КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/5071/2025 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 серпня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі: ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 подану в інтересах ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 24.06.2025 у кримінальному провадженні №0000019 від 04.09.2024, про арешт майна,-

ВСТАНОВИВ :

Прокурор відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_10 звернувся до суду з клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000019 від 04.09.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 201-3 КК України.

Просив накласти арешт на майно, яке вилучено 14.06.2025, в ході проведення обшуку у квартирі АДРЕСА_1 , в якій проживає ОСОБА_9 , під час якого виявлено та вилучено наступне: службове посвідчення НОМЕР_9, видане 12.01.2024 на ім`я ОСОБА_9 , на зовнішній стороні якого міститься напис: «Державна служба України з надзвичайних ситуацій»; мобільний телефон iPhone 13, серійний номер: НОМЕР_1 , IMEI: НОМЕР_2 , IMEI 2: НОМЕР_3 , з сім-карткою з номером НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_9 ; мобільний телефон Xiaomi Redmi Note 9 Pro, серійний номер: НОМЕР_5 , IMEI: НОМЕР_6 , IMEI: НОМЕР_7 , з сім-карткою з номером НОМЕР_8 , який належить ОСОБА_9 .

В обґрунтування клопотання зазначав, що Офісом Генерального прокурора здійснюється процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні за № 0000019 від 04.09.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 201-3 КК України.

Досудовим розслідування встановлено, що ОСОБА_11 створено злочинну групу до складу якої входить більше шести осіб кожен з яких має свою роль в злочинному механізмі який направлений на здійснення незаконного переміщення (контрабанди) через державний кордон України поза митним контролем або з приховуванням від митного контролю бердових ювелірних виробів, діамантів, та швейцарських годинників, з метою ухилення від сплати митних та інших загально обов`язкових платежів, що в подальшому призводить до нанесення державі збитків у великому розмірі. Крім - того, угрупуванням здійснюється реалізація незаконного ввезеного товару за готівку (гривня, долар США, Євро), або крипто валют через власний магазин «Lux Groups».

В ході виконання доручення слідчого працівниками Г У «Д» ДЗНД СБ України встановлено, громадянин ОСОБА_12 - член угрупування « ОСОБА_13 », проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

З метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання та вилучення знарядь кримінального правопорушення - товарів ввезених поза митним контролем на територію України в тому числі ювелірних виробів виникла необхідність у проведенні обшуку за адресою: АДРЕСА_2 .

14.06.2025 детективом на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва проведено обшук у квартирі АДРЕСА_1 .

Під час проведення обшуку у вказаному приміщенні виявлено та вилучено: службове посвідчення НОМЕР_9 , видане 12.01.2024 на ім`я ОСОБА_9 , на зовнішній стороні якого міститься напис: «Державна служба України з надзвичайних ситуацій»; мобільний телефон iPhone 13, серійний номер: НОМЕР_1 , IMEI: НОМЕР_2 , IMEI 2: НОМЕР_3 , з сім-карткою з номером НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_9 ; мобільний телефон Xiaomi Redmi Note 9 Pro, серійний номер: НОМЕР_5 , IMEI: НОМЕР_6 , IMEI: НОМЕР_7 , з сім-карткою з номером НОМЕР_8 , який належить ОСОБА_9

14.06.2025 постановою детектива визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000019 від 04.09.2024:

-службове посвідчення НОМЕР_9, видане 12.01.2024 на ім`я ОСОБА_9 , на зовнішній стороні якого міститься напис: «Державна служба України з надзвичайних ситуацій»;

-мобільний телефон iPhone 13, серійний номер: НОМЕР_1 , IMEI: НОМЕР_2 , IMEI 2: НОМЕР_3 , з сім-карткою з номером НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_9 ;

-мобільний телефон Xiaomi Redmi Note 9 Pro, серійний номер: НОМЕР_5 , IMEI: НОМЕР_6 , IMEI: НОМЕР_7 , з сім-карткою з номером НОМЕР_8 , який належить ОСОБА_9 .

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду від 24.06.2025 клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 ,- задоволено.

