У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

17 листопада 2025 р. м. Київ

Слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

представника скаржника адвоката ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Солом`янського районного суду м. Києва скаргу адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , на постанову слідчого про відмову у визнанні потерпілим,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , звернувся до слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва зі скаргою на постанову слідчого про відмову у визнанні потерпілим.

Скарга мотивована наступним. 01.04.2025 детективами Національного антикорупційного бюро України за погодженням із Спеціалізованою антикорупційною прокуратурою здійснено повідомлення про підозру адвоката ОСОБА_4 , нібито, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 376-1 КК України, в рамках кримінального провадження №0000620. 22.04.2025 Інтернет-видання «Дзеркало тижня» опублікувало статтю: «ІНФОРМАЦІЯ_2» (https://zn.ua/ukr/anticorruption/sprava-advokativ-khakeriv-jak-nabu-vijaviloparazitiv.html) - за авторством ОСОБА_5 . Детально вивчивши зміст статті стороною захисту констатовано, що вона містить інформацію, що становить таємницю досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000620 від 18.12.2023, яка могла перебувати у володінні лише детективів НАБУ, які входять до складу слідчої групи у кримінальному провадженні, зокрема анкетні дані осіб, які фігурують у кримінальному провадженні, у тому числі, осіб які не мають статусу підозрюваних у кримінальному провадженні, однак згадуються у процесуальних документах, строків проведення оперативнотехнічних заходів щодо адвокатів, детального аналізу та строків отримання детективами НАБУ доказів у кримінальному провадженні, у тому числі висновків експертиз, які не надавались стороні захисту, тощо. При цьому, журналістка у статті посилається на «наші джерела у правоохоронних органах», якими з огляду на орган досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000620 від 18.12.2023, можуть бути лише детективи, включені до складу слідчої групи, зокрема - старший слідчої групи старший детектив Національного бюро Другого підрозділу детективів Першого Головного підрозділу детективів НАБУ ОСОБА_6 . Окремо варто відмітити, що опублікована стаття викладена у принизливому форматі, містить велику кількість припущень та тверджень, які не містять доказів, а також зміст статті опосередковано викликав у стороннього спостерігача переконання про винність ОСОБА_4 у вчиненні злочинів. Враховуючи викладене, представниками ОСОБА_4 скеровано заяву про вчинення детективами групи детективів Національного антикорупційного бюро розголошення даних оперативно-розшукової діяльності та досудового розслідування, що призвело до приниження честі та гідності осіб, поєднано з порушенням презумпції невинуватості, що свідчить про можливе вчинення ними кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 387 КК України. У подальшому, на виконання ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду від 06.06.2025 по справі 760/12103/25, детективами Національного антикорупційного бюро України розпочато досудове розслідування кримінального провадження №0000345 від 12.06.2025 за ч. 3 ст. 387 КК України. 03.07.2025 ним, в інтересах ОСОБА_4 , на адресу Національного антикорупційного бюро України скеровано заяву про залучення до провадження у якості потерпілого. Зазначена заява мотивована тим, що вчиненим кримінальним правопорушенням ОСОБА_4 завдано моральної шкоди, що у відповідності до ст. 55 КПК України являється самостійною підставою для визнання особи потерпілою. У подальшому, ним отримано постанову старшого детектива Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_7 від 07.07.2025 про відмову у визнанні ОСОБА_4 потерпілим у кримінальному провадженні №0000345 від 12.06.2025 (надалі - Постанова-1). Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 23.07.2025 по справі № 760/19181/25 постанову старшого детектива Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_7 від 07.07.2025 про відмову у визнанні ОСОБА_4 потерпілим - скасовано у зв`язку з формальністю процесуального рішення та його необґрунтованістю. У подальшому, 23.07.2025 мною, в інтересах ОСОБА_4 , на адресу Національного антикорупційного бюро України скеровано доповнення до заяви про залучення до провадження у якості потерпілого із нормативним обґрунтуванням підстав для надання процесуального статусу з посиланням на відповідні обставини вчинення кримінального правопорушення. 15.08.2025 ним отримано другу Постанову про відмову у визнанні ОСОБА_4 потерпілим у кримінальному провадженні від 31.07.2025 (надалі - Постанова-2). Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 11.09.2025 по справі № 760/22647/25 постанову старшого детектива Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_7 від 31.07.2025 про відмову у визнанні ОСОБА_4 потерпілим - скасовано у зв`язку з формальністю процесуального рішення та його необґрунтованістю. 03.10.2025 ним отримано третю Постанову про відмову у визнанні ОСОБА_4 потерпілим у кримінальному провадженні від 25.09.2025 (надалі - Постанова-3), за підписом заступника керівника Першого Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_8 . За своїм змістом Постанова-3 ґрунтується на «внутрішньому переконанні» ОСОБА_8 та наступних твердженнях (стисло): 1. Відсутність доказів причетності детективів Національного антикорупційного бюро України до публікації статті журналіста інтернет-видання «Дзеркало тижня» та безпосередньо до розголошення відомостей досудового розслідування; 2. Відсутність підстав вважати статтю журналіста інтернет-видання «Дзеркало тижня» такою, що ґрунтується на відомостях досудового розслідування кримінального провадження №0000620; 3. Відсутність причинно-наслідкового зв`язку між ймовірним розголошенням таємниці досудового розслідування та настанням наслідків у вигляді моральної шкоди. На думку представників ОСОБА_4 зазначена Постанова-3 являється за своїм змістом аналогічною до раніше винесеної Постанови-2 (яка була скасована Судом), поверхневою, маніпулятивною та такою, що не ґрунтується на фактичних обставинах вчинення кримінального правопорушення, у зв`язку з наступним. У подальшому, для звучності Суду використані тези самої статті журналіста інтернет-видання «Дзеркало тижня» (надалі - Стаття) та твердження детектив ОСОБА_8 (надалі - Детектив), якими він обґрунтовує вищезазначені висновки.

1. «За даними слідства, адвокати, включно зі згаданим ОСОБА_4, мали несанкціонований доступ до матеріалів судових рішень не менш як 100 кримінальних проваджень правоохоронних органів, зокрема до 30 справ НАБУ про топкорупцію» (Стаття) «Проведеними слідчими діями у ході досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні, зокрема, допитом в якості свідка детектива, який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000620, встановлено, що вказана інформація лише частково відповідає дійсності, так як конкретний обсяг кримінальних правопорушень, щодо яких здійснено несанкціоновані дії у ЄДРСР у розслідуваному кримінальному провадженні не обраховувався (Детектив). Наведені журналістом відомості досудового розслідування, зокрема щодо орієнтовної кількості переглянутих проваджень та їх підслідність, не могли бути отримані будь-яким іншим шляхом окрім як від органу досудового розслідування. Більш того, навіть сама журналіст зазначає приблизну (орієнтовну) кількість проваджень, використовуючи словосполучення «НЕ МЕНШ ЯК 100», що якраз і підтверджується показами детектива, яким зазначено про відсутність чіткого обліку. На окрему увагу заслуговує і твердження допитуваного детектива про те, що наведена журналістом інформація лише частково відповідає дійсності. Отже, відомості журналіста щодо «підслідності 30 справ до НАБУ» є цілком достовірними. «Крім того, оглядом відкритих ресурсів в інтернет-мережі встановлено, що відповідна інформація публікувалася на порталі «Антикор» під назвою «Скандал із «прослуховуванням»: НАБУ викрило адвокатів, які зливали закриті судові рішення» (Детектив) Наведені твердження детектива ОСОБА_8 не знаходять свого підтвердження, оскільки переглядом зазначеної ним статті на порталі «Антикор» не виявлено жодної згадки про кількість, нібито, переглянутих у ЄДРСР кримінальних проваджень та їх підслідність до НАБУ.

