Справа № 577/6746/25
Провадження № 1-кс/577/1597/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" листопада 2025 р. м. Конотоп

Конотопський міськрайонний суд Сумської області

в складі: слідчого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

скаржника ОСОБА_3

прокурора ОСОБА_4

розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову прокурора Конотопської окружної прокуратури ОСОБА_4 від 10 листопада 2025 року у кримінальному провадженні, № 0000014 в частині відмови у задоволенні клопотання потерпілого від 07.11.2025 року,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся з вказаною скаргою та просив: скасувати постанову прокурора Конотопської окружної прокуратури ОСОБА_4 від 10 листопада 2025 року у кримінальному провадженні №0000014 в частині відмови у задоволенні клопотання потерпілого ОСОБА_3 від 07.11.2025 року; Зобов`язати уповноважену особу Конотопської окружної прокуратури розглянути по суті його клопотання від 07.11.2025 року в частині вимог про надання належної правової оцінки діям ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з урахуванням висновків слідчого судді за результатами розгляду скарги.

Свої вимоги мотивує тим, що у провадженні СВ Конотопського РВП ГУНП в Сумській області перебуває кримінальне провадження №0000014 від 25.01.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України. Нагляд у формі процесуального керівництва здійснюється групою прокурорів Конотопської окружної прокуратури. 07 листопада 2025 року він, як потерпілий у даному провадженні, керуючись ст. 220 КПК України, звернувся до Конотопської окружної прокуратури з клопотанням. 10 листопада 2025 року прокурор Конотопської окружної прокуратури ОСОБА_4 виніс постанову про часткове задоволення клопотання. Даною постановою йому було відмовлено у задоволенні клопотання в частині «щодо повідомлення ОСОБА_5 та ОСОБА_7 про підозру за ст. 190 КК України». В іншій частині (щодо надіслання постанови від 05.11.2025) клопотання було задоволено. Вважає вказану постанову прокурора в частині відмови незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Прокурор у своїй постанові фактично підмінив предмет його клопотання.

Прокурор вказав, що розглянув клопотання «щодо надання належної правової оцінки діям... та невідкладного повідомлення їм про підозру» та відмовив саме у повідомленні про підозру, мотивуючи це тим, що сукупність доказів «не є достатньою для вчинення... повідомлення вказаним Вами особам підозри».

Це є прямим викривленням суті його клопотання.

Його клопотання від 07.11.2025 року містило три окремі, але логічно пов`язані вимоги:

1. «Надати належну правову оцінку діям» ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , враховуючи всю сукупність встановлених обставин.

2. «При наданні правової оцінки врахувати сталу судову практику» Касаційного кримінального суду.

3. «За результатами розгляду та наявності очевидних доказів невідкладно вирішити питання» щодо повідомлення про підозру.

Таким чином, ключовою вимогою клопотання було надання процесуальним керівником належної правової оцінки конкретним, детально описаним у клопотанні діям, які, на його переконання, доводять наявність умислу на шахрайство. Вимога «вирішити питання про підозру» була похідною та наслідком виконання першої, основної вимоги.

Прокурор повністю проігнорував перші два пункти прохальної частини клопотання.

Він не надав жодної оцінки наведеним фактам, не проаналізував їх у сукупності та жодним чином не прокоментував надану ним релевантну практику Верховного Суду.

Натомість прокурор висмикнув з контексту лише третій, похідний пункт, і, пославшись на «недостатність доказів», формально відмовив у його задоволенні.

Це є грубим порушенням вимог ст. 220 КПК України, яка зобов`язує прокурора розглянути клопотання по суті та задовольнити його за наявності підстав.

Метою його клопотання було привернути увагу процесуального керівника до того, що досудове розслідування триває неефективно, а діям осіб, які вчинили фраудаторні правочини та вивели активи, «не було надано належної правової оцінки».

У клопотанні було детально обґрунтовано, чому дії ОСОБА_5 не є виключно цивільно-правовими відносинами.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що використання цивільно-правових відносин, за допомогою яких суб`єкт прагне завуалювати свій злочинний умисел, не повинно бути перешкодою для оцінки скоєного як злочину, передбаченого ст. 190 КК України.

Саме тому, слідчий та процесуальний керівник зобов`язані не залишати без належної уваги той факт, що ОСОБА_5 за допомогою розписок лише камуфлював свій злочинний умисел.

За сукупністю дій, які вчиняв ОСОБА_5 після отримання коштів, чітко прослідковуються всі ознаки складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 КК України.

Сукупність дій ОСОБА_5 та ОСОБА_6 доводить, що вони, одразу не маючи наміру виконувати взяті на себе зобов`язання, використовували розписки як спосіб реалізації умислу.

Їхній умисел підтверджується не лише невиконанням зобов`язань, але й активними діями, спрямованими на унеможливлення стягнення боргу:

- Фраудаторний правочин: Після вимоги повертати кошти, ОСОБА_5 за змовою з дружиною ОСОБА_6 здійснив дарування корпоративних прав ТОВ «АГРАРНА ФІРМА «ХЛІБОДАР» () .