Накладено арешт на майно, яке вилучене 14.06.2025, в ході проведення обшуку у квартирі АДРЕСА_1 , в якій проживає ОСОБА_9 , під час якого виявлено та вилучено наступне:

-службове посвідчення НОМЕР_9, видане 12.01.2024 на ім`я ОСОБА_9 , на зовнішній стороні якого міститься напис: «Державна служба України з надзвичайних ситуацій»;

-мобільний телефон iPhone 13, серійний номер: НОМЕР_1 , IMEI: НОМЕР_2 , IMEI 2: НОМЕР_3 , з сім-карткою з номером НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_9 ;

-мобільний телефон Xiaomi Redmi Note 9 Pro, серійний номер: НОМЕР_5 , IMEI: НОМЕР_6 , IMEI: НОМЕР_7 , з сім-карткою з номером НОМЕР_8 , який належить ОСОБА_9 .

Не погоджуючись із ухвалою слідчого судді, 30 червня 2025 року адвокат ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу, просила скасувати ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 24.06.2025 та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначила, що ухвала винесена безпідставно з істотним порушенням вимог матеріального та процесуального законодавства.

Зазначила, що прокурором не було доведено, що майно на яке накладено арешт має значення для досудового розслідування, є речовими доказами, та є необхідність у їх подальшому збереженні. Застосування заходу забезпечення у виді арешту є обмеження законного права особи щодо володіння майном та здійснення підприємницької діяльності, а отже, таке майно негайно підлягає поверненню його власнику, тобто скасуванню арешту.

Вважала, що наявність постанови слідчого про визнання майна речовим доказом не може бути беззаперечною підставою для накладення арешту на майно у разі відсутності розумних підстав вважати його доказом злочину.

Зазначила, що висновки слідчого судді щодо підстав для накладення арешту на майно не ґрунтується на вимогах закону.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника, який підтримав вимоги апеляційної скарги, з наведених у ній підстав, думку прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги та вважав оскаржувану ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, з доповненнями, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з наданих до апеляційного суду матеріалів, що Офісом Генерального прокурора здійснюється процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні за № 0000019 від 04.09.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 201-3 КК України.

14.06.2025 детективом на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва проведено обшук у квартирі АДРЕСА_1 .

Під час проведення обшуку у вказаному приміщенні виявлено та вилучено: службове посвідчення НОМЕР_9, видане 12.01.2024 на ім`я ОСОБА_9 , на зовнішній стороні якого міститься напис: «Державна служба України з надзвичайних ситуацій»; мобільний телефон iPhone 13, серійний номер: НОМЕР_1 , IMEI: НОМЕР_2 , IMEI 2: НОМЕР_3 , з сім-карткою з номером НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_9 ; мобільний телефон Xiaomi Redmi Note 9 Pro, серійний номер: НОМЕР_5 , IMEI: НОМЕР_6 , IMEI: НОМЕР_7 , з сім-карткою з номером НОМЕР_8 , який належить ОСОБА_9 .

У кримінальному провадженні за № 0000019 від 04.09.2024 призначена комп`ютерно-технічна експертиза від14.06.2025.

Також слідчий суддя врахував правову кваліфікацію кримінальних правопорушень, за ознаками вчинення яких здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000520 від 11 червня 2024 року, а тому, з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуження майна, яке відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, та визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні, приходить до висновку про наявність достатніх підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно, а саме на транспортний засіб марки «BMW Х7 XDRIVE 40D», д.н.з. НОМЕР_10 , 2024 року випуску, номер шасі НОМЕР_11 .

З висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

З ухвали слідчого судді вбачається, що наведені в клопотанні прокурора доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції. При цьому було заслухано доводи прокурора в підтримку поданого клопотання, були досліджені матеріали судового провадження, а також з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно вимог ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При винесенні ухвали судом, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні прокурора правові підстави для арешту майна, можливість використання майна, як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також обставини кримінального провадження № № 0000019 від 04.09.2024, факту призначення експертизи, а тому слідчий суддя обґрунтовано задовольнив клопотання прокурора про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовими доказами в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме збереження речових доказів, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора про накладення арешту на вище вказане майно.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає. Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагали вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.

Зважаючи на викладене, в сукупності з обставинами провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував правомірно, а тому доводи апелянтів стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

Колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 подану в інтересах ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 24 червня 2025 року без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

______________ _______________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3