2. «А вже до 2022-го, за інформацією джерел zn.ua, знайшли «ексклюзивний» спосіб захисту своїх клієнтів - за допомогою хакера ОСОБА_39. 2019 року він отримав два роки умовно у справі, яку тоді розслідували ті самі майбутні адвокати «Гарантії ваших прав». ОСОБА_39 проникав до державних реєстрів і збирав закриту інформацію - аж до переміщень чинного глави ГУР. Кілька років по тому вони зробили його ключовим виконавцем у своїй «цифровій схемі». Як стверджують джерела, ймовірно частину справ, до яких адвокати отримували доступ і зливали клієнтам дані, нині розслідує СБУ.» (Стаття) «Водночас варто зауважити, що в ході досудового розслідування, зокрема, проведеними оглядами відкритих ресурсів інтернет-мережі встановлено, що інформація про ОСОБА_9 , як обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення у сфері використання електроннообчислювальних машин (комп`ютерів), систем та комп`ютерних мереж і мереж електрозв`язку (справа №757/32060/19-к, потерпілий ОСОБА_10 ), доступна у відкритих джерелах, зокрема на порталі «Судова влада» та у відкритій частині Єдиного реєстру судових рішень.» (Детектив) Наведеним твердженням детектив жодним чином не спростовує обізнаність журналіста видання «Дзеркало тижня» про роль, яку орган слідства намагається інкримінувати ОСОБА_11 в рамках провадження №0000620. Яким чином судова справа Печерського районного суду за 2019 рік має стосуватись розголошення таємниці слідства у кримінальному провадженні №0000620 залишається загадкою та намаганням детектива ОСОБА_8 маніпулювати фактами та обставинами. «Крім того, у ході допиту в якості свідка детектива, який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000620, останній повідомив, що теза «А вже до 2022-го, за інформацією джерел zn.ua, знайшли «ексклюзивний» спосіб захисту своїх клієнтів - за допомогою хакера ОСОБА_12 » - не відповідає матеріалам кримінального провадження. (Детектив) Чергове твердження детектива ОСОБА_8 , яке не ґрунтується на фактичних обставинах та являється лише формальним способом позбавити належного статусу ОСОБА_4 . За практично чотиримісячне розслідування, детективи Національного бюро не знайшли підстав провести допит заявника (потерпілого), провести огляд матеріалів кримінального провадження №0000620, що надало б можливість особисто пересвідчитись слідчим шляхом, що твердження зазначені журналістом аналогічні ролі, яку орган слідства намагається інкримінувати

ОСОБА_11 «…розслідування діяльності групи, що кваліфікується НАБУ як «злочинна» (на сьогодні під підозрою - адвокати ОСОБА_13 , ОСОБА_14 і ОСОБА_15 , а в зоні уваги детективів - шість із двадцяти працівників контори)» (Стаття) «Проведеними слідчими діями у ході досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні, зокрема, допитом в якості свідка детектива, який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000620, встановлено, що вказана інформація частково відповідає дійсності в частині відомостей про підозрюваних осіб. Водночас в іншій частині матеріали досудового розслідування не містять інформації про шість із двадцяти працівників контори, які в зоні уваги детективів.» (Детектив) Як і в попередньому блоці, звертає увагу, що детективи Національного бюро не знайшли підстав провести допит заявника (потерпілого) та провести огляд матеріалів кримінального провадження №0000620, що надало б можливість особисто отримати копії документів, в яких містяться твердження про можливу причетність ще шести осіб до вчинення, нібито, кримінального правопорушення. «У той же час проведеним у ході досудового розслідування оглядом відкритих інтернет-ресурсів встановлено, що інформація про ОСОБА_4 , як про особу, якій повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 376-1 КК України, та механізм протиправних дій була опублікована у засобах масової інформації задовго до статті під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2. Зокрема про це свідчать наступні джерела: 6 посилань». (Детектив) У якості обґрунтування тезису про відсутність факту розголошення відомостей досудового розслідування, детективом зазначено, що інформація стосовно повідомлення ОСОБА_4 про підозру та механізм, нібито, вчинення протиправних дій був опублікований у ряді інших ЗМІ. При цьому детективом надано перелік з 6 посилань на інтернет-видання, водночас не враховано, що 2 з них являються виданням «Дзеркало тижня» (яке і розповсюдило відомості досудового розслідування), 2 видання зробило посилання про копіювання статті видання «Дзеркало тижня», решта видань взагалі не зазначають саме ті, конкретні відомості, про які йшлось.

4. «Якщо вірити нашому джерелу, то у списку справ, до яких адвокати доклали руки - чи то як учасники процесу, чи як тіньові радники, - фігурують досить вагомі прізвища» (Стаття) «Разом з тим, оглядом інтернет-ресурсу у ході досудового розслідування виявлено публікацію на сайті Національного антикорупційного бюро України під назвою «НАБУ і САП викрили схему незаконного доступу до закритих судових рішень (відео), зі змісту якої (у тому числі відео) можна зробити висновок про вагомість прізвищ, які фігурували у справах, по яким здійснено несанкціонований доступ.» (Детектив) На великий жаль, детектив ОСОБА_8 під час проведення огляду інтернетресурсу, не спромігся прочитати повність статтю видання «Дзеркало тижня» або ж хоча б дочитати зацитований абзац, оскільки після слів «вагомі прізвища» йдеться наступне: « ОСОБА_16 (одеський девелопер), ОСОБА_17 (забудовник), ОСОБА_18 (львівський бізнесмен), ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 .». Тобто детектив ОСОБА_8 умисно маніпулює у своїй постанові вибірковими тезами журналіста і під них намагається знайти виправдання появи тієї чи іншої інформації у ЗМІ. Як свідчить наведений повний уривок статті, жодне відео Національного бюро не могло надати настільки детальну та повну інформацію, зібрану виключно в межах слідства.

5. «Оперативні заходи НАБУ тривали півтора місяця - від середини листопада до кінця грудня 2023 року. Все, що відбувалося в офісі, фіксувалося в режимі реального часу. Однак, як стверджують наші співрозмовники в правоохоронних органах, оперативні дії довелось достроково припинити через форс-мажор: … фігуранти увімкнули пильність і запросили технічних фахівців.» (Стаття) «Відповідно до показів свідка у кримінальному провадженні, вище вказані відомості у статті журналіста не відповідають дійсності, тобто матеріалам досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000620.» (Детектив) Абсолютно безпідставні висновки детектива ОСОБА_8 , які базуються на показах ОСОБА_6 , особи яка безпосередньо причетна, на думку потерпілого, до вчинення розголошення відомостей досудового розслідування. Детективом ОСОБА_8 жодним чином не розкрито свій висновок щодо обставин, які не відповідають дійсності. У разі належного проведення огляду матеріалів кримінального провадження №0000620, вдалось би особисто здобути підтвердження того, що відомості, наведені журналістом у статті являються абсолютно точними як у датах так і у фактах.

6. «Під час подальших слідчих дій - у їхнього спільника-хакера було вилучено електронні пристрої, включно з телефонами та ноутбуками ОСОБА_31 адвоката ОСОБА_24 . (за інформацією джерел у Нацполі, у вересні минулого року ОСОБА_31 вдалося виїхати за межі України)» (Стаття) «Як встановлено у ході досудового розслідування, відповідно до отриманих копій матеріалів кримінального провадження №0000620, із частиною матеріалів вказаного кримінального провадження були ознайомлені та отримали їх копії щонайменше троє підозрюваних, а саме ОСОБА_4 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 та їхні захисники. А тому твердження про володіння вказаною інформацією виключно детективами не відповідає дійсності.» (Детектив) З наведеного твердження детектива ОСОБА_8 очевидно вбачається намагання допустити, що інформацію для написання статті «Як НАБУ викрило паразитів» надали самі фігуранти статті, що є абсурдним. Більш того, ні на момент розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, ні на момент публікації статті, сторона захисту не володіла інформацією щодо перетину ОСОБА_31 державного кордону. Зазначена інформацію могла бути у розпорядженні виключно детективів Національного бюро.

7. «Як стверджують наші джерела в правоохоронних органах, у ході слідства також були зафіксовані ознаки підготовки до надання неправомірної вигоди - як судді, так і експертам, за висновок, який міг би лягти в основу виправдувального вироку» (Стаття) «Відповідно до встановленої у ході досудового розслідування інформації, під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000620 детективами проведено обшуки у значної кількості осіб, у тому числі в Деснянському районному суді м. Києва, зі змісту ухвал у яких можна було дізнатися про суть кримінальних правопорушень. З огляду на викладене твердження адвоката про те, що вказана інформація відома лише органу досудового розслідування цілком об`єктивно піддається сумніву.» (Детектив) Вчергове твердження детектива ОСОБА_8 являються необґрунтованими, а проведене слідство поверховим, оскільки за наявними відомостями обшук приміщення Деснянського районного суду м. Києва проводився у іншому кримінальному провадженні, при цьому, зв`язок з кримінальним провадженням №0000620 не вбачався на той момент. Наведені обставини знову таки підтверджують наявність у розпорядженні журналіста видання «Дзеркало тижня» відомостей слідства, які могли бути лише у сторони обвинувачення.

8. «Відновити повну схему цифрового втручання в реєстр удалося лише в середині 2024 року, коли фахівці НАБУ та Кіберполіції зламали ноутбуки фігурантів. За твердженням одного із джерел у правоохоронній системі, робота з вилученими пристроями зайняла близько пів року.» «У січні слідчі вилучили додаткові матеріали в провайдера - на його сервері знаходився фрагмент цифрової інфраструктури.» (Стаття) «Допитаний в ході досудового розслідування в якості свідка детектив, який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000620, повідомив, що вказана інформація не відповідає дійсності щодо конкретного часу необхідного для подолання системи логічного захисту конкретного ноутбука. Тому твердження адвоката про обізнаність журналіста із ходом проведення слідчих дій і їх тривалістю не відповідає дійсності.» (Детектив) Тобто сам детектив, приймаючи рішення про відмову у визнанні потерпілим, стверджує, що журналіст неправильно зазначили час потрібний для зламу ноутбуку, водночас стосовно органу, котрий здійснив злам та стосовно віднайдення цифрової інфраструктури у провайдера, журналіст надала абсолютно точно інформацію.

