справа № 439/1810/25
провадження № 1-кс/439/21/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2026 року м. Броди

Слідчий суддя Бродівського районного суду Львівської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , свідків: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Відділення поліції № 1 Золочівського РВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000255 від 11 липня 2025 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частинами 1, 2 статті 307 КК України,

встановив:

до слідчого судді Бродівського районного суду Львівської області надійшло клопотання старшого слідчого СВ Відділення поліції № 1 Золочівського РВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_8 , погоджене начальником Бродівського відділу Золочівської окружної прокуратури ОСОБА_3 , в якому слідчий просить накласти арешт на майно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що перебуває у його приватній власності, шляхом заборони їх відчуження, а також розпорядження та користування ними а саме: автомобіль марки «Citroen Jumper» реєстраційний номер НОМЕР_1 2014 року випуску; автомобіль марки «Renault Trafic» реєстраційний номер НОМЕР_2 2008 року випуску.

Необхідність задоволення даного клопотання слідчий мотивує тим, що слідчим відділом Відділення поліції № 1 Золочівського РВП Головного управління Національної поліції у Львівській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000255 від 11 липня 2025 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частинами 1, 2 статті 307 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , переслідуючи корисливі мотиви, маючи умисел на незаконне придбання, зберігання з метою збуту і збут наркотичного засобу, за невстановлених достовірно в ході досудового розслідування обставин (дати, часу і місця) незаконно придбав та зберігав при собі, з метою збуту наркотичний засіб канабіс і в подальшому знаходячись 24.10.2025 близько 17 год. 15 хв. біля приміщення магазину «Лавка» у м. Броди, вулиця 22 січня, 22, Золочівського району Львівської області збув за грошові кошти в сумі 1000 гривень громадянину ОСОБА_9 (анкетні дані змінені) у зіп-пакеті наркотичний засіб канабіс, обіг якої обмежено у кількості 2,499 грама.

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту, а також незаконному збуті наркотичного засобу, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.307 КК України.

Окрім того встановлено, що ОСОБА_5 , переслідуючи корисливі мотиви, маючи умисел на незаконне придбання, зберігання з метою збуту і збут наркотичного засобу, за невстановлених достовірно в ході досудового розслідування обставин (дати, часу і місця) повторно, незаконно придбав та зберігав при собі, з метою збуту наркотичний засіб канабіс і в подальшому знаходячись 15.01.2026 року близько 18 год. 30 хв. за місцем проживання, що за адресою АДРЕСА_1 , збув за грошові кошти в сумі 6000 гривень громадянину ОСОБА_9 (анкетні дані змінені) наркотичний засіб канабіс обіг якої обмежено у кількості близько 20 грама.

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту, а також незаконному збуті наркотичного засобу, повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

Слідчий зазначає, що під час досудового розслідування зібрані вагомі і достатні докази підозри у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а у разі визнання підозрюваного ОСОБА_5 винним у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від 6-ти до 10-ти років з конфіскацією майна.

Слідчий вказує, що приймаючи до уваги обставини кримінального правопорушення та здобуті під час досудового розслідування докази, на даний час в органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що у разі незастосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження майно, що перебуває у користуванні та розпорядженні їх власника (законних користувачів) можуть бути перереєстроване чи продане третім особам, що негативно вплине на забезпечення завдань кримінального провадження.

Слідчий наголошує, що з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання, існує необхідність у вжитті заходу забезпечення кримінального провадження, а саме арешту нерухомого майна підозрюваного, а тому просить клопотання задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав в повному об`ємі, зазначивши, що захист змінює інформацію про матеріальний стан підозрюваного в залежності від підстав заявлених стороною обвинувачення клопотань, незадоволення вказаного клопотання може зменшити вартість вказаних транспортних засобів.

Захисник та підозрюваний в судовому засіданні категорично заперечували щодо задоволення вказаного клопотання, пояснюючи тим, що вже в попередніх судових засіданнях неодноразово зазначали, що автомобілі, як і кошти є власністю його батьків та дружини, які ведуть підприємницьку діяльність ( возять товар на продаж до сусідніх міст), тому без автотранспортних засобів вказану діяльність вести неможливо, а саме ця діяльність є основним заробітком його батьків й його родини. Окрім того, щодо зменшення вартості вказаних автомобілів, якщо транспортні засоби не будуть арештовані, то у СВ Відділення поліції № 1 Золочівського РВП ГУ НП у Львівській області відсутній штрафний майданчик, а арештовані авто будуть зберігатись під відкритим небом, що також призведе до зменшення їх ринкової вартості.

