Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/99/26 Головуючий у суді І-ї інстанції >
Справа № 385/332/25 Доповідач в колегії апеляційного суду
Категорія 153 (118) В . В .
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2026 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря: ОСОБА_5 ,

розглянула у закритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0001459 від 17.12.2025 року за апеляційними скаргами захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 22.10.2025, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Солгутове Гайворонського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, не одруженого, маючого середню освіту, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , гранатометник 1 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного батальйону роти військової частини НОМЕР_1 у військовому званні - старший солдат, раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.153 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років.

Стягнуто з ОСОБА_7 в дохід держави вартість проведених судових експертиз у розмірі 43 239 (сорок три тисячі двісті тридцять дев`ять) грн. 91 коп.

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

захисника-адвоката - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 .

В апеляційних скаргах:

Захисник-адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України.

Фактичні обставини у справі свідчать про відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.153 КК України і відповідно вини обвинуваченого.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 вину у інкримінованому йому кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.153 КК України не визнав та пояснив, що 17 грудня 2024 року він перебував у належному йому домоволодінні та грався із малолітньою онукою ОСОБА_10 і цілував її у животик і ручки та жодних протиправних дій не вчиняв. До кімнати зайшла співмешканка його колишня дружина ОСОБА_11 , з якою він перебував у неприязних стосунках, та звинуватила ОСОБА_7 у протиправних діях відносно онуки.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснила, що ОСОБА_7 її колишній чоловік і вони співмешкали разом та вона проживала у будинку колишнього чоловіка. 17 грудня 2024 року близько 14 год. через дверне скло побачила, що ОСОБА_7 перебуває біля дитини і голова між ніжками, але що було, не бачила. Вона зайшла до кімнати і відштовхнула обвинуваченого, на що ОСОБА_7 пояснив, що грався з онукою.

Допитана в судовому засіданні законний представник малолітньої ОСОБА_12 - мати ОСОБА_13 , яка пояснила, що про подію дізналася зі слів матері. При приїзді до малолітньої доньки спілкувалася з обвинуваченим, який пояснив, що грався з онукою і цілував її в живіт та нічого їй не робив. З дитиною все гаразд. Про конфлікт між ОСОБА_11 та ОСОБА_7 їй нічого не відомо.

Під час дослідження матеріалів, жодних доказів того, що ОСОБА_7 вчинив протиправні дії відносно малолітньої ОСОБА_12 , прокурором доведено не було.

Суд критично поставився до показів обвинуваченого ОСОБА_7 , що він не вчиняв протиправних дій відносно онуки та не взяв до уваги покази свідків. З огляду на зазна чене, є підстави вважа ти про вибірковий підхід суду в оцінці доказів у справі.

Жоден із наведених доказів, які надані стороною обвинувачення в рахунок підтвердження вини ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.153 КК України - не підтверджують вчинення ним винних, протиправних та незаконних дій, більш того вказані вище докази є суперечливими, неоднозначними, сумнівними та недостовірними, так як ґрунтуються на припущеннях та свідчать лише про одне - невинуватість ОСОБА_7 в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 153 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати, провадження у справі закрити за відсутності складу кримінального правопорушення. Вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнає, зазначає, що грався з онукою. Докази вчинення злочину відсутні. Вважає свідчення свідка неправдивими, стосунки з свідком були напружені.

В запереченні на апеляційні скарги обвинуваченого та в його інтересах сторони захисту прокурор ОСОБА_8 просив відмовити у задоволенні поданих апеляційних скарг.

Короткий зміст суті справи:

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним вчиненні злочину проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи, за наступних обставин.

З 30.09.2019, тобто з моменту зарахування ОСОБА_14 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , останній набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку - проходження військової служби.

Разом із тим, Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Законом України 2102-IX, у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб.