9. «Як розповідають наші джерела, ймовірно, зловмисники використовували логін судді Шевченківського суду Києва, здогадно - ОСОБА_27 . Сам суддя стверджує, що нібито не знав про використання своїх даних» (Стаття) «У ході допиту вище згаданого свідка у кримінальному провадженні встановлено, що вказана інформація, опублікована у журналістській статті, частково відповідає дійсності. Крім того відомості про використання логіну і паролю судді Шевченківського районного суду м. Києва згадувалася у тому числі під час відкритого судового розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу щодо підозрюваного у кримінальному провадженні №0000585, що підтверджено у ході огляду відкритих інтернет - ресурсів та відкритої частини Єдиного державного реєстру судових рішень. Твердження адвоката про необізнаність сторони захисту із вказаною інформацією є недостовірними, так як інформація про спосіб доступу до ЄДРСР наявна у повідомленні про підозру, врученому всім підозрюваним у кримінальному провадженні №000620.» (Детектив) Беззаперечно, сторона захисту у кримінальному провадженні №000620 обізнана про спосіб, нібито, доступу до ЄДРСР, водночас відомості щодо ПІБ судді або його показів не були предметом відкритих судових засідань та не публікувались у ЗМІ до часу виходу статті видання «Дзеркало тижня».

10-11. «Офіційна експертиза. Спочатку аудіозаписи було передано на фоноскопічну експертизу до Центру судових експертиз МВС. Однак у січні 2025 року експерти повідомили, що не можуть дати однозначного висновку» (Стаття ) «Після цього записи передали до Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз, що підпорядковується Міністерству юстиції…Проте львівські експерти професійно виконали свою роботу й у результаті визнали записи автентичними, забезпечивши юридичну основу для наступного етапу кримінального провадження» (Стаття ) «Відповідно до показів свідка у кримінальному провадженні інформація наведена у п.10-11 лише частково відповідає дійсності. Разом з тим, відповідно до отриманих у ході досудового розслідування копій матеріалів кримінального провадження №0000620 судовий розгляд клопотань про обрання запобіжного заходу підозрюваним ОСОБА_4 , ОСОБА_25 та ОСОБА_26 відбувалися в режимі відкритих судових засідань, у ході яких досліджувались фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та озвучувалися відомості щодо осіб, причетних до вчинення злочину. Разом з тим у ході досудового розслідування встановлено, що частина інформації, яка містилася у матеріалах досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000620 була відома, як судовим експертам, які проводили експертизи, так і представникам інших правоохоронних органів. Крім того, як вже зазначалося, частина матеріалів кримінального провадження була вручена у вигляді повідомлення про підозру та копій матеріалів стороні захисту.» (Детектив) Чергові спроби детектива ОСОБА_8 перекласти провину за вчинення розголошення таємниці досудового розслідування на будь-кого окрім працівників НАБУ, на захисників, експертів, працівників інших органів. Зазначає, що підозрюваним та їх захисникам навіть станом на сьогоднішній день не відомо яку саме експертизу проводили експерти Львівського НДІСЕ, які висновки цих експертиз та які записи визнані автентичними. Зазначене свідчить про виключну суб`єктивність та поверхневість оскаржуваного рішення, його необґрунтованість та незаконність. Навіть у разі допущення причетності до розголошення працівників іншого правоохоронного органу або експерта, не свідчить про відсутність події злочину та факту нанесення моральної шкоди. Щодо твердження детектива про відсутність суспільно-небезпечного наслідку. У якості обґрунтування згаданого тезису, детективом ОСОБА_8 у своїй Постанові-3 (як і у Постанові-2 та Постанові-1) згадано Постанову Пленуму Верховного суду України №4 від «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року та зазначено, що твердження про завдання моральної шкоди у вигляді приниження честі та гідності є лише вірогідним і не підтвердженим ані заявами, ані матеріалами досудового розслідування. Зазначений висновок, аналогічно попередньому являється маніпулятивним та поверхневим з огляду на наступне. Стаття 297 Цивільного кодексу України закріплює за фізичними особами право на повагу до його гідності та честі. Честь та гідність людини, відповідно до статті 3 Конституції України, визнають вищими соціальними цінностями. «Гідність людини» як загально-філософська категорія та об`єкт цивільних правовідносин є доволі полісемантичним поняттям, під яким з одного боку розуміють визнання за людиною зазначеної цінності (обєктивний аспект), а з другого боку внутрішню самооцінку особою своїх якостей. Під поняттям «честь людини» слід розуміти зовнішню оцінку фізичної особи з боку суспільства чи соціальної групи, членом якої вона є. Отже, як видно, що дані поняття є доволі близькими, взаємозалежними, однак не тотожними. Право на повагу до гідності та честі складається з таких складових частин: А) право на гідність та честь; Б) право на недоторканність гідності та честі; В) право на захист гідності та честі у випадку порушення. Зміст статті журналіста ОСОБА_5 під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1» у написанні якої використовувались очевидно матеріали досудового розслідування, свідчить про нехтування правдивістю чи неправдивістю висловлювань, нехтуванням презумпцією невинуватості та порушенням честі та гідності ОСОБА_4 . У якості яскравих прикладів таких порушень доцільно навести лише декілька прикладів з тексту статті: «масштаб загроз державі, які створювали ОСОБА_4 і ко, торгуючи службовою інформаціє, можна лише уявити» - доцільно зауважити, що сторона обвинувачення не інкримінувала ОСОБА_4 жодної торгівлі службовою інформацією; «А випущений за рішенням судді ВАКС під заставу 10 млн. грн. ОСОБА_13 не соромиться хвалитися нібито своїми людьми в НАБУ, які продовжують вирішувати питання…Тому що адвокатська контора ОСОБА_4 має імідж найефективніших рішал у НАБУ»; «Прецедент із ОСОБА_4 і його адвокатською компанією - маркер повної деградації системи. Якщо адвокат діє, м`яко кажучи, незаконно, а асоціація його прикриває, - це вже не правова система, а симулякр». Отже навіть цих висловів журналіста, яка використала матеріали досудового розслідування для написання свої статті, детективу не вистачило для констатації факту публічного приниження ОСОБА_4 та його діяльності як адвоката, та фіксації факту порушення презумпції невинуватості. Верховний Суд у справі №753/18972/16 зазначив, що конституційні права особи мають цивілістичний вимір як абсолютні і невідчужувані цивільні права фізичної особи. Згідно з частиною першою статті 269 Цивільного кодексу України вони належать кожній фізичній особі від народження або за законом. Таким є і право на ім`я, яке полягає у наданні фізичній особі можливості використовувати своє ім`я у всіх сферах суспільних відносин, а також передбачає певні обмеження щодо використання імені фізичної особи іншими особами. Положення про заборону використання імені, встановлене частиною першою статті 269 Цивільного кодексу України є похідним від презумпції невинуватості, гарантованої частиною першою статті 62 Конституції України та частиною другою статті 6 Конвенції. Презумпція невинуватості є одним з елементів справедливого судового розгляду і спрямована на те, щоб убезпечити обвинувачену особу від порушень її права на справедливий процес упередженими твердженнями, що тісно пов`язані з розглядом її справи у суді. Зважаючи на усталену практику ЄСПЛ, інформування суспільства про здійснювані кримінальні розслідування має здійснюватися з максимальною обережністю та обачністю, які необхідні для дотримання принципу презумпції невинуватості. Вагоме розрізнення має проводитися між твердженнями про те, що особа лише підозрюється у вчиненні певного злочину, і відвертим визнанням того, що особа його вчинила. Усе це виконує функцію утримання балансу між необхідністю здійснення розслідування кримінальних проваджень з метою забезпечення захисту суспільних інтересів і недопущенням заподіяння шкоди репутації підозрюваної чи обвинуваченої особи, яку буде важко відновити у разі закриття кримінального провадження або ухвалення виправдувального вироку суду з підстав, передбачених Кримінальним процесуальним законодавством України. Сам характер публікації статті журналіста ОСОБА_5 та факт використання у її написанні матеріалів (інформації) досудового розслідування, які обмежені у поширенні навіть стороні захисту, свідчить про явний намір та бажання дискредитувати ОСОБА_4 у суспільстві, тобто наявний умисел у вигляді настання для нього несприятливих наслідків, таких як репутаційні збитки, приниження та формування образу винної особи. Факт використання журналістом інформації, що була очевидно отримана у явно незаконний спосіб, шляхом розголошення стороною обвинувачення відомостей досудового розслідування та публікація її на широкий загал з маніпулятивними та неправдивими твердженнями, спровокувала підвищену увагу з боку суспільства для формування заздалегідь визначеного образу винної особи.

Отже, журналіст ОСОБА_28 опублікувавши статтю під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2»: А) здійснила поширення інформації, в тому числі такої, що становить таємницю досудового розслідування; Б) поширила інформацію стосовно ОСОБА_4 ; В) поширила недостовірну та маніпулятивну інформацію, спираючись на окремі матеріали досудового розслідування; Г) поширила інформацію, яка порушує презумпцію невинуватості. Підсумовуючи все вище викладене зазначає наступне: 1. Потерпілою стороною наведено численні обставини, які свідчать про ймовірну причетність детективів Національного антикорупційного бюро України до публікації статті журналіста інтернет-видання «Дзеркало тижня» та безпосередньо до розголошення відомостей досудового розслідування; 2. Потерпіла сторона аргументовано вважає статтю журналіста інтернет-видання «Дзеркало тижня» такою, що ґрунтується на відомостях досудового кримінального провадження розслідування №0000620; 3. Потерпілою стороною доведено причинно-наслідковий зв`язок між ймовірним розголошенням таємниці досудового розслідування та настанням наслідків у вигляді моральної шкоди.