- Судове визнання недійсності: Ці дії вже визнані судом недійсними як фраудаторний правочин (вчинений на шкоду кредитору) у цивільній справі №577/3233/23, що підтверджено Постановою Верховного Суду від 27.11.2024 року та Постановою Полтавського апеляційного суду від 12.02.2025 року.

- Виведення активів: ОСОБА_5 вчинив дії щодо розірвання довгострокових договорів оренди земельних ділянок (ключового активу) з ТОВ «АГРАРНА ФІРМА «ХЛІБОДАР».

- Створення нової компанії на тещу: Вказані договори оренди були перекладені на новостворене ТОВ «ХЛІБОДАР АГРО» (), зареєстроване 09.11.2022 року на підставну особу - свою тещу ОСОБА_8 .

- Шахрайське заволодіння розписками: Окремим епізодом, який розслідується у провадженні №0000093, є умисел ОСОБА_5 на заволодіння оригіналами боргових розписок.

Оцінка вказаних дій як сукупності, що доводить умисел на шахрайство, повністю відповідає сталій практиці Касаційного кримінального суду:

- Постанова ВС від 03.03.2021 (справа №127/11849/15-к): «Принциповим у цьому питанні є встановлення і доведення поза розумним сумнівом, що особа, умисно... заволодіваючи чужим майном... одразу не мала наміру їх виконувати, використовуючи певні правовідносини як спосіб реалізації умислу...».

- Постанова ВС від 29.11.2023 (справа № 127/18013/20): «Розмежування кримінально караного злочину від цивільно-правової угоди необхідно здійснювати не за тим, як оформлені укладені між сторонами договори, а за тим, що стало результатом цієї договірної діяльності».

- Постанова ВС від 19.03.2024 (справа № 295/17062/15-к): «Існування між обвинуваченим та потерпілим певних цивільно-правових... правовідносин... саме собою не виключає можливості кваліфікації діяння особи як шахрайства».

Таким чином, у кримінальному провадженні наявні всі докази того, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вчинили шахрайство, заздалегідь не маючи наміру повертати кошти, про що свідчить вся сукупність їхніх подальших дій.

Прокурор, як особа, що зобов`язана згідно з ч. 2 ст. 9 КПК України «всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження», та як процесуальний керівник (ст. 36 КПК), ухилився від свого прямого обов`язку.

Замість надання мотивованої відповіді, чому вищевказана сукупність дій, підтверджена рішеннями судів, на його думку, не свідчить про наявність умислу, прокурор надав формальну відписку про «недостатність доказів». Така відповідь свідчить про ігнорування як фактів, так і обов`язкових до врахування правових позицій Верховного Суду.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_3 скаргу підтримав і просив її задовольнити, посилаючись на наведені в ній підстави. Наполягав на тому, що відмова є формальною та не містить оцінки всіх аргументів, наведених у скарзі, є невмотивованою, тому підлягає скасуванню.

Прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги.

Вивчивши матеріали скарги, приходжу до наступного висновку.

Судовим розглядом встановлено, що 25.01.2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000014 за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, внесені відомості за фактом заволодіння шляхом обману грошовими коштами, які належали ОСОБА_3 , у великих розмірах.

Досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000014 здійснювали слідчі СВ Сумського РУП ГУНП в Сумській області.

Постановою першого заступника керівника Сумської обласної прокуратури від 25.01.2025 року здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000014 доручено слідчим СВ Конотопського РВП ГУНП в Сумській області.

Процесуальне керівництво досудовим розслідуванням покладено на прокурорів Конотопської окружної прокуратури Сумської області.

07.11.2025 року ОСОБА_3 звернувся до керівника Конотопської окружної прокуратури Сумської області із клопотання в порядку ст. 220 КПК України.

10.11.2025 року прокурором Конотопської окружної прокуратури ОСОБА_4 винесена постанова, відповідно до якої: у задоволенні клопотання потерпілого у кримінальному провадженні №0000014 ОСОБА_3 від 07.11.2025 року щодо повідомлення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про підозру за ст. 190 КК України - відмовити.

Норми частин 1, 3 ст. 110 КПК України визнають процесуальними рішеннями всі рішення органів досудового розслідування прокурора, слідчого судді, суду, і рішення слідчого, дізнавача, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених КПК України, а також коли слідчий, дізнавач, прокурор визнає це за необхідне.

Вимоги до змісту постанови прокурора закріплені у частині 5 ст. 110 КПК України. Так, постанова прокурора має складатися з: вступної, мотивувальної та резолютивної частин. Мотивувальна частина повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КПК України.

Аналіз норми ст. 110 КПК України надає підстави для висновку, що незалежно від того, як прокурор оформив своє рішення, таке рішення повинне відповідати загальним вимогам ч. 5 ст. 110 КПК України щодо зазначення в ньому змісту обставин, які є підставами для його прийняття, та наведення і обґрунтування мотивів прийняття певного рішення, що вимагає від прокурора оцінки кожного із суттєвих, значущих доводів, які особа вказала у своїй скарзі.

