ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/2056/23
Номер провадження: 11-кп/819/591/25
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2025 року Херсонський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

за участю

прокурора: ОСОБА_6

адвоката: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000004 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 11 листопада 2025 року, якою продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 11 листопада 2025 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 до 09.01.2026 року включно.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційної скарги .

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Херсонського міського суду від 11 листопада 2025 року , змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, з покладенням обов`язків - здати паспорти, з`являтися за вимогою, носіння електронного засобу контролю .

В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначає, що ОСОБА_9 пред`явлено звинувачення у скоєнні зради та перехід на бік ворога, проте обвинувачення є необґрунтованим, невинуватість ОСОБА_8 нe викликає сумніву.

Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 01.06.2023 року ОСОБА_8 обрано запобіжний захід тримання під вартою .

11 листопада 2025 року за клопотанням прокурора строк утримання ОСОБА_8 під вартою продовжено ухвалою Херсонського міського суду.

Ухвала суду постановлена без урахування обставин справи на даному етапі та підлягає скасуванню.

Вказує на формальність клопотання прокурора, недоведеність існування ризику переховування ОСОБА_8 від суду та ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, висновки суду про існування ризиків ґрунтується на припущеннях.

Зазначає, що те, що ОСОБА_8 не має постійної роботи, не одружений ставиться йому у провину і використовується судом як підстави для продовження строку тримання під вартою.

Посилається на те, що тяжкість покарання сама по собі не може бути виправданням тривалих періодів попереднього ув`язнення.

У результаті досудового розслідування та під час судового розгляду не виявлено жодної підстави, що безперечно свідчить, що ОСОБА_10 може порушити вимоги ст. 177 КПК України.

На час постановлення судом оскаржуваної ухвали допитано потерпілих, свідків, проведено експертизи, складено обвинувальний акт, у неодноразових судових засіданнях з`ясовано всі обставини обвинувачення. ОСОБА_8 впевнений у своїй невинуватості та жодних намірів втекти від суду не має і не може створити жодних перешкод для розгляду справи.

Підставою задоволення клопотання прокурор наводить витяг з характеристики, виданої ОСОБА_9 військовою адміністрацією села, проте зазначені в ній відомості не є підставою для тримання особи під вартою, і у військової адміністрації ОСОБА_8 зовсім не знають, і ніяк не можуть його охарактеризувати. Разом із тим, характеристика видана ОСОБА_8 старостою села Кізомис не врахована.

ОСОБА_10 знаходився шість місяців до цього інциденту в окупації, ще три місяці після цього інциденту в окупованому селі. Жоден із жителів села не вказує на те, що він зрадник і що співпрацював з окупантами.

У обвинувальному акті фігурує і факт крадіжки з будинку ОСОБА_11 і ніби побічно у цьому звинувачують ОСОБА_12 . Проте ОСОБА_8 ніяк не може нести відповідальність за те беззаконня, що вчинялося окупантами.

Два з половиною роки ОСОБА_8 перебуває у слідчому ізоляторі, в камері переповненій заарештованими, у ролі пасивного курця, без свіжого повітря, під цілодобовим електричним освітленням. Він сліпне і втрачає здоров`я.

ОСОБА_10 за захистом своїх прав звернувся до ЄСПЛ, його заява № 15496/25 до ЄСПЛ - Барановський проти України, прийнята до розгляду та пройшла фільтрацію.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (рішення у справах Коробов проти України, Кудла проти Польщі), притягнення особи до кримінальної відповідальності за відсутності її умислу та добровільності суперечить принципу «nullum crimes sine culpa».

Суд в ухвалі посилається на справи з практики ЄСПЛ, які не мають жодного відношення до справи ОСОБА_12 .

У процесі досудового розслідування ОСОБА_8 неодноразово пропонували обміняти , однак він не погодився. Перебуваючи під вартою близько двох з половиною років, він розраховує на справедливий суд.

Вказує на недотримання правил визначення підслідності зазначеного кримінального провадження.

Зазначає, що у діях ОСОБА_8 , який один раз, не з власної волі контактував з окупантами, відсутні об`єктивні та суб`єктивні ознаки злочину, у нього не було прямого наміру на вчинення зради щодо держави Україна. ОСОБА_8 притягнутий до кримінальної відповідальності безпідставно, у його діях відсутні ознаки злочину передбаченого ст. 111 ч. 2 КК України, контакт з окупантами стався не з його ініціативи, а тому зміна запобіжного заходу не спричинить жодних ускладнень у розгляді кримінальної справи.

Позиції учасників.

Адвокат ОСОБА_7 підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги.

Прокурор заперечив проти задоволення апеляційних вимог захисника.

Обвинувачений ОСОБА_8 під розписку був повідомлений про дату, час апеляційного розгляду. Заяву про особисту участь під час апеляційного розгляду не подавав. Обвинуваченому роз`яснено право заявити клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференція. Відповідної заяви від ОСОБА_8 не надходило.