З врахуванням наведеного просив Постанову заступника керівника Першого Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_8 від 25.09.2025 про відмову у визнанні ОСОБА_4 потерпілим у кримінальному провадженні №0000345 від 12.06.2025, - скасувати. Зобов`язати уповноваженого у кримінальному провадженні №0000345 від 12.06.2025 детектива Національного антикорупційного бюро України повторно розглянути заяву про залучення ОСОБА_4 до провадження у якості потерпілого.

«07» жовтня 2025 року скарга та додані до неї документи були передані слідчому судді Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 (на підставі Протоколу автоматизованого визначення слідчого судді від 07 жовтня 2025 року)

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 14 жовтня 2025 року було відкрито провадження за скаргою та призначено її судовий розгляд.

03 листопада 2025 року від старшого детектива Національyого бюро Першого Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_29 надійшли заперечення на скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 , які обгрунтовані наступним. Скарга заявника фактично складається із чотирьох частин, жодна із яких не містить обґрунтування завдання ОСОБА_4 шкоди внаслідок саме кримінального правопорушення, натомість скарга ґрунтується виключно на особистих припущеннях та уявленнях заявника, які не мають будь-якого підтвердження, однак, на його переконання, мають сприйматися органом досудового розслідування як беззаперечні аргументи і докази. Враховуючи зазначене, вважає скаргу необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню з наступних причин.

Щодо розділу І «Обставини вчинення кримінального правопорушення та здійснення досудового розслідування». У розділі І скарги заявником описано обставини оскарження постанов детектива про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_4 , про розгляд яких детективи не були належним чином повідомлені та не мали змоги заперечувати щодо їх оскарження. Крім того у цій частині скарги наведено деякі роздуми заявника, зокрема: 1) «детально вивчивши зміст статті стороною захисту констатовано, що вона містить інформацію, що становить таємницю досудового розслідування». Щодо вказаного твердження варто зазначити, що «констатація» того чи іншого факту заявником у кримінальному процесі не є підставою для прийняття органом досудового розслідування процесуального рішення. 2) «при цьому журналістка у статті посилається на наші джерела у правоохоронних органах». На переконання заявника з огляду на орган досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000620 цими джерелами можуть бути лише детективи слідчої групи. Водночас вказане твердження є виключно припущенням скаржника, з огляду на відсутність чіткої інформації про джерело публікації та, враховуючи те, що Національне бюро не є єдиним правоохоронним органом в Україні. 3) «окремо варто відмітити, що опублікована стаття викладена у принизливому форматі, містить велику кількість припущень та тверджень, які не містять доказів…». Така думка заявника заслуговує окремої уваги, так як в цій частині він констатує, що стаття фактично побудована на великій кількості припущень та тверджень, які не містять доказів, що очевидно не узгоджується із його версією про наявність у змісті статті відомостей досудового розслідування (які абсолютно точно не є припущеннями). Будь-яких інших аргументів заявника вказаний розділ скарги не містить.

Щодо розділу ІІ «Рішення слідчого та обґрунтування підстав для його скасування». У цьому розділі скарги наведені тези із публікації статті та постанови детектива, якими заявник обґрунтовує свої припущення щодо ґрунтування публікації на відомостях досудового розслідування. З огляду на те, що вказаний розділ скарги складається із пунктів, тому подальші заперечення органу досудового розслідування будуть викладені на кожен пункт цього розділу.

1. Зазначають, що аргументи, наведені в описовій частині постанови про відмову у визнанні потерпілим від 25.09.2025 щодо кількості кримінальних проваджень та справ НАБУ, до яких мали несанкціонований доступ адвокати, є на думку органу досудового розслідування, цілком достатніми, так як вони ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, а саме показах свідка, допитаного у ході досудового розслідування. Разом з тим, покази свідка підтверджуються змістом повідомлення про підозру ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000620, в якому наявні відомості про інкриміновані йому несанкціоновані втручання у ЄДРСР, серед яких цілком придатні для обрахунку відомості про кримінальні провадження. Підрахувавши їх кількість встановлено, що адвокати мали доступ до матеріалів судових рішень у щонайменше 120 кримінальних провадженнях, серед яких зокрема, кримінальні провадження, зареєстровані НАБУ та САП в кількості 37 справ. (копія повідомлення про підозру ОСОБА_4 додається). Водночас відповідно до показів детектива такий облік у кримінальному провадженні не вівся, а тому будь-які припущення журналіста не можна прирівнювати до встановлених у ході слідства обставин, викладених у процесуальних документах. З огляду не викладене зазначена у статті інформація не відповідає відомостям досудового розслідування.

2. Щодо другого пункту аргументів заявника про роль ОСОБА_9 у кримінальному провадженні необхідно пояснити, що в описовій частині постанови про відмову у визнанні потерпілим від 25.09.2025 наведені обґрунтування не лише про роль особи, а й про відомості щодо неї, опубліковані в ЗМІ, так як про це згадувалося у доповненні адвоката до заяви про залучення до провадження ОСОБА_4 в якості потерпілого. Зокрема адвокатом було зазначено: «наведений уривок творчості псевдо-журналіста повністю дублює версію детективів Національного антикорупційного бюро України, викладену у повідомленні про підозру. Водночас варто зауважити, що відомості стосовно ОСОБА_30 не публікувались у жодному ЗМІ, судові засідання відбувались у закритому режимі, а відомості в реєстрі судових рішень закриті за рішенням детектива. Фактично, окрім як від Національного антикорупційного бюро, наведені деталі кримінального провадження журналіст отримати не міг». Разом з тим відповідно до отриманих у ході досудового розслідування копій матеріалів кримінального провадження № 0000620, зокрема, ухвали слідчого судді про обрання запобіжного заходу ОСОБА_4 від 07.04.2025, відомості про підозрюваних та, зокрема, про особу ОСОБА_31 і його роль у вчиненні кримінального правопорушення були предметом відкритого судового розгляду Вищим антикорупційним судом України клопотання сторони обвинувачення (копія ухвали ВАКС від 07.04.2024 додається). Відповідно до змісту ухвали слідчого судді ОСОБА_33 заволодів логіном та паролем судді Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_32 з метою повного доступу до ЄДРСР; отримав доступ до хмарного віртуального виділеного серверу для подальшого налаштування автоматизованих дій; здійснював систематичне управління роботою віддаленого серверу з метою забезпечення стабільної роботи системи BAS. Відповідно до протоколу огляду від 14.02.2025-20.03.2025 у кримінальному провадженні № 0000620 зафіксовано роль ОСОБА_33 в оплаті та, ймовірно, організації роботи автоматизованої системи по збору інформації. У свою чергу відповідно до змісту публікації журналіста встановлено наступні тези щодо ОСОБА_31 : «знайшли «ексклюзивний» спосіб захисту своїх клієнтів - за допомогою хакера ОСОБА_39» та «кілька років по тому вони зробили його ключовим виконавцем у своїй «цифровій схемі»». Як встановлено досудовим розслідуванням ОСОБА_34 не має процесуального статусу у кримінальному провадженні № 0000620, його можлива причетність перевіряється у ході досудового розслідування, а тому «роль» вказаної особи у кримінальному провадженні чітко не визначена. З огляду на викладене, констатувати факт того, що оціночне судження журналіста щодо ролі ОСОБА_31 у «цифровій схемі», наведене у публікації, та його дійсна роль у кримінальному провадженні № 0000620 є одним і тим самим неможливо з огляду на творчій характер публікації та відсутність інформації про її джерела. Крім того, як встановлено слідством, залучення ОСОБА_33 у публікації журналіста вказано невірно, оскільки за версією досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000620, це сталось раніше. Вказані обставини підтверджуються і показами детектива у кримінальному провадженні, який стверджує, що наведена журналістом інформація не відповідає дійсності (копія протоколу допиту свідка від 12.08.2025 додається). Крім того, варто звернути увагу на те, що текст публікації у вказаній частині починається із «за інформацією джерел zn.ua…» та продовжується «як стверджують джерела», що свідчить не про одне (яким, на переконання заявника, є НАБУ,) а про різні джерела інформації журналіста. З огляду на викладене наявні цілком обґрунтовані сумніви в очевидності факту відповідності наведеної у публікації інформації щодо ОСОБА_31 матеріалам досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000620.

