УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2026 року

м. Київ

справа № 552/6583/22

провадження № 51-78ск26

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 06 жовтня 2025 року у кримінальному провадженні № 0000227 щодо ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст оскарженого судового рішення

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 18 лютого 2025 року

ОСОБА_4 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК

на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності; кримінальне провадження № 0000227 за обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК, закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

Полтавський апеляційний суд ухвалою від 06 жовтня 2025 року вказане рішення місцевого суду від 18 лютого 2025 року залишив без змін.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

ОСОБА_4 у касаційній скарзі, покликаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати оскаржене судове рішення та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Вважає, що апеляційний суд під час апеляційного розгляду належним чином

не перевірив застосовану районним судом правову процедуру вирішення питання про закриття провадження, а також роз`яснення учасникам справи її суті та наслідків, а доводи, викладені у його апеляційній скарзі, визнав нікчемними лише

з тієї підстави, що клопотання про закриття провадження було подано ним,

при цьому належим чином їх не перевіривши. Зауважує, що під час судового розгляду вину у вчиненому у повному обсязі він не визнав, як і обставини вчинення ДТП та заявлені у справі цивільні позови. Зазначає, що під час підготовчого провадження відмовлявся від закриття справи на підставі ст. 49 КК, однак районний суд не дотримався належної правової процедури при вирішенні питання

про закриття кримінального провадження та звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК.

Мотиви суду

Перевіривши доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку,

що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, виходячи з такого.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

За частиною 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення

у межах касаційної скарги.

Як убачається з ухвали місцевого суду від 18 лютого 2025 року, суд розглянувши клопотання ОСОБА_4 , дійшов висновку про необхідність звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК у зв`язку

із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закрив кримінальне провадження.

Як вказав суд в ухвалі, відповідно до частин 1, 4 ст. 286 КПК звільнення

від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом. Якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Так, санкцією ч. 1 ст. 286 КК передбачене покарання у виді штрафу від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт

на строк до двох років, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність),

за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі

не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Отже, як підсумував суд, кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , є нетяжким злочином.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі

на строк не більше двох років.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності притягується вперше; станом на 18 лютого 2025 року сплинули строки давності притягнення останнього до кримінальної відповідальності

за вчинення кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 286 КК.

Таким чином, суд за наявності передбачених п. 2 ч. 1 ст. 49 КК підстав

для звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1

ст. 286 КК, та закриття кримінального провадження, задовольнив заявлене клопотання.

Суд апеляційної інстанції, переглянувши постановлену ухвалу від 18 лютого

2025 року за апеляційною скаргою ОСОБА_4 , доводи якої є аналогічними доводам у його касаційній скарзі, ствердив про її правильність та обґрунтовано залишив її без змін, зазначивши підстави постановлення такого судового рішення.

При цьому у вказаному судовому рішенні суд зазначив, що із звукозапису судового засідання від 18 лютого 2025 року вбачається, що всупереч апеляційним доводам, головуючий суддя роз'яснив ОСОБА_4 суть обвинувачення, підставу його звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. Крім того, на запитання судді чи розуміє ОСОБА_4 наслідки його звільнення від кримінальної відповідальності

з нереабілітуючих підстав, обвинувачений відповідав стверджувально. Зазначену позицію обвинуваченого у судовому засіданні також підтримав його захисник. В ході судового розгляду прокурор додатково завернув увагу на необхідність вирішити питання щодо накладеного на майно арешту та процесуальних витрат, пов'язаних із проведенням експертизи у зв'язку із звільненням обвинуваченого від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що місцевий суд повністю виконав вимоги ч. 3 ст. 285 КПК.

Крім того, як зауважив апеляційний суд, враховуючи позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 11 листопада 2020 року у справі № 455/229/17, звільнення від кримінальної відповідальності особи у зв`язку із закінченням строків давності (ст. 49 КК) застосовується, незважаючи на невизнання нею своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення; про згоду особи на звільнення її від кримінальної відповідальності за цією статтею може свідчити клопотання про звільнення її

від кримінальної відповідальності.

Отже, як вказала колегія суддів, оскільки кримінальне провадження місцевий суд закрив за клопотанням обвинуваченого ОСОБА_4 , яке підтримали у судовому засіданні як обвинувачений, так і його захисник, доводи апеляційної скарги щодо неправомірного закриття місцевим судом кримінального провадження з огляду

на невизнання обвинуваченим своєї вини, є нікчемними.

З наведеними в ухвалі висновками погоджується і колегія суддів касаційного суду.

Постановлена у кримінальному провадженні ухвала апеляційного суду є належно вмотивованою та обґрунтованою, її зміст відповідає вимогам ст. 419 КПК, у ній наведено мотиви, з яких виходив суд, та положення закону, якими він керувався

під час її постановлення.

Таким чином, Суд не вбачає підстав для скасування оскарженої ухвали

через допущені, на думку ОСОБА_4 , істотні порушення вимог

кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України

про кримінальну відповідальність.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для скасування судового рішення, у касаційній скарзі ОСОБА_4 не наведено.

Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Враховуючи викладене, Суд вважає, що відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК

у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд,

постановив:

Відмовити ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження

за його касаційною скаргою на ухвалу Полтавського апеляційного суду

від 06 жовтня 2025 року щодо нього.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3