Захисник вважав можливим здійснення апеляційного розгляду за відсутності обвинуваченого.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Враховуючи наведені обставини, думку учасників судового провадження, апеляційний розгляд проведено за відсутності обвинуваченого відповідно до положень ч. 4 ст. 422-1, ч.4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, які надійшли із суду першої інстанції та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду.

Частиною 1 ст. 404 КПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Положеннями ст. 422-1 КПК передбачено порядок перевірки ухвал суду про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Вбачається, що на розгляді Херсонського міського суду Херсонської області перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000004 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 23 вересня 2025 року щодо ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 21.11.2025 року включно.

До закінчення строку дії попередньої ухвали суду прокурор подав клопотання про продовження щодо ОСОБА_8 строку тримання під вартою на 60 діб, обґрунтовуючи тим, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення проти основ національної безпеки України , передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України та продовженням існування ризиків, передбачених п. 1, 3, ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суд, продовжуючи строк дії запобіжного заходу, має перевірити чи не зменшилися на цій стадії кримінального провадження встановлені раніше ризики і чи зможе більш м`який запобіжний захід запобігти цим ризикам.

Крім тяжкості покарання, що загрожує особі у разі визнання її винуватою, на стадії продовження запобіжного заходу враховується і сукупність обставин, які визначені ст. 178 КПК України, зокрема соціальні зв`язки, відомості, що характеризують особу обвинуваченого.

Застосування ( продовження) запобіжних заходів стає можливим при наявності ризиків. Ризик - це невизначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для досудового слідства та суду подій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого , поведінки обвинуваченого під час розслідування кримінального правопорушення .

Як видно із ухвали, що оскаржується, приймаючи рішення про продовження запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 , зважаючи на тяжкість інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, яке відноситься до особливо тяжких , враховуючи обставини та положення, передбачені ч. 6 ст.176,177,178,183,331 КПК України, сукупність відомостей про особу обвинуваченого, соціальні зв`язки обвинуваченого, те, що судовий розгляд кримінального провадження продовжується, дослідження доказів не закінчено , суд дійшов обґрунтованого висновку, що продовжують існувати ризики, які зазначені в ухвалі, для запобігання яким підлягає продовженню строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою і що більш м`який запобіжний захід застосований бути не може.

Вбачається, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення проти основ національної безпеки України , за який передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк п`ятнадцять років або довічним позбавленням волі з конфіскацією майна, що має високий ступінь суспільної небезпеки, зумовлений тяжкими наслідками для суспільства.

За положеннями ст. 178 КПК України тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання обвинуваченого, винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, враховується у сукупності з іншими обставинами та відомостями, що передбачені ст. 178 КПК України.

Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти.

Врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки воно свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитись від слідства.

Разом із тим всупереч твердженням апеляційної скарги, як видно судом було враховано не тільки тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі доведення його винуватості, стадію судового розгляду , а також сукупність обставин, передбачених ст. 178 КПК України, сукупність відомостей про особу обвинуваченого, який не одружений, раніше не судимий, має постійне місце проживання , утриманців не має, не прийнято до уваги посилання обвинуваченого на наявність у нього у нього трьох неповнолітніх дітей, у свідоцтвах про народження яких він не вказаний батьком, проаналізовано міцність його соціальних зв`язків.

Посилання апеляційної скарги захисника на те, що непрацевлаштування обвинуваченого та його сімейний стан використовується судом як підстави для продовження строку тримання під вартою, колегія суддів вважає безпідставними.

Відомості про особу обвинуваченого, його сімейний стан , наявність у нього родини та утриманців згідно з вимогами ст. 178 КПК України належить враховувати при вирішенні питання щодо запобіжного заходу , і судом ці відомості, як видно з ухвали проаналізовані у контексті міцності його соціальних зв`язків та продовження існування встановлених при застосуванні запобіжного заходу.

Сукупність відомостей про особу обвинуваченого, не вказують на те, що на даній стадії кримінального провадження ризики, які зазначені в ухвалі суду при застосуванні запобіжного заходу нівельовані .

Посилань на те, що у соціальному, сімейному стані обвинуваченого сталися істотні зміни, які не були враховані судом і які б давали підстави для висновку про нівелювання зазначених в ухвалі на день постановлення оскарженої ухвали, захисником в апеляційній скарзі не наведено.

Крім того, судом враховано, що за приписами ч.6 ст.176 КПК під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті- тримання під вартою.

У рішенні від 19.06.2024 року № 7-р(II)/2024 Конституційний Суд України зауважив, що застосування за частиною шостою статті 176 Кодексу під час дії воєнного стану запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до особи, яку підозрюють або обвинувачують у вчиненні злочинів проти основ національної безпеки України, громадської безпеки, миру, безпеки, людства та міжнародного правопорядку, за наявності ризиків, визначених статтею 177 Кодексу, є потрібним засобом для забезпечення ефективності розслідування цих злочинів і виконання завдань кримінального провадження в умовах воєнного стану, що обумовлено потребою посиленого захисту суверенітету, територіальної цілісності, недоторканності, обороноздатності, державної, економічної й інформаційної безпеки України. Зазначеним рішенням Конституційного Суду визнано такою, що відповідає Конституції України (є конституційною), частину шосту статті 176 Кримінального процесуального кодексу України.