3. В обґрунтування заперечень на третій пункт адвокатом використано критику в бік органу досудового розслідування, який, як зазначено останнім, не допитав заявника і не провів огляд матеріалів кримінального провадження. Водночас така критика не спростовує встановлену у ході досудового розслідування інформацію, підтверджену показами свідка та оглядом відкритих джерел інформації. Щодо «шести із двадцяти працівників контори, які в зоні уваги детективів» варто зазначити, що чинне кримінальне процесуальне законодавство не містить ані терміну ані процесуального статусу «осіб, які перебувають в зоні уваги детективів». Натомість главою 3 КПК України визначено чіткий перелік учасників кримінального провадження. У публікації не розкриті відомості про вказаних осіб та не конкретизовано будь-які дані про них, окрім належності до «контори». Тому будь-які намагання порівняти зазначену інформацію у публікації із матеріалами кримінального провадження будуються виключно на припущеннях. Щодо тез адвоката про інтернет-посилання, наведені детективом, в яких наявна інформація щодо повідомлення про підозру ОСОБА_4 та механізм вчиненого кримінального правопорушення, необхідно зазначити, що усі наведені детективом посилання на публікації ЗМІ стосуються в першу чергу ОСОБА_4 , та містять відомості, які могли бути використані під час підготовки статті «ІНФОРМАЦІЯ_2».

4. Прикро, що задля доведення своєї позиції щодо «фігурантів справ із вагомими прізвищами», про яких йдеться у статті журналістки, адвокатом використовуються образливі мовленнєві комбінації щодо детектива такі як «не спромігся повністю прочитати». Відповідно до матеріалів кримінального провадження № 0000620, а саме, повідомлення про підозру та протоколів оглядів, складених за результатами аналізу відомостей, до яких здійснено несанкціонований доступ, встановлено, що прізвищами, які фігурують у цих справах є ОСОБА_17 , ОСОБА_20 , ОСОБА_23 та ОСОБА_18 . Інформація щодо решти перелічених прізвищ відсутня у вказаних протоколах, а тому не відповідає відомостям досудового розслідування у повному обсязі. З огляду на це детективом і зроблено висновок про припущення журналістки у публікації щодо вагомості фігурантів вказаних справ. Крім того про припущення, зроблені журналісткою, свідчить і безпосередній текст публікації, який починається із «Якщо вірити нашому джерелу…».

5. Щодо відомостей про оперативні заходи варто зауважити, що відповідно до показів свідка у кримінальному провадженні, інформація щодо проведення оперативних заходів, зазначена у публікації не відповідає дійсності. Спростовуючи вказаний факт адвокат знову ж таки вдається до критики органу досудового розслідування та заявляє про абсолютну точність наведених у публікації відомостей. Проте на підставі чого адвокатом ОСОБА_3 зроблено такі висновки, якими матеріалами це підтверджується, останній не зазначає. Звернувшись до змісту публікації встановлено, що в ній йдеться про оперативні заходи, «які тривали півтора місяця - від середини листопада до кінця грудня 2023 року». Водночас відповідно до протоколів за результатами проведення оперативно-розшукового заходу - аудіоконтроль особи від 06.12.2023 та від 18.12.2023 та протоколів огляду носіїв інформації, які є додатками до відповідних протоколів, складених за результатами ОТЗ, у кримінальному провадженні № 0000620, оперативні заходи проводилися у період з 04.11.2023 (не середина листопада) по 18.12.2023 (не кінець грудня), та були припинені через пошук технічних засобів прихованого монтажу об`єктами оперативно-розшукової справи. Таким чином опубліковані відомості у статті «Дзеркало тижня» є не абсолютно точними, як про це стверджує адвокат у своїй скарзі. А тому у цій частині можна погодитися із відповідністю лише причини припинення проведення оперативно-технічних заходів, про що, як встановлено у ході досудового розслідування, задовго до статті «Дзеркало тижня» (01.04.2025) публікувалися відомості на порталі «ПОДРОБИЦІ» під назвою «Проти детективів НАБУ відкрито кримінальне провадження за незаконні "прослушку" та обшуки - медіа», на порталі «Українські національні новини» під назвою «НАБУ встановило "прослушку" в офісі столичних адвокатів - безпрецедентне порушення адвокатської таємниці» тощо. Для прикладу цитати із публікацій: «За даними джерел, "прослушку" було встановлено в кімнаті для переговорів, де адвокати обговорювали з клієнтами стратегії їх захисту.» «Близько місяця детективи НАБУ записували і прослуховували розмови в офісі адвокатів в центрі столиці. "Прослушку" виявили самі адвокати - вона була вмонтована у підлогу з нижнього поверху, який детективи орендували спеціально для цих дій.» З огляду на викладене інформація щодо проведення оперативно-розшукових заходів детективами НАБУ з`явилася в інформаційному просторі до публікації «Дзеркало тижня», при чому з огляду на зміст окремих публікацій явно не із ініціативи Національного бюро. Тому припущення адвоката про розголошення таємниці досудового розслідування у цій частині є не обґрунтованими та такими, що піддаються об`єктивним сумнівам, і не є очевидними та підтвердженими матеріалами досудового розслідування.

6. В обґрунтування своєї скарги у пункті 6 адвокат називає твердження детектива щодо існування ризику можливого розголошення відомостей досудового розслідування особами, у розпорядженні яких перебували копії матеріалів кримінального провадження № 0000620, абсурдним. Водночас, відповідно до вимог ст. 184 КПК України сторона захисту отримує копії клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу. Таким чином, у розпорядженні сторони захисту у кримінальному провадженні № 0000620 у період, який передував публікації статті інтернет-порталу «Дзеркало тижня» перебувала значна частина копій матеріалів кримінального провадження, отриманих ними перед судовим розглядом відповідних клопотань. З огляду на викладене, окрім детективів Національного бюро відомостями досудового розслідування володіли і самі підозрювані ОСОБА_4 , ОСОБА_26 та ОСОБА_25 , а також їхні захисники ОСОБА_35 , ОСОБА_3 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 . Вказані обставини не можуть не бути взяті до уваги лише через те, що адвокату вони здаються абсурдними. Крім того, відповідно до змісту ухвал слідчої судді ВАКС, відомості про вилучені носії інформації, серед інших, були предметом дослідження у відкритому судовому засіданні ВАКС з розгляду клопотання сторони обвинувачення про обрання підозрюваним запобіжного заходу. Щодо тверджень адвоката про інформацію відносно ОСОБА_31 , який виїхав за межі України, то звісно дуже «цінною» є повідомлення про те, що сторона захисту у кримінальному провадженні № 0000620 не володіла зазначеною інформацією, однак, варто звернути увагу, що у публікації йдеться про джерело походження цієї інформації, а саме, - «за інформацією джерел у Нацполіції». Разом з тим, як встановлено у ході досудового розслідування, у матеріалах кримінального провадження № 0000620 відсутні відомості саме щодо виїзду ОСОБА_30 за кордон. Водночас наявний лист від 03.04.2025 № С-3632 ОСОБА_38 на адресу Національного бюро, з якого стало відомо, що ОСОБА_39 проживає за кордоном. Про зазначене, як встановлено слідством, відомо також ОСОБА_40 , який є адвокатом ОСОБА_39 і також працював у офісі на 7 поверсі, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 . А тому знову ж таки твердження адвоката про єдиного розпорядника інформації, про яку йдеться у вказаному пункті (6), в особі Національного антикорупційного бюро України є не достовірними та нічим не підтвердженими.

7. В обґрунтування заперечень на 7 пункт адвокат стверджує про необґрунтованість тверджень детектива та «поверхове» слідство, аргументуючи свою думку тим, що обшук у приміщеннях Деснянського районного суду м. Києва проводився у іншому кримінальному провадженні, яке не було пов`язане із кримінальним провадженням № 0000620. Водночас, відповідно до матеріалів кримінального провадження № 0000620, у ході досудового розслідування епізоду за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України, детективами Національного бюро проведено обшуки у приміщеннях Деснянського районного суду м. Києва, а також у приміщеннях, якими користуються ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , а також і у самих адвокатів АО «Гарантія Ваших прав» та в офісі адвокатів. Вказані обшуки були проведені у рамках кримінального провадження № 0000620, із яким на той час (станом на 01.04.2025) вже було об`єднане кримінальне провадження № 0000011 (копія ухвали ВАКС від 27.03.2025 та протоколу обшуку від 01.04.2025 додається). З огляду на викладене, твердження скаржника не відповідають дійсності. Крім того, варто зауважити, що відповідно до змісту вказаних ухвал вони не стосуються протиправних дій підозрюваного ОСОБА_4 . Станом 22.04.2025 (дата публікації) ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000620 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 376-1 КК України. Відомості про повідомлення про підозру останньому у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ст. 369 КК України відсутні. А тому сам зміст публікації, в якому факт неправомірної вигоди нібито стосується ОСОБА_4 не відповідає дійсності (матеріалам кримінального провадження).