Надалі, на часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ (зі змінами, внесеними Указом від 14.03.2022 № 133/2022, затвердженим Законом України від 15.03.2022 № 2119-ІХ, Указом від 18.04.2022 № 259/2022, затвердженим Законом України від 21.04.2022 № 2212-ІХ, Указом від 17.05.2022 №341/2022, затвердженим Законом України від 22.05.2022 № 2263-ІХ, Указом від 12.08.2022 № 573/2022, затвердженим Законом України від 15.08.2022 № 2500-ІХ, Указом від 07.11.2022 № 757/2022, затвердженим Законом України від 16.11.2022 № 2738-IX, Указом від 06.02.2023 №58/2023, затвердженим Законом України від 07.02.2023 № 2915-ІХ, Указом від 01.05.2023 № 254/2023, затвердженим Законом України від 02.05.2022 № 3057-ІХ, Указом від 26.07.2023 №451/2023, затвердженим Законом України від 27.07.2023 № 3275-ІХ, Указом від 06.11.2023 № 735/2023, затвердженим Законом України від 08.11.2023 № 3430-ІХ продовжено з 16 листопада 2023 року строк проведення загальної мобілізації на 90 діб, Указом від 05.02.2024 № 49/2024, затвердженим Законом України від 06.02.2024 № 3564-ІХ, продовжено з 14 лютого 2024 року строк дії воєнного стану на 90 діб до 14 травня 2024 року.

Указом Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію» було оголошено про проведення загальної мобілізації на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва. Даний Указ затверджено Законом України № 2105-1X від 03.03.2022 року.

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» початком проходження військової служби для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Згідно ст. ст. 3, 65, 68 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; захист Батьківщини, незалежності і територіальної цілісності України є обов`язком громадян України; кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до ст.ст.9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 № 548-XIV, ст.ст. 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24.03.1999 № 551-XIV, військовослужбовці зобов`язані свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати і виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати і утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України.

В період з 2016 року по теперішній час ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи гранатометником 1 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного батальйону роти військової частини НОМЕР_1 у військовому званні - старший солдат, в період дії воєнного стану в Україні, встановленого відповідно до указа Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», проживав за адресою: АДРЕСА_1 , спільно з колишньою дружиною ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у якої періодично знаходилась її онука ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

17 грудня 2024 року близько 13.20 год. ОСОБА_15 , перебував у приміщенні спальної кімнати житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1 спільно із малолітньою ОСОБА_12 . В цей час у ОСОБА_14 виник умисел на вчинення сексуального насильства щодо малолітньої ОСОБА_12 , тобто на вчинення насильницьких дій сексуального характеру, не пов`язаних із проникненням в її тіло, без добровільної згоди останньої.

Реалізуючи свій злочинний умисел на вчинення сексуального насильства відносно малолітньої, достовірно знаючи, що ОСОБА_12 не досягла чотирнадцятирічного віку, впевнившись, що його дії не будуть помічені іншими особами, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, всупереч вимогам ст. 16 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини, з використанням безпорадного стану потерпілої, обумовленого її малолітнім віком, рівнем статевого розвитку, з метою задоволення своєї статевої пристрасті, без усвідомленої добровільної згоди потерпілої, вказав малолітній потерпілій лягти на ліжко, спустив з неї штани та спідню білизну та здійснив торкання та оральні дотики до геніталій малолітньої ОСОБА_12 , тобто вчинив насильницькі дії сексуального характеру, не пов`язані із проникненням в тіло малолітньої ОСОБА_12 .

Вказаними діями ОСОБА_15 порушив права дитини на статеву недоторканість та її нормальний фізичний, психологічний та соціальний розвиток дитини.

Заслухавши доповідача, в дебатах обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_6 , які підтримали подані апеляційні скарги та просили їх задовольнити; прокурорів, які заперечили проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В поданій апеляційній скарзі сторона захисту клопотав провести судове слідство в повному обсязі з викликом свідків та дослідженням письмових доказів з відеозаписами.

Відповідно до ч.3 ст.404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується. Таким чином, наведена вище норма процесуального закону, яка за своєю природою є імперативною, встановлює чіткі процесуальні межі для повторного та додаткового дослідження доказів судом апеляційної інстанції.

