ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/218/26 Справа № 208/5/26 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого, судді - доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора (в режимі відеоконференції) ОСОБА_6

підозрюваного (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Заводського районного суду міста Кам`янського від 02 січня 2026 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська Дніпропетровської області, громадянина України, раніше не судимого, військовослужбовця, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Заводського районного суду міста Кам`янського від 02 січня 2026 року задоволене клопотання старшого слідчого СВ Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_11 , погоджене прокурором Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_12 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів з 02.01.2026 року по 02.03.2026 року включно, без визначення розміру застави.

Відмовлено у задоволенні клопотання захисника про застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту.

Обґрунтовуючи прийняте рішення, слідчий суддя зазначив, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, що підтверджується долученими до клопотання слідчого доказами у їх сукупності.

Мотивуючи рішення суду в частині доведеності ризиків переховування від слідства та суду, слідчий суддя вказав, що ОСОБА_7 , розуміючи тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого злочину, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення відповідальності.

Також підозрюваний, перебуваючи на волі, може здійснювати незаконний вплив на свідка, яка була безпосереднім очевидцем вчинення кримінального правопорушення, перебуваючи у родинних стосунках з нею, а також може самостійно, або заручившись підтримкою інших осіб, негативно впливати на психологічний та моральний стан цього свідка, безперешкодно спровокувати та викликати у неї бажання відмовитися від наданих свідчень. У зв`язку із цим ризик впливу на свідка з метою надання тих чи інших показань на його користь є вагомим.

Крім того, слідчий суддя, розглянувши питання щодо обрання альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, визнав його застосування недоцільним.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту.

В обґрунтування апеляційних вимог, вказує, що під час розгляду клопотання, слідчий суддя формально поставився до дослідження наданих доказів.

Зазначає, що в діях ОСОБА_7 вбачаються ознаки менш тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ст. 118 КК України, що підтверджується показами свідка ОСОБА_13 , яка пояснила, що потерпілий ОСОБА_14 здійснив збройний напад на неї, спочатку застосував паралітичний газ «Терен-4», а потім демонструючи у руках ніж, погрожував застосуванням насилля, що є небезпечним для життя. На це її син ОСОБА_7 намагався припинити протиправні дії потерпілого, але останній продовжив їх, спираючись на підтримку ще двох осіб, які були з ним разом. Після попередження про застосування зброї, ОСОБА_7 здійснив постріл із вказаної рушниці в область голови ОСОБА_14 , після чого самостійно викликав швидку допомогу, зателефонував до поліції та до приїзду поліцейських не залишав місця події, не приховував і не спотворював докази.

Щодо вказаних стороною обвинувачення ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, стверджує, що ОСОБА_7 не робив спроб переховування та спотворення доказів, сам викликав поліцію, очікував на місці події прибуття слідчої групи, добровільно видав рушницю, надав покази. Ризик впливу на свідків є необґрунтованим та безпідставним, оскільки свідками по справі є його матір та дружина, вчинення протиправних дій відносно його близьких є малоймовірним та недоведеним і ґрунтується лише на припущеннях прокурора.

Крім того вказує на сталі соціальні зв`язки підозрюваного ОСОБА_7 , оскільки останній є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , проходить реабілітацію після тяжкого поранення, має почесні відзнаки від командира НОМЕР_2 окремої важкої механізованої бригади « ІНФОРМАЦІЯ_3 », позитивно характеризується командуванням військової частини, має дружину, малолітню дитину, раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Заслухавши суддю-доповідача; підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які, кожен окремо, підтримали доводи апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні з викладених у ній підстав; прокурора, який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді залишити без змін; дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що остання підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, згідно із ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор;

недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

На думку колегії суддів, слідчий суддя при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_7 під вартою цих вимог закону дотримався не в повному обсязі, а доводи сторони захисту щодо необґрунтованості ухвали слідчого судді, викладені в апеляційній скарзі та у судовому засіданні, частково знайшли підтвердження.

Так, під час апеляційного перегляду встановлено, що в провадженні СВ Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження, № 0000007 від 01.01.2026 року щодо ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

02.01.2026 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Того ж дня слідчим подано клопотання про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в якому зазначено, що останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину та відносно нього існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, яким неможливо запобігти, окрім як шляхом застосування виняткового запобіжного заходу.

Перевіривши матеріали клопотання, колегія суддів дійшла висновку про доведеність викладених в клопотанні обставин, які надають підстави для застосування запобіжного заходу, втім одночасно не свідчать про можливість усунення заявлених ризиків виключно шляхом застосування виключного запобіжного заходу.