Перевіривши обґрунтованість оскаржуваного рішення, слідчий суддя дійшов висновку, що прокурор Конотопської окружної прокуратури ОСОБА_4 не дотримався вимог ст. 110 КПК України при прийнятті рішення за результатами розгляду клопотання потерпілого ОСОБА_3 від 07.11.2025 року.

Так, обгрунтовуючи клопотання керівнику Конотопської окружної прокуратури Сумської області від 07.11.2025 року ОСОБА_3 просив: надати належну правову оцінку діям ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у кримінальних провадженнях №0000014 та №0000093, враховуючи всю сукупність встановлених обставин (отримання коштів, подальше виведення активів, перереєстрація на підставних осіб, визнання правочину недійсним); при наданні правової оцінки діям вказаних осіб врахувати сталу судову практику Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду (зокрема, постанови від 03.03.2021 у справі №127/11849/15-к , від 29.11.2023 у справі № 127/18013/20 та від 19.03.2024 у справі № 295/17062/15-к ) щодо відмежування шахрайства від цивільно-правових деліктів; за результатами розгляду даного клопотання та наявності очевидних доказів умислу, невідкладно вирішити питання щодо повідомлення ОСОБА_5 та ОСОБА_7 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 КК України.

У постанові прокурора Конотопської окружної прокуратури ОСОБА_4 від 10.11.2025 року лише зазначено, що на даний час слідчим у кримінальному провадженні вчинені слідчі, процесуальні дії, спрямовані на встановлення достатніх і достовірних доказів по ньому, проте їх сукупність на даний час не є достатньою для вчинення відповідного процесуального рішення, як то повідомлення вказаним особам підозри за ст. 190 КК України.

Також, вказано, що прокурорами Конотопської окружної прокуратури у кримінальному провадженні вживались відповідні заходи, спрямовані на активізацію досудового розслідування, зокрема 13.02.2025 року та 05.11.2025 року надані письмові вказівки слідчим із переліком слідчих (розшукових) дій, які на думку прокурора необхідно виконати. Відтак клопотання щодо повідомлення ОСОБА_5 та ОСОБА_7 про підозру за ст. 190 КК України, не підлягає задоволенню.

Проте як вбачається із змісту постанови прокурора Конотопської окружної прокуратури ОСОБА_4 від 10.11.2025 року, предметом розгляду не були всі доводи ОСОБА_3 , які були порушені ним у клопотанні в порядку ст. 220 КПК України.

Прокурором Конотопської окружної прокуратури ОСОБА_4 при розгляді клопотання ОСОБА_3 не надано належної правової оцінки конкретним, детально описаним у клопотанні діям, не проаналізував їх у сукупності.

У постанові прокурора Конотопської окружної прокуратури ОСОБА_4 від 10.11.2025 року відсутні висновки щодо здійснення досудового розслідування.

Також у вказаній постанові не наведено достатніх мотивів для неприйняття доводів заявника з посиланням на відповідні докази, тобто постанова не містить належного обґрунтування прийнятого рішення.

Отже, прокурор Конотопської окружної прокуратури ОСОБА_4 , відмовляючи своєю постановою від 10.11.2025 року у задоволенні клопотання ОСОБА_3 , не розглянув таке клопотання по суті, у зв`язку з чим вказана постанова не може бути визнана законною та обґрунтованою.

При цьому слідчий суддя зазначає, що потерпілий має безумовне право на ефективне досудове розслідування, а, відповідно до ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, що кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. У свою чергу, слідчий суддя лише створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч. 6 ст. 22 КПК України).

Ураховуючи наведені вище обставини і положення Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя дійшов висновку про наявність підстав для задоволення скарги про скасування постанови прокурора Конотопської окружної прокуратури ОСОБА_4 від 07.11.2025 року про часткове задоволення клопотання ОСОБА_3 від 07 листопада 2025 року в порядку ст. 220 КПК України, з підстав її недостатньої вмотивованості. Скасовуючи рішення прокурора, слідчий суддя вважає необхідним зобов`язати прокурора повторно розглянути клопотання потерпілого ОСОБА_3 для врахування та надання оцінки кожному суттєвому доводу, наведеному у клопотанні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 220, 303, 306, 307, 376 КПК України, слідчий суддя -

ПОСТАНОВИВ :

Скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Скасувати постанову прокурора Конотопської окружної прокуратури ОСОБА_4 від 10 листопада 2025 року у кримінальному провадженні №0000014 в частині відмови у задоволенні клопотання потерпілого ОСОБА_3 від 07.11.2025 року.

Зобов`язати уповноважену особу Конотопської окружної прокуратури розглянути по суті клопотання потерпілого ОСОБА_3 від 07.11.2025 року, а саме в частині вимог потерпілого, зазначених у п.п. 1-2 вказаного клопотання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддяОСОБА_1