Вказана норма кримінального процесуального закону наразі є чинною на території України та не визнана в передбаченому законом порядку не конституційною, внаслідок чого підлягає застосуванню судами під час вирішення питання про застосування до зазначеної категорії осіб запобіжних заходів.

Натомість, суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що суд в даному випадку позбавлений права дискреційного застосування такої норми закону, шляхом здійснення правосуддя лише застосовує норми закону, проте не може перебирати на себе функції законодавчого органу та своїми рішеннями відступати від правових норм чи змінювати їх.

Посилання апеляційної скарги на те, що до ОСОБА_8 має бути застосований запобіжний захід у виді домашнього арешту не узгоджується із зазначеними приписами кримінального процесуального закону, які є імперативними.

Відповідно до приписів ч. 3, 4 ст.183 КПК України питання застосування альтернативного запобіжного заходу у виді застави вирішується при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Посилання захисника на неврахування судом характеристики обвинуваченого, наданої старостою м. Кізомис , копія якої не була додана до апеляційної скарги , враховуючи обсяг матеріалів які надаються суду у порядку ст. 422-1 КПК України , колегією суддів не можуть визнатися прийнятними.

Здійснюючи апеляційний розгляд відповідно до положень ч. 1ст. 404 КК України в межах апеляційних вимог, колегія суддів зазначає , що запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків, передбачених ч. 1ст.177 КПК та запобігання здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження, при розгляді клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою суд має перевірити чи не перестали існувати на цій стадії судового розгляду встановлені раніше ризики і чи зможе більш м`який запобіжний захід запобігти цим ризикам.

Обґрунтованість підозри перевіряється слідчим суддею на стадії досудового розслідування при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу.

Оскаржувана ухвала постановлена на стадії судового розгляду.

Колегія суддів наголошує, що на даній стадії апеляційний суд не вправі вдаватися у кримінально-правову кваліфікацію інкримінованих обвинуваченому дій та давати оцінку обґрунтованості, доведеності пред`явленого обвинувачення, оскільки остаточна оцінка доведеності винуватості особи у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, може бути дана лише за наслідками судового розгляду справи в суді першої інстанції, за результатами повного дослідження всіх доказів.

Посилання апеляційної скарги захисника на недоведеність пред`явленого обвинувачення як на підставу для скасування оскаржуваної ухвали колегія суддів відхиляє , оскільки питання доведеності чи недоведеності винуватості, оцінка доказів з точки зору їх достатності, допустимості для доведення винуватості, що вказує апелянт, не може бути предметом перевірки апеляційного суду в межах визначених ст. 422-1 КПК при апеляційному розгляді ухвали суду щодо продовження запобіжного заходу.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження, а питання доведеності чи недоведеності інкримінованого обвинувачення на підставі оцінки доказів вирішується судом на стадії судового розгляду відповідно до положень ст. 368 КПК України .

З наведених підстав не можуть бути предметом оцінки і доводи апеляційної скарги про порушення правил підслідності .

Під час апеляційного розгляду прокурором надано інформацію про те, що наразі узгоджується питання зміни пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення.

Враховуючи викладене, ухвала суду першої інстанції з підстав та за доводів, зазначених в апеляційній скарзі захисника , скасуванню не підлягає, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Тривалість перебування обвинуваченого під вартою, сама по собі, не може слугувати безумовною підставою для прийняття рішення про зміну запобіжного заходу і підлягає врахуванню у сукупності з іншими обставинами, передбаченими ст. 177 та ст. 178 КПК України.

Водночас, суд апеляційної інстанції враховуючи доводи захисника , зауважує що кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 перебуває на розгляді суду першої інстанції досить тривалий час, зокрема, з 2023 року, протягом якого обвинувачений ОСОБА_8 утримується під вартою, проте судовий розгляд на теперішній час не завершений та остаточне рішення не прийнято.

Відповідно до ч. 4 ст. 28 КПК України, кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.

Частина 1 ст. 318 КПК України встановлює, що судовий розгляд має бути проведений і завершений протягом розумного строку.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Апеляційний суд, зважаючи на очевидну складність кримінального провадження та значне погіршення безпекової ситуації в м. Херсоні , разом із тим вважає за необхідне звернути увагу суду першої інстанції на необхідність вжиття термінових заходів на дотримання вимог кримінального процесуального закону щодо забезпечення розумних строків розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_8 .

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422-1, 376 ч. 2 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Залишити без змін ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 11 листопада 2025 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 .

Звернути увагу суду першої інстанції інстанції на необхідність суворого дотримання розумних строків, передбачених ст. 28 КПК України при розгляді кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 111 КК України.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4