходу, не знайшли свого підтвердження, під час їх розгляду апеляційним судом, з врахуванням характеру висунутого обвинувачення та обставин кримінального провадження.

Колегія суддів враховує те, що чинний КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений (обвинувачена) при застосуванні до нього (неї) більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього (неї) процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 ч.1 ст.177 КПК України, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

За таких обставин посилання захисника на те, що прокурор не підтвердив зазначені ризики конкретними доказами не заслуговують на увагу

Отже потреба в обмеженні права на особисту свободу обвинуваченого, шляхом продовження, останньому, найсуворішого виду запобіжного заходу, є виправданою.

Суд першої інстанції, врахувавши всі ризики та обставини, визначені ст.178 КПК України, в їх сукупності, прийшов до обґрунтованого висновку, що лише найсуворіший запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 , з чим погоджується апеляційний суд.

Крім того, жодних переконливих доказів з приводу того, що зменшились ризики, передбачені ст.177 КПК України, до суду апеляційної інстанції стороною захисту надано не було.

Твердження апеляційної скарги про наявність у ОСОБА_7 постійного місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , батьків та неповнолітньої дитииу, що свідчить про те, що будь-якого умислу переховуватися від суду в нього нема і не було, на увагу суду не заслуговують, оскільки не є беззаперечними підставами, відповідно до вимог КПК України, для зміни ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який.

З приводу доводів сторони захисту, що тривале перебування в одній і тій ж кімнаті має негативний вплив на психологічний та емоційний стан ОСОБА_7 , постійне перебування в камері, так би мовити «стирає» рамки розмежування та поділу дня на робочі години та години відпочинку, кожний день являється - «безкінечним днем», що в свою чергу призводить до пригніченого настрою ОСОБА_7 , то жодних медичних висновків, психологічних експертиз або інших об`єктивних доказів неможливості утримання його під вартою, за станом здоров`я, суду не надано.

З огляду на викладені обставини твердження захисника про те, що вказана ухвала суду винесена з недотриманням вимог КПК України, провадження у судовому засіданні проведено без своєчасного, всебічного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин справи, вирішення її в точній відповідності з законом, висновки судді, викладені в ухвалі не відповідають дійсності, є передчасними, необгрунтованими та немотивованими, то вони є помилковими.

Посилання захисника на те, що йому незрозуміло чому суд продовжив ОСОБА_7 найсуворіший запобіжний захід і не взяв до уваги клопотання сторони захисту про застосування обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу пояснюються змістом оскаржуваної ухвали, в якій суд виклав мотиви постановленого судового рішення.

Інші доводи апелянтів не спростовують таких висновків слідчого судді.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді ухвалити законне та вмотивоване рішення, колегією суддів не виявлено, а наведені в апеляційних скаргах доводи не є достатніми для скасування оскаржуваної ухвали.

За таких обставин, колегія суддів вважає ухвалу суду першої інстанції законною, обґрунтованою та вмотивованою, порушень норм чинного КПК України, які могли б стати підставою для скасування чи зміни судового рішення, не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404,405,407, 418, 4221 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Ухвалу Хмельницького міськрайоного суду Хмельницької області від 26 грудня 2025 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого за ч. 4 ст. 190, ч.1 ст. 209 КК України ОСОБА_7 , в межах кримінального провадження № 000001524 від 18 травня 2025 - залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 і захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3