Так, колегія суддів не вважає за доцільне вдаватися до детального обговорення обґрунтованості пред`явленої ОСОБА_7 підозри у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення з огляду на те, що вона не є вочевидь необгрунтованою і підтверджується достатньою мірою для вирішення питання про запобіжний захід.

Доводи захисника щодо того, що в діях підозрюваного вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 118 КК України, а вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України є недоведеним, колегія суддів приймає до уваги, втім вважає передчасними, оскільки заявлена стороною обвинувачення кваліфікація дій ОСОБА_7 не є очевидно безпідставною, а дослідження доводів сторони захисту у цій частині та остаточна кваліфікація дій останнього є предметом досудового розслідування, а у подальшому судового розгляду справи по суті.

При цьому враховується, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії», зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою.

Також необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх допустимості і достатності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень, вирішувати питання про точність кваліфікації її дій тощо. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу.

Колегія суддів акцентує увагу на тому, що досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні перебуває на ранній стадії, а відтак на даний час у розпорядження сторони обвинувачення може не перебувати весь обсяг доказів, натомість відбувається їх збирання, сприяння якому і є одною із головних цілей застосування запобіжного заходу. У подальшому питання правильності первинної кваліфікації дій ОСОБА_7 має бути предметом перевірки з урахуванням всієї сукупності отриманих у межах досудового розслідування відомостей, втім на даному етапі належить констатувати, що підозра щодо ОСОБА_7 не є вочевидь безпідставною.

Є в цілому правильними також висновки суду першої інстанції щодо наявності відносно ОСОБА_7 ризиків з числа передбачених ст. 177 КПК України у виді переховування від слідства та суду, впливу на свідків у кримінальному провадженні, з огляду на обґрунтованість підозри у скоєні кримінального правопорушення, за яке передбачена кримінальна відповідальність у виді довготривалого позбавлення волі.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі має оцінюватись у розрізі чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості переховування підозрюваного від суду, колегія суддів бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів, може вдатися до відповідних дій. Разом із тим, існування та вагомість встановлених щодо нього ризиків з числа передбачених ст. 177 КПК України обґрунтовуються головною мірою суворістю можливого покарання за інкриміноване діяння.

При оцінці вагомості встановлених щодо ОСОБА_7 ризиків колегія суддів також приймає до уваги відомості про особу цього підозрюваного, якийраніше не судимий, є діючим військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , проходить реабілітацію після тяжкого поранення, має почесні відзнаки від командира НОМЕР_2 окремої важкої механізованої бригади « ІНФОРМАЦІЯ_3 », позитивно характеризується командуванням військової частини НОМЕР_1 , має дружину та малолітню дитину, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Крім того враховуються фактичні обставини вчиненого діяння, а також посткримінальна поведінка ОСОБА_7 .

Відповідно до ст. ст. 177, 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що встановлені щодо цього підозрюваного ризики хоча і існують, втім не є виключно вагомими, та з урахуванням конкретних обставин справи та даних про його особу запобігти їх реалізації можливо шляхом застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, з покладанням на ОСОБА_7 обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, що, на думку колегії суддів, забезпечить належну процесуальну поведінку останнього.

Враховуючи те, що підозрюваний ОСОБА_7 є діючим військовослужбовцем, проходить військову службу на посаді оператора безпілотних літальних апаратів 7 відділення безпілотних авіаційних комплексів взводу безпілотних авіаційних комплексів роти безпілотних авіаційних комплексів 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 у званні солдат, колегія суддів приходить до висновку, що цілодобовий домашній арешт необхідно застосувати до останнього за місцем дислокації військової частини НОМЕР_1 .

Зважаючи на викладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржена ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, із постановленням нової ухвали відповідно до вищенаведеного.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 183, 194, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Заводського районного суду міста Кам`янського від 02 січня 2026 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого СВ Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_11 , погоджене прокурором Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_12 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - залишити без задоволення.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем знаходження військової частини НОМЕР_1 строком до 02.03.2026 року включно, з покладенням обов`язків, передбаченихст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати по першому виклику до слідчого, прокурора, слідчого судді у визначений ними час;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому розташована військова частина НОМЕР_1 без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в України.

Підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити з-під варти негайно.

Копію ухвали направити для виконання командиру військової частини НОМЕР_1 .

Контроль за виконанням ухвали суду покласти на прокурора та командира військової частини НОМЕР_1 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4