8. У цьому пункті своєї скарги адвокат більше описує як він бачить ситуацію, ніж щось доводить. Ним повідомлено, що детектив стверджує про неправильні відомості журналіста щодо часу необхідного для зламу ноутбуку, «водночас щодо органу, який здійснив злам та стосовно віднайдення цифрової інфраструктури у провайдера, журналіст надала абсолютно точно інформацію».У контексті постанови про відмову у визнанні потерпілим детективом дійсно констатовано факт, встановлений у ході досудового розслідування щодо невідповідності зазначеної у публікації інформації щодо часу, необхідного для подолання системи логічного захисту ноутбуку. Вказаний факт дає підстави стверджувати про невідповідність інформації, яка наведена у статті журналіста відомостям досудового розслідування кримінального провадження. Разом з тим, твердження адвоката, - «водночас щодо органу, який здійснив злам та стосовно віднайдення цифрової інфраструктури у провайдера, журналіст надала абсолютно точно інформацію», є некоректними з огляду на те, що детективом не зазначалася подібна інформація у постанові. Відповідно до наданих у ході досудового розслідування матеріалів кримінального провадження № 0000620 встановлено, що у ході досудового розслідування було призначено ряд судових експертиз, зокрема: Комп`ютерно-технічна експертиза (постанова від 15.04.2025, об`єкти - системний блок та твердотілі накопичувачі); Комп`ютерно-технічна експертиза (постанова від 08.05.2025, об`єкти - 3 НЖМД та 2 ноутбуки); Комп`ютерно-технічна експертиза (постанова від 16.08.2024, об`єкти - 2 ноутбуки); Комплексна судово-телекомунікаційна та комп`ютерно-технічна експертиза (постанова від 27.12.2023, об`єкти - ноутбуки 5 штук і жорсткий диск). Разом з тим, у публікації журналіста не конкретизовано про які саме ноутбуки йдеться, а тому будь-які твердження з даного приводу будуть вважатися припущеннями, і аж ніяк не фактами. Щодо вилучення додаткових матеріалів у провайдера, то дійсно відповідно до матеріалів кримінального провадження № 0000620 детективами здійснено вилучення інформації із віртуального серверу у вигляді побітової копії. Проте яким чином ця інформація впливає на завдання моральної шкоди ОСОБА_4 залишається питанням. Крім того, вказане співпадіння ніяким чином не доводить об`єктивну сторону кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 387 КК України.

9. Твердження адвоката у п. 9 скарги не спростовують доводи детектива, наведені у постанові про відмову у визнанні потерпілим. Відомості про ПІБ судді Шевченківського районного суду м. Києва та його покази не могли не бути предметом відкритого судового засідання, так як відомості про вказаного суддю наявні у повідомленні про підозру ОСОБА_4 , а протокол допиту судді ОСОБА_45 був долучений до клопотання про обрання запобіжного заходу ОСОБА_4 . Разом з тим, серед обов`язків покладених на ОСОБА_4 ухвалою слідчого судді ВАКС від 07.04.2025 наявний обов`язок утримуватися від спілкування у кримінальному провадженні із ОСОБА_46 . Крім того, відповідно до змісту публікації вказана інформація викладена як припущення, а не як констатація факту («зловмисники використовували логін судді Шевченківського суду Києва, здогадно - ОСОБА_27 »).

Щодо розділу скарги під назвою «Щодо твердження детектива про відсутність суспільно-небезпечного наслідку» (умовно розділ скарги ІІІ). У цій частині скарги заявником фактично продубльовано свою позицію, викладену у клопотанні про вручення пам`ятки про права та обов`язки потерпілого від 23.09.2025. Крім того, в кінці скарги адвокатом процитовано положення Постанови Пленуму Верховного суду «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 № 1, в частині сукупності обставин, які можуть свідчити про юридичний склад цивільного правопорушення та наявність підстав для задоволення цивільного позову про захист гідності, честі чи ділової репутації. Водночас, необхідно зазначити, що для існування складу кримінального правопорушення Кримінальним процесуальним кодексом України передбачено встановлення обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні (ст. 91 КПК України), перелік яких дещо більший аніж для справ у цивільному судочинстві. Зокрема, серед таких обставин вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Крім того, на підставі вище вказаних положень Постанови Пленуму ВСУ скаржником у стверджувальній формі зазначено про поширення журналістом ОСОБА_47 у статті «ІНФОРМАЦІЯ_2» недостовірної та маніпулятивної інформації, що фактично суперечить доводам останнього, наведеним у заяві про вчинення злочину та заяві про визнання ОСОБА_4 потерпілим (та доповненні до неї), а саме: «З огляду на вище викладене, вважаю, що зміст статті....являється розголошенням інформації, що містить таємницю досудового розслідування…». Такі ж твердження заявника містяться і у першому розділі скарги, де зазначено, що «опублікована стаття викладена у принизливому форматі, містить велику кількість припущень та тверджень, які не містять доказів…» Разом з тим, у разі, якщо вище вказана публікація містить відомості досудового розслідування, то абсолютно очевидно вона не може містити неправдивих відомостей. Крім того, варто зауважити, що процитовані заявником у цій частині скарги тези із публікації в якості «яскравих прикладів порушень прав ОСОБА_4 », а саме: «масштаб загроз державі, які створювали ОСОБА_4 і ко…»; «а випущений за рішенням судді ВАКС під заставу 10 млн. грн. ОСОБА_13 не соромиться хвалитися нібито своїми людьми…тому що адвокатська контора ОСОБА_4 має імідж найефективніших рішал у НАБУ.»; «прецедент із ОСОБА_4 і його адвокатською компанією - маркет повної деградації системи….», цілком ймовірно можна віднести до категорії оціночних суджень, достовірність яких не підлягає доведенню відповідно до практики Верховного суду України та Європейського суду з прав людини. Цитуючи зазначені висловлювання журналіста заявником акцентовано увагу на порушенні принципів «правдивості чи неправдивості висловлювань». Саме зазначені вислови журналіста із публікації, на переконання заявника, є обґрунтуванням завдання моральної шкоди ОСОБА_4 , яких детективу мало б вистачити для «фіксації» факту порушення презумпції невинуватості. Беззаперечно усі аргументи ОСОБА_4 та його адвоката враховані органом досудового розслідування, однак варто брати до уваги, що у кримінальному провадженні потерпілим є особа, якій завдано шкоди саме внаслідок кримінального правопорушення. У свою чергу кримінальне правопорушення - це суспільно небезпечне, винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення, яке передбачене Кримінальним кодексом України. А тому необхідним є встановлення складу злочину (суб`єкта, суб`єктивної сторони, об`єктивної сторони, об`єкту), а не лише констатації факту публічного приниження ОСОБА_4 . Водночас варто зауважити, що «фіксація факту» порушення принципу презумпції невинуватості не належить до компетенції органу досудового розслідування. Факт такого порушення може бути встановлений відповідним судом. Варто також зазначити, що твердження заявника, що вказана публікація «спровокувала підвищену увагу з боку суспільства для формування заздалегідь визначеного образу винної особи» наразі є голослівними та нічим не підтвердженими. Загальне охоплення інтернет-порталу та кількість підписників «Дзеркало тижня» не свідчить про «підвищену увагу з боку суспільства» до вказаної публікації чи до особи ОСОБА_4 «Очевидність» отримання журналістом інформації, використаної у публікації та констатація «факту використання у її написанні матеріалів досудового розслідування» знову ж таки є непідтвердженими жодним документом припущеннями скаржника. Очевидним є лише те, що за час досудового розслідування з червня місяця заявник жодного разу не використав свого права, передбаченого ст. 60 КПК України, - подавати на підтвердження своєї заяви речі і документи, що лише підтверджує відсутність будь-яких доказів, якими заявник може підтвердити свої аргументи, а тому керується власними здогадками.

Щодо підсумків скарги: 1) «Потерпілою стороною наведено численні обставини, які свідчать про ймовірну причетність детективів Національного антикорупційного бюро України до публікації статті журналіста» - вказане твердження є голослівним, так як адвокатом не надано жодних аргументів чи підтверджень щодо навіть ймовірної причетності детективів Національного антикорупційного бюро до публікації статті. Твердження адвоката ґрунтуються виключно на власних переконаннях та припущеннях, що не можуть вважатися доказами ймовірної вини тих чи інших осіб. Варто зазначити, що об`єктивна сторона складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 387 КК України полягає у вчиненні активних умисних дій, які полягають у передачі відомостей досудового розслідування усно чи письмово від розпорядника такої інформації іншим особам. Виключено факт публікації статті не свідчить про вчинення детективами Національного бюро конкретних дій задля розголошення таємниці досудового розслідування. 2) «Потерпіла сторона аргументовано вважає статтю журналіста такою, що ґрунтується на відомостях досудового розслідування» - так звані аргументи заявника у переважній більшості зводяться до критики органу досудового розслідування та не містять у собі інформації, яка б була підтверджена відповідними доказами. Крім того у скарзі заявник акцентує увагу на тому, що публікація будується на великій кількості припущень і тверджень, які не містять доказів, а також містить недостовірну та маніпулятивну інформацію. Вказані твердження скаржника ніяким чином не узгоджуються із висновком про те, що стаття журналіста ґрунтується на відомостях досудового розслідування. 3) «Потерпілою стороною доведено причинно-наслідковий зв`язок між ймовірним розголошенням таємниці досудового розслідування та настанням наслідків у вигляді моральної шкоди». Для доведення причинно-наслідкового зв`язку у кримінальному провадженні в першу чергу потрібно встановити факт вчинення розголошення, яке полягає у певній активній дії, тобто передачі будь-яким способом відомостей досудового розслідування від суб`єкта злочину (на думку заявника - детектив НАБУ) третій особі (на думку заявника - журналісту). Водночас заявником ані у своїй скарзі, ані у заяві про вчинення злочину не наведено жодних відомостей про конкретні дії, вчинені саме детективами Національного бюро. Натомість всі аргументи адвоката зосереджені безпосередньо на публікації журналіста, яка, на його думку, ймовірно, поширила «неправдиву, маніпулятивну» інформацію стосовно ОСОБА_4 , «спираючись на окремі матеріали кримінального провадження, що порушує презумпцію невинуватості». А тому такі твердження можуть свідчити лише про причинно-наслідковий зв`язок між публікацією журналістом статті і ймовірним завданням шкоди, та можуть бути предметом судового позову в рамках цивільного судочинства, але аж ніяк не свідчать про доведеність факту завдання шкоди ОСОБА_4 внаслідок кримінального правопорушення. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму ВСУ від 27.02.2009 № 1 фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. З огляду на викладене, вважає скаргу адвоката ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_4 необґрунтованою, такою, що ґрунтуються на особистих припущеннях, які не мають будь-якого підтвердження. На підставі наведеного просила відмовити у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_4 , на постанову слідчого про відмову у визнанні потерпілим.