Оскільки захисник ОСОБА_6 у своєму клопотанні та в суді апеляційної інстанції не навів, у чому саме полягає неповнота дослідження доказів судом першої інстанції чи які порушення були допущені при їх дослідженні, клопотання захисника про повторне дослідження письмових доказів з викликом свідків колегією суддів залишено без задоволення.

Відповідно до вимог ч.1, ч.2 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінальних проваджень передбачених КПК України. Ці вимоги закону судом виконані в повному обсязі.

В судовому засіданні суду першої інстанції та апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.153 КК України не визнав.

Разом з тим, вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, поза розумним сумнівом доведена зібраними та проаналізованими у справі доказами.

Невизнання винуватості колегія суддів розцінює, як спосіб захисту та намагання уникнути кримінальної відповідальності за скоєне.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_7 свою вину не визнав, зазначив, що грався з онукою і ніяких протиправних дій щодо неї не вчиняв. Вказав, що колишня дружина його обмовляє. На запитання як генетичні ознаки зразка букального епітелію обвинуваченого ОСОБА_7 опинилися на нижній білизні та статевих органах малолітньої ОСОБА_12 пояснив, що так грався з онукою.

Як свідчать матеріали кримінального провадження, органом досудового розслідування й судом першої інстанції досліджено всі ті обставини, які мали значення для прийняття рішення у справі, а тому посилання в апеляційних скаргах захисника та обвинуваченого про суперечливість доказів винуватості ОСОБА_7 про те, що вчинення насильницьких дій сексуального характеру не пов`язаних із проникненням в тіло іншої особи не було, спростовується матеріалами провадження та не знайшло свого підтвердження під час розгляду матеріалів.

Надаючи пояснення в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 пред`явлене йому обвинувачення не визнав. Вказав, що 17.12.2024 року він перебував у власному будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з ним у будинку перебували малолітня ОСОБА_12 та цивільна дружина ОСОБА_11 . Обвинувачений та малолітня потерпіла перебували у будинку в одній кімнаті. Дитина була з телефоном. Він почав гратись з дитиною, цілував її в живіт. Через деякий час до кімнати увійшла ОСОБА_11 вдарила його та запитала, що він робить. ОСОБА_7 повідомив, що грається з внучкою. В дитини спідня білизна не була спущена. Дитині нічого поганого не робив, не цілував у статеві органи. Дитину цілував у живіт. ОСОБА_7 був зігнутий над дитиною, бо грався з нею. Вказав, що жив в даному будинку з ОСОБА_11 з 2016 року, мав конфлікт з нею та мав намір виселити її з будинку, а тому вона дає неправдиві свідчення. Коли він перебував у кімнаті з потерпілою ОСОБА_12 освітлення було вимкнене, та свідок ОСОБА_11 не могла бачити, що відбувається в кімнаті через скло в міжкімнатних дверях.

Незважаючи на невизнання інкримінованого обвинувачення, вина ОСОБА_7 підтверджується ;

-показами законного представника малолітньої ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , яка в суді першої інстанції показала, що 17.12.2024 року точної часу не пам`ятає, але в першій половині дня знаходилась у місті Гайворон. Їй зателефонувала матір ОСОБА_11 та сказала їхати додому, так як обвинувачений лизав статеві органи ОСОБА_12 .. Після телефонної розмови ОСОБА_16 приїхала за місцем проживання своєї матері по АДРЕСА_1 . Зайшовши до будинку побачила малолітню ОСОБА_12 , яка сиділа на дивані. Побачивши матір потерпіла підійшла до неї та обняла її. Далі ОСОБА_16 зайшла до кімнати де знаходився обвинувачений ОСОБА_7 та запитала його, як могло так трапитись. На що ОСОБА_7 вказав, що грався з дитиною та цілував її в живіт. Після чого ОСОБА_16 викликала поліцію. Того ж дня, законний представник малолітньої ОСОБА_12 , ОСОБА_13 добровільно віддала працівникам поліції труси дитини. Дитина була допитана працівником поліції за участі психолога в «Зеленій кімнаті». Під час допиту дитина вказала, що обвинувачений цілував її в живіт та в статеві органи. Обвинувачений не вибачився за скоєне. Вважає, що обвинувачений не може виправитись без ізоляції від суспільства. ОСОБА_16 не відомо про конфлікт обвинуваченого з ОСОБА_11 ;