Свідки в судовому засіданні ОСОБА_7 та ОСОБА_6 вказали, що вказані автомобілі були оформлені на підозрюваного з метою подальшого не переоформлення на нього, як їх єдиного спадкоємця. Без вказаних автомобілів буде неможлива торгівля товаром, бо їздять по різним містам та вивіз бджіл також буде неможливим, просили відмовити в задоволенні вказаного клопотання.

Відповідно до ч. 1ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Встановлено, що слідчим відділом Відділення поліції № 1 Золочівського РВП Головного управління Національної поліції у Львівській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000255 від 11 липня 2025 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частинами 1, 2 статті 307 КК України (а.с. 4).

Повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, складено 12.01.2026 та цього ж дня вручено ОСОБА_5 (а.с. 16).

Згідно інформаційних довідок сервісного центру МВС України у власності ОСОБА_5 , 23.09.1980 року перебувають автомобілі марки «Citroen Jumper» реєстраційний номер НОМЕР_1 2014 року випуску та «Renault Trafic» реєстраційний номер НОМЕР_2 2008 року випуску (а.с. 20-21).

Відповідно до ч. 1-3 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Частиною 2 ст. 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктами 2, 3 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна (ч. 10 ст. 170 КПК України).

Санкція ч. 2 ст. 307 КК України передбачає покарання у вигляді позбавленням волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна, що відповідно до вимог ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Якщо конфіскується частина майна, суд повинен зазначити, яка саме частина майна конфіскується, або перелічити предмети, що конфіскуються (ч. 1 ст. 59 КК України).

Кримінальний закон не встановлює прямого співвідношення чи обмеження обсягу конфіскації майна як виду покарання із розміром шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Покарання у виді конфіскації майна, як і будь-яке інше покарання, встановлюється вироком суду. Оскільки на цьому етапі кримінальне провадження ще не розглянуто судом по суті та вирок не постановлений, слідчий суддя не має змоги передбачити ні сам факт його постановлення, ні можливий обсяг конфіскації майна як виду покарання, вказані події на цьому етапі повинні розглядатися лише як вірогідні.

Тобто, у випадку визнання винуватим ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, суд може призначити йому покарання у виді конфіскації майна, тому на переконання слідчого судді слідчий довів необхідність арешту майна підозрюваного з метою забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання.

Дослідивши додані до клопотання документи, оцінивши доводи слідчого, прокурора, сторони захисту та свідків, слідчий суддя дійшов висновку, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий процесуальний примус як накладення арешту на майно, що надасть змогу виконати завдання, для виконання якого слідчий звернувся із клопотанням. Слідчий суддя також враховує, що обізнаність власника про ризик можливого обмеження його права власності, в тому числі майбутньої конфіскації майна, може спричинити негайне його відчуження з урахуванням санкції ч. 2 ст. 307 КК України.

Слідчий суддя при цьому зважає на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований відповідно до вимог ст. 174 КПК України, якщо буде доведено, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Частиною 4 статті 173 КПК України передбачено, що у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Накладення арешту на майно підозрюваного не є припиненням права власності/позбавленням права власності на це майно, а є лише тимчасовим обмеженням права власності на майно, яке полягає у тимчасовій забороні розпоряджатися та відчужувати таке майно, без встановлення заборони користування ним, що, враховуючи завдання кримінального провадження, у даному випадку є найменш обтяжливим способом арешту даного майна, який не призведе до суттєвих наслідків, що можуть позначитися на інтересах власника майна, третіх осіб.

Під час розгляду справи доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

З огляду на викладене слідчий суддя погоджується з заявленою слідчим необхідністю накладення арешту на майно підозрюваного частково, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Керуючись ст.ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого СВ Відділення поліції № 1 Золочівського РВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_8 про накладення арешту на майно підозрюваного у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000255 від 11 липня 2025 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частинами 1, 2 статті 307 КК України задовольнити частково.

Накласти арешт на майно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке перебуває у його приватній власності, шляхом заборони їх відчуження, а також розпорядження, а саме на:

-автомобіль марки «Citroen Jumper» реєстраційний номер НОМЕР_1 2014 року випуску;

-автомобіль марки «Renault Trafic» реєстраційний номер НОМЕР_2 2008 року випуску.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Крім того, відповідно до ст. 174 КПК України арешт може бути скасований повністю чи частково за заявленим клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисників, законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Повний текст ухвали виготовлено 19.01.2026 року.

Суддя ОСОБА_1