В судове засідання представник скаржника з`явився, скаргу підтримав з підстав, які в ній викладені, просив її задовольнити. Вказав, що вже протягом шести місяців здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, це вже третя постанова про відмову у визнанні потерпілим, яка оскаржується. Також, вказав, що факт вчинення кримінального правопорушення детально описаний у скарзі. Той же журналіст, який опублікував статтю напередодні брав інтерв`ю у ОСОБА_48 під час якого вона була на думку представника скаржника ознайомлена з фактами кримінального провадження. Вказав, що детективами НАБУ відмовляється у наданні ОСОБА_49 статусу потерпілого, їх метою є закрити кримінальне провадження. Зазначив, що є конфлікт між НАБУ та адвокатами. Вказав, що при розміщенні статті порушено права ОСОБА_49 , завдано йому збитки; наявний зв`язок між статтею та завданими збитками. Крім того, зазначив, що статус потерпілого надасть ОСОБА_49 право збирати докази, а також ініціювати зміну підслідності у зв`язку з неефективним досудовим розслідуванням.

Особа, бездіяльність якої оскаржується, у судове засідання не прибула, про дату, час та місце проведення судового розгляду повідомлялася належним чином.

Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України, відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Вислухавши представника скаржника, дослідивши матеріали скарги, слідчим суддею було встановлено наступне.

Національним антикорупційним бюро України здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000345, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.06.2025 року.

03.07.2025 року представник ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_3 , звернувся до старшого групи детективів у кримінальному провадженні №0000345 з заявою про залучення до провадження у якості потерпілого (в порядку ст. 55, 220 КПК України) (Вих. №58/50) (т. 1 а.с. 16 - 17).

Постановою про відмову у визнанні потерпілим від 07 липня 2025 року у задоволенні заяви адвоката ОСОБА_3 від 03.07.2025 року №58/50 (вх.№296/16196-00), який діє в інтересах ОСОБА_4 , відмовлено (т. 1 а.с. 33 - 34).

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 23 липня 2025 року (справа №760/19181/25) скаргу адвоката ОСОБА_3 , подану в інтересах ОСОБА_4 , на постанову старшого детектива Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_7 від 07.07.2025 про відмову у визнанні ОСОБА_4 потерпілим у кримінальному провадженні №0000345 від 12.06.2025, - задоволено; скасовано постанову старшого детектива Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_7 від 07.07.2025 про відмову у визнанні ОСОБА_4 потерпілим у кримінальному провадженні №0000345 від 12.06.2025; зобов`язано уповноваженого у кримінальному провадженні №0000345 від 12.06.2025 детектива Національного антикорупційного бюро України повторно розглянути заяву ОСОБА_4 про залучення його до кримінального провадження №0000345 у якості потерпілого (т. 1 а.с. 35 - 36).

У мотивувальній частині вказаної ухвали зазначено, що як вбачається із оскаржуваної постанови, детектив, обґрунтовуючи постанову про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_4 вказує, що на даний час не встановлено очевидних та достатніх підстав вважати, що заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій завдано моральну шкоду. Поряд з цим, із оскаржуваної постанови від 07.07.2025 вбачається, що остання не містить вмотивованих обґрунтувань, оскільки обмежується лише формальними обставинами, констатуванням факту, що не здобуто фактів спричинення моральної шкоди заявнику…За таких обставин, постанова про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_4 носить у собі формальний характер, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність скасування постанови старшого детектива Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_7 від 07.07.2025 про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000345 від 12.06.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.387 КК України, із зобов`язання повторного розгляду заяви ОСОБА_4 про залучення його потерпілим у цьому кримінальному провадженні.

23 липня 2025 року представником ОСОБА_4 - адвокатом ОСОБА_3 було подано доповнення до заяви про залучення до провадження у якості потерпілого (в порядку ст. 55, 220 КПК України) (Вих. №58/53) (т. 1 а.с. 37 - 41).

Постановою про відмову у визнанні потерпілим від 31 липня 2025 року у задоволенні заяви адвоката ОСОБА_3 від 03.07.2025 №58/50 (вх. №296/16196-00) (із доповненнями від 23.07.2025 №58/53), який діє в інтересах ОСОБА_4 , відмовлено (т. 1 а.с. 43 - 46).

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 11 вересня 2025 року (справа №760/22647/25), скаргу адвоката ОСОБА_3 , подану в інтересах ОСОБА_4 , на постанову старшого детектива Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_7 від 31.07.2025 про відмову у визнанні ОСОБА_4 потерпілим у кримінальному провадженні №0000345 від 12.06.2025, - задоволено; скасовано постанову старшого детектива Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_7 від 31.07.2025 про відмову у визнанні ОСОБА_4 потерпілим у кримінальному провадженні №0000345 від 12.06.2025; зобов`язано уповноваженого у кримінальному провадженні №0000345 від 12.06.2025 детектива Національного антикорупційного бюро України повторно розглянути заяву ОСОБА_4 про залучення його до кримінального провадження №0000345 у якості потерпілого (т. 1 а.с. 47 - 50).

У мотивувальній частині вказаної ухвали зазначено, що як вбачається із оскаржуваної постанови, детектив, обґрунтовуючи постанову про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_4 вказує, що на даний час не встановлено очевидних та достатніх підстав вважати, що заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій завдано моральну шкоду. При цьому, детективом зазначається про те, що очевидність та достатність підстав є оціночним поняттям, яке визначається в кожному окремому випадку, виходячи, в тому числі, з внутрішнього переконання особи, уповноваженої на прийняття відповідного рішення. Поряд з цим, із оскаржуваної постанови від 31.07.2025 вбачається, що остання не містить вмотивованих обґрунтувань, оскільки обмежується лише загальними та формальними обставинами, констатуванням факту, що не здобуто фактів спричинення моральної шкоди заявнику. Поряд з цим, детективом у своїй постанові не зазначено, які саме слідчі (розшукові) дії нею були проведені для констатування відсутності фактів спричинення заявнику моральної шкоди та нанесення шкоди його честі та гідності.

Постановою про відмову у визнанні потерпілим від 25 вересня 2025 року у задоволенні заяви адвоката ОСОБА_3 від 03.07.2025 №58/50 (вх. №296/16196-00) (із доповненнями від 23.07.2025 №58/53), який діє в інтересах ОСОБА_4 відмовлено (т. 1 а.с. 52 - 57).

Слідчим суддею було досліджено зміст вказаної постанови.

Слідчим суддею також досліджено роздруківку статей з сайту інтернет видання «Дзеркало тижня» (т. 1 а.с. 18 - 32), Протокол огляду від 18 червня 2025 року (т. 1 а.с. 85 - 91), Протокол допиту свідка ОСОБА_50 від 08 липня 2025 року (т. 1 а.с. 92 - 95), Протокол допиту свідка ОСОБА_6 від 12 серпня 2025 року (т. 1 а.с. 96 - 102), Протокол огляду від 22 лютого - 28 березня 2025 року (т. 1 а.с. 103), Протокол допиту свідка ОСОБА_51 від 10 жовтня 2025 року (т. 1 а.с. 104 - 109), лист Першого Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро на адресу керівника Другого підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України (т. 1 а.с. 110 - 111), лист Першого Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро на адресу старшого детектива Національного бюро Першого Головного підрозділу детективів ОСОБА_52 (т. 1 а.с. 112 - 113), лист Першого Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро на адресу керівника Другого підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України (т. 1 а.с. 114 - 117), Лист Національного антикорупційного бюро України на адресу старшого детектива Національного антикорупційного бюро ОСОБА_29 (т. 1 а.с. 18 - 119, 239 - 240), Повідомлення про підозру ОСОБА_4 від 01 квітня 2025 року (т. 1 а.с. 120 - 220), Ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 07.04.2025 року (справа №991/2858/25) (т. 1 а.с. 221 - 238), Ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 27 березня 2025 року (справа №991/2638/25) (т. 1 а.с. 241 - 250), Протокол обшуку від 01 квітня 2025 року (т. 2 а.с. 1 - 2), роздруківку повідомлення в «телеграм» ІНФОРМАЦІЯ_3 (т. 2 а.с. 3), Постанову Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду у справі №757/19417/23 від 10 вересня 2025 року (т. 2 а.с. 4 - 9), Протокол обшуку від 18 - 19 грудня 2023 року (т. 2 а.с. 20 - 24), Службову записку начальника міжнародно - правового відділу з додатками.