-показами в судовому засіданні свідка ОСОБА_11 , яка вказала, що обвинувачений ОСОБА_7 є її колишнім чоловіком з яким вона проживала останні 8 років. Вказала, що 17.12.2024 року близько 14 години перебувала в будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . У веранді вона спільно з онукою ОСОБА_17 ліпила пиріжки. Малолітня потерпіла, ОСОБА_12 пішла до хати з веранди. Свідок ОСОБА_11 приблизно через 5 хв. закінчила ліпити пиріжки та вирішила занести до хати муку та почула, що в кімнаті телевізор працює дуже тихо. В коридорі через дверне скло побачила, що обвинувачений знаходився біля дитини, а його голова була між ногами потерпілої (біля геніталій дитини). В дитини були спущені до колін труси та штани. Свідок ОСОБА_11 зайшла до кімнати відштовхнула обвинуваченого, вдарила його та запитала що він робить. Обвинувачений вказав, що грався. В цей час дитина встала та швидко одягнула труси та штани. Дитина була одягнута в розові штани, білі труси, носки та червону кофту. Кофта на дитині не була піднята. В кімнаті світло не світилось, працював лише телевізор, в кімнаті наявні 2 вікна. ОСОБА_11 зателефонувала своїй донці ОСОБА_16 та повідомила про подію. Після цієї події у свідка склалися неприязні відносини з обвинуваченим. Вказала, що до події відносини між малолітньою потерпілою та обвинуваченим були добрі. Обвинувачений проходив службу в ЗСУ та перераховував кошти свідкові ОСОБА_11 , за які остання робила ремонт у будинку, який належить обвинуваченому. До події свідок з обвинуваченим мали гарні відносини. Від обвинуваченого не було ніякої агресії до свідка.

Крім того, вина ОСОБА_7 , в скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 153 КК України, підтверджується письмовими матеріалами кримінального провадження, які були досліджені в суді перешої інстанції, та у вироку надана належна оцінка, а саме:

-витягами з Єдиного реєстру досудового розслідування, рапортом (а. с.81-83);

-протоколом прийняття усної заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) (а.с. 84);

-протоколом огляду місця події та фото таблицями до нього від 17.12.2024 року. Оглядом місця події є територія розташована за адресою: Кіровоградська область, Голованівський район, с.Солгутове, вул.Гагаріна 54. …… В ході огляду вказаних дверей виявлено, що двері мають скляні вставки, тому навіть через зачинені двері могла подивитись на обстановку в середині кімнати. В подальшому в ході огляду місця події було здійснено вхід до даної житлової кімнати, обстановка в кімнаті не порушена, учасник огляду ОСОБА_11 вказує на диван розташований прямо по ходу руху, на якому знаходилась малолітня ОСОБА_12 та ОСОБА_7 , при огляді вказаного дивану будь-яких слідів біологічних речовин не виявлено, на дивані розташовано 4 подушки, ковдра синього кольору у верхньому правому куті, сам диван застелений ковдрою червоно-рожевого кольору з візерунком зі слів учасника ковдра не перестелялась (т. 1 а.с.86-90);

-протоколом огляду місця події та фото таблицями до нього від 17.12.2024 року. … територією огляду місця події являється приміщення ВП №1 (м. Гайворон) розташоване за адресою: Кіровоградська область, Голованівський район, м. Гайворон, вул. Гетьманська, 8. В ході огляду місця події гр. ОСОБА_18 добровільно видає працівникам поліції нижню білизну (труси) належній малолітній дочці останньої гр. ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вищевказану нижню білизну (труси) запаковано до паперового крафт-пакету та вилучено до ВП №1 (м. Гайворон), Голованівського РВП ГУНП в Кіровоградській області (т. 1 а.с.143-147);

