Провадження № 11-кп/824/4486/2025 Доповідач: ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

29 вересня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі суддів:

ОСОБА_2 (головуючої), ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар - ОСОБА_5

за участю:

прокурора - ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження № 0001013 від 15.04.2024 року за апеляційною скаргою захисниці обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 14 квітня 2025 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 14 квітня 2025 року

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Надежда Диканського району Полтавської області, громадянина України, не одруженого, працюючого неофіційно на будівництві, із середньою спеціальною освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі;

вирішено питання про речові докази.

Відповідно до вироку, 14.04.2024 приблизно о 23:45 год. військовослужбовець ОСОБА_9 , перебуваючи в квартирі, яка знаходиться в ЖК «Smart House за адресою: АДРЕСА_3 , разом зі своєю цивільною дружиною ОСОБА_10 , вирішили відвідати своїх сусідів, які святкували день народження та вживали алкогольні напої, а саме: ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та ОСОБА_8 , з якими ОСОБА_9 познайомився напередодні. Перебуваючи у квартирі № 1372 за вищевказаною адресою, між ОСОБА_9 та трьома чоловіками виник словесний конфлікт пов`язаний з несенням військової служби.

В подальшому, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вирішили піти на балкон палити цигарки, через деякий час на балкон також вийшов ОСОБА_12 . Через деякий час на балкон підійшли обвинувачений та ОСОБА_13 . У ході спілкування між чоловіками виник словесний конфлікт, який переріс у бійку. Під час бійки обвинувачений дістав розкладний ніж чорного кольору та почав погрожувати потерпілому ОСОБА_9 фізичним насильством, а тому ОСОБА_9 , намагаючись уникнути фізичного конфлікту, вибіг у коридор, а троє чоловіків побігли за ним. У коридорі зав`язалася бійка, під час якої потерпілий намагався