В судовому засіданні представник скаржника просив звернути увагу слідчого судді на невідповідності наявні у матеріалах справи, зокрема наявності суперечностей між показами свідка ОСОБА_6 з іншими доказами наявними у матеріалах справи, формальність допитів свідків, спростування тверджень НАБУ щодо наявності інформації, викладеній у статті «Дзеркало тижня» раніше розміщеним у мережі інтернет матеріалами.

При цьому, слідчий суддя зважає на те, що функція слідчого судді полягає у судовому контролі за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб на стадії досудового розслідування.

Слідчий суддя звертає увагу, що КПК України не ототожнює поняття суд та слідчий суддя.

Тож, питання допустимості доказів, їх узгодженості між собою, достатності та взаємозв`язку вирішується судом при розгляді справи.

Крім того, представником скаржника в судовому засіданні зауважувалось, що докази надані органом досудового розслідування разом з запереченнями до матеріалів справи складені переважно після звернення представника скаржника до слідчого судді з відповідною скаргою.

Слідчий суддя зважає на те, що предметом судового контролю при розгляді скарги є саме дотримання вимог КПК України при винесенні відповідної постанови про відмову у визнанні потерпілим від 25.09.2025 року.

При цьому, надання оцінки ефективності досудового розслідування, достатності вчинення відповідних слідчих (розшукових) дій при здійсненні досудового розслідування відповідним органом не є предметом розгляду у цій справі.

Слідчий суддя також не надає правової оцінки роздруківці повідомлення в «телеграм» ІНФОРМАЦІЯ_3 (т. 2 а.с. 3), наданої представником скаржника до матеріалів справи, оскільки вона не стосується обставин кримінального провадження в межах якого була подана відповідна заява про визнання потерпілим представником скаржника (заявника).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному проваджені може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права та обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Згідно ч. 5 ст. 55 КПК України, за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Отже, особа визнається потерпілою автоматично з моменту подання заяви про визнання її потерпілою. Натомість, у разі невизнання особи потерпілою слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим.

Слідчий суддя також зважає на те, що відповідно правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду від 10 червня 2024 року (справа №727/5573/20), відповідно до вимог пунктів 4 і 5 ч. 5 ст. 214 КПК, якими визначено, що до ЄРДР вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела, а також попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність. Верховний Суд відзначає, що оскільки відомості до ЄРДР вносять до здійснення досудового розслідування, очевидно, що слідчий (дізнавач, прокурор), зазначає відомості щодо короткого викладу обставин і попередньої кваліфікації, виходячи із інформації, якою володіє на момент реєстрації. Лише в ході розслідування, коли орган досудового розслідування встановить обставини визначені у ст. 91 КПК, стане зрозуміло, чи була попередня кваліфікація, яку внесено до ЄРДР і короткий виклад обставин, відповідними вчиненому діянню, або внесено припущення, яке не було підтверджено, і діяння має іншу кваліфікацію. Саме тому законодавець, у ст. 214 КПК використав терміни «можуть» свідчити про вчинення кримінального правопорушення, «попередня» кваліфікація.

Відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду від 17 травня 2023 року (справа № 607/20877/19), Верховний Суд відзначає, що оскільки відомості до ЄРДР вносять до здійснення досудового розслідування, очевидно, що слідчий (дізнавач, прокурор), зазначає відомості щодо короткого викладу обставин і попередньої кваліфікації, виходячи із інформації, якою володіє на момент реєстрації. Лише в ході розслідування, коли орган досудового розслідування встановить обставини визначені у ст. 91 КПК, стане зрозуміло, чи була попередня кваліфікація, яку внесено до ЄРДР і короткий виклад обставин, відповідними вчиненому діянню, або внесено припущення, яке не було підтверджено, і діяння має іншу кваліфікацію.

Таким чином, внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань інформації щодо ймовірного вчинення кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 387 КК України не є беззаперечним підтвердженням факту вчинення відповідного кримінального правопорушення, а потребує перевірці органом досудового розслідування відповідно до положень КПК України.

Згідно до ч. 2 ст. 40 КПК України, слідчий уповноважений: 1) починати досудове розслідування за наявності підстав, передбачених цим Кодексом; 2) проводити слідчі (розшукові) дії та негласні слідчі (розшукові) дії у випадках, встановлених цим Кодексом; 3) доручати проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій відповідним оперативним підрозділам; 5) звертатися за погодженням із прокурором до слідчого судді з клопотаннями про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій; 6) повідомляти за погодженням із прокурором особі про підозру; 7) за результатами розслідування складати обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру та подавати їх прокурору на затвердження; 8) приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Кодексом, у тому числі щодо закриття кримінального провадження за наявності підстав, передбачених статтею 284 цього Кодексу; 9) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Кодексом.

Як визначено у ч. 5 ст. 110 КПК України, постанова слідчого, дізнавача, прокурора складається з: 1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову; 2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; 3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.

Як вбачається зі змісту постанови про відмову у визнанні потерпілим від 25 вересня 2025 року, вона відповідає вимогам, встановленим ч. 5 ст. 110 КПК України.

Мотивувальна частина вказаної постанови містить у собі відомості про зміст обставин які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КПК України.

Крім того, вказана постанова містить у собі обґрунтування щодо доводів заявника, детальне мотивування в обґрунтування прийнятого рішення.

Таким чином, слідчим суддею встановлено, що органом досудового розслідування було належним чином виконано Ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 11 вересня 2025 року (справа №760/22647/25).

За таких обставин, слідчий суддя не вбачає підстав для скасування постанови про відмову у визнанні потерпілим, оскільки постанова винесена заступником керівника Першого головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_53 є мотивованою, містить у собі обгрунтування, зокрема, з яких мотивів він дійшов відповідного висновку, постанова відповідає вимогам, встановленим ст. 110 КПК України.

Згідно з положеннями глави 19 КПК України, усі питання, пов`язані із здійсненням кримінального провадження, вирішує слідчий в провадженні якого таке знаходиться та/або процесуальний прокурор.

При цьому, згідно з ч. 3 ст. 26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

До повноважень слідчого судді не входить вирішення питання про визнання особи потерпілим, з`ясування питань заподіяння особі певної шкоди, її розміру та перевірки всіх обставин кримінального провадження, оцінка в цій частині доказів на даній стадії кримінального провадження.

Як вбачається з ч. 5 ст. 40 КПК України, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.

Таким чином, слідчий суддя не наділений повноваженнями щодо надання слідчому (детективу) відповідних вказівок щодо прийняття або неприйняття відповідних рішень при здійсненні досудового розслідування кримінального провадження. Прийняття відповідних рішень є дискреційним повноваженням органу досудового розслідування та перебуває поза межами повноважень слідчого судді.

Положеннями частини першої статті 303 КПК України визначено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржено, зокрема, рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Здійснюючи судовий контроль слідчий суддя перевіряє дотримання слідчим, прокурором та дізнавачем при прийнятті відповідного рішення норм КПК України, не втручаючись при цьому в їх дискреційні повноваження.

У свою чергу, слідчий суддя не може перебирати на себе функції інших учасників кримінального провадження, підміняти і приймати рішення, котрі віднесені до компетенції органу досудового розслідування або прокурора, які є самостійними у прийнятті таких рішень відповідно до положень ст. ст. 36, 40 КПК України.

Протилежне суперечило би принципу диспозитивності.

Крім того, вимоги п. 3 ч. 2 ст. 307 КПК України застосовуються слідчим суддею лише у випадку зобов`язання слідчого, дізнавача чи прокурора вчинити дію, яку він зобов`язаний вчинити.

Згідно з частиною другою статті 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язати вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

З врахуванням вищенаведеного, слідчий суддя дійшов висновку, що скарга адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , на постанову слідчого про відмову у визнанні потерпілим, задоволенню не підлягає.

Крім того, слідчий суддя вважає за необхідне роз`яснити скаржнику, що КПК України не містить у собі обмежень щодо подання особою відповідної заяви про визнання потерпілим з доказами на її підтвердження (обгрунтування) повторно. Скаржник (заявник) також має право звернутись до суду з цивільним позовом щодо стягнення матеріальних та / або моральних збитків завданих скаржнику неправомірними діями іншої особи (або осіб).

Керуючись ст. ст. 9, 40, 55, 110, 303, 306-307, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , на постанову слідчого про відмову у визнанні потерпілим, - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її оголошення.

Повний текст ухвали складено 21 листопада 2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1