-висновком експерта №СЕ-19/112-25/246-БД від 28.01.2025, проведеного Кіровоградським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України, згідно висновків якого: 1. Встановлено генетичні ознаки зразка букального епітелію ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (об`єкт №1). 2. Встановлено генетичні ознаки зразка букального епітелію ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (об`єкт №2). 3. У наданих на дослідження змивах зі шкіри живота (об`єкт №3) та зі статевих органів (об`єкт №4), виявлено клітини з ядрами, встановлено їх генетичні ознаки (таблиця 2.1, додаток 2). 4. Генетичні ознаки клітин, виявлених у змиві зі шкіри живота ОСОБА_12 (об`єкт №3) збігаються з генетичними ознаками зразка букального епітелію ОСОБА_7 (об`єкт №1). Ймовірність походження даного ДНК-профілю від ОСОБА_7 становить не менше ніж 99,99999999 %. Походження генетичних ознак клітин, виявлених в об`єкті №3 від ОСОБА_12 виключається. Генетичні ознаки клітин, виявлених у змиві зі статевих органів (об`єкт №4), є змішаними, містять генетичні ознаки двох осіб, а саме: ОСОБА_7 (об`єкт №1) та ОСОБА_12 (об`єкт №2) (т. 1 а.с.167-184);

-висновком експерта №СЕ-19/112-25/248-БД від 31.01.2025, проведеного Кіровоградським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України, згідно висновків якого: 1. на наданих на дослідження трусах білого кольору (об`єкти №№1,2), виявлено клітини з ядрами, встановлено їх генетичні ознаки (таблиця 1.1, додаток 1). 2. Генетичні ознаки клітин, виявлених на дитячих трусах білого кольору (об`єкти №№1,2), є змішаними, збігаються між собою та містять генетичні ознаки двох осіб, а саме: ОСОБА_7 та ОСОБА_12 (об`єкти №№1,2 відповідно висновку експерта Кіровоградського НДЕКЦ МВС від 28.01.2025 №СЕ-19/112-25/246-БД) (т. 1 а.с.187-195);

-протоколом проведення слідчого експерименту від 18 грудня 2024 року, за участю свідка: ОСОБА_11 ……, яка пояснила обставини криінального правопорушення свідком якого вона стала, … після цього свідкові ОСОБА_11 в присутності понятих було запропоновано показати за яких обставин ОСОБА_7 здійснив сексуальне насильство, щодо її малолітньої онуки ОСОБА_12 , на що вона погодилася та за допомогою статиста та манекена показала, як ОСОБА_19 знаходився до потерпілої ОСОБА_12 , а саме стоячи навпроти неї на колінах та нагнутий головою до статевих органів малолітньої. До протоколу проведення слідчого експерименту додано флеш носій з відеозаписом проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_11 , який переглянуто в судовому засіданні (т. 1 а.с.232-324);

-висновком судово - психіатричного експерта №4, проведеного Кропивницькою філією судових експертиз Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України», відноснос ОСОБА_20 . Згідно якого, ОСОБА_21 в момент скоєння правопорушення не страждав і в даний час психічним захворюванням не страждає, не знаходився в тимчасовому хворобливому стані. Міг усвідомлювати свої дії і керувати ними. Підпадає під дію ст.19 ч.1 КК України. У відношенні інкримінованого правопорушення ОСОБА_7 слід вважати осудним. Застосування заходів медичного характеру не потребує, за своїм станом здоров`я можу брати участь у проведенні всіх необхідних слідчих дій та розгляді клопотання в суді під час судового провадження (т. 1 а.с. 196-198).

-речовими доказами: зразками букального епітелію підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зразками букального епітелію малолітньої потерпілої ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; нижня білизна (труси) білого кольору - які оглянуто в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що при дослідженні доказів, суд першої інстанції дотримався вимог ст.94 КПК України, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності і прийшов до обґрунтованого висновку, що докази в своїй сукупності доводять винуватість ОСОБА_7 .

Оцінюючи показання законного представника малолітньої потерпілої та свідка ОСОБА_11 , надані останніми впродовж судового розгляду, суд враховує, що їх показання прямо стосуються обставин вчинення кримінального правопорушення і безпосередньо стосуються фактів, які мали місце 17.12.2024 року, пов`язані з обставинами протиправного посягання: часом, місцем, способом та іншими обставинами кримінального правопорушення, особою, яка його вчинили, тощо. Вказані показання суд вірно визнав чіткими та послідовними.

Вказані показання законного представника малолітньої потерпілої та свідка ОСОБА_11 підтверджуються іншими, зібраними по справі доказами та сумнівів у їх правдивості не викликають. Слід також зазначити, що ОСОБА_16 та ОСОБА_11 допитані судом, в порядку ст.ст.352, 353 КПК України та попереджені про кримінальну відповідальність за дачу суду завідомо неправдивих показань.

Розглядаючи кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 , суд першої інстанції зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Слід визнати необґрунтованими й доводи сторони захисту про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки вивченням матеріалів кримінального провадження не встановлено даних, які б свідчили про неповноту та необ`єктивність дослідження судом наданих доказів у даному провадженні.

На спростування доводів апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника про те, що вирок суду в ґрунтується на неправдивих та суперечливих показаннях свідка ОСОБА_11 , яка на думку обвинуваченого ОСОБА_7 оговорює його, відсутність у матеріалах кримінального провадження достатніх, належних та допустимих доказів, які з об`єктивністю свідчили про винуватість останнього, колегія суддів зазначає, що показання свідка є послідовними на всіх етапах досудового розслідування та судового розгляду, підтверджуються результатами слідчих дій, висновком експертизи.

Таким чином, колегія суддів погоджується з належно вмотивованими висновками суду першої інстанції про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, доведена належними та допустимими доказами, а доводи апеляційних скарг захисника та обвинуваченого не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не містять переконливих доводів, які б вказували на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Доводи захисника про те, що в судовому засіданні стороні захисту було відмовлено у призначенні судово-психологічної експертизи, є необґрунтованими, оскільки в заявленому стороною захисту клопотанні необґрунтовано які ж саме питання основної експертизи потребують доповнення чи уточнення.

Щодо інших доводів апеляційних скарг, які, на думку сторони захисту є підставами для скасування вироку, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану в справах «Салов проти України» від 06 вересня 2005 року (заява №65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року (заява №63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року (заява №4909/04; пункт 58), відповідно до якої: принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Отже, на підставі оцінки й аналізу наведених доказів суд правильно визнав винним ОСОБА_7 у вказаному кримінальному правопорушенні та правильно кваліфікував дії обвинуваченого за ч.4 ст.153 КК України, як вчинення насильницьких дій сексуального характеру, не пов`язаних з проникненням в тіло іншої особи, без добровільної згоди потерпілої особи, вчинені щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах та яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди.

Колегія суддів вважає, що висновки, яких дійшов суд, були зроблені на підставі ретельного, повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх фактичних обставин справи. Матеріали справи не містять обставин, що можуть викликати сумніви в правильності рішення суду, чи суперечливих доказів, які б суд невмотивовано відкинув, а тому доводи апелянта про відсутність в діях ОСОБА_7 складу інкримінованого йому кримінального правопорушення, є необґрунтованими.

Призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, воно є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Зокрема, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який є тяжким, підвищену суспільну небезпеку вчиненого обвинуваченим злочину щодо малолітньої особи.

Також, суд взяв до уваги, що обвинувачений вини не визнав, не розкаявся, взяв до уваги, що обвинувачений раніше не судимий, посередньо характеризується за місцем свого проживання, за місцем несення служби характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, та за наявності обтяжуючої обставини - вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, правильно обрав ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі.

Таке покарання, на думку колегії суддів, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, оскільки ґрунтується на положеннях ст.ст. 50 і 65 КК та відповідає принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації покарання.

З огляду на викладене, те, що підстав для скасування вироку суду в частині призначеного обвинуваченому покарання під час апеляційного розгляду не встановлено, колегія суддів доходить висновку, що апеляційні скарги обвинуваченого та в його інтересах захисника не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 22.10.2025 стосовно ОСОБА_7 за ч.4 ст. 153 КК Ураїни - без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: ( підписи )

Згідно з оригіналом:

Суддя Кропивницького

апеляційного суду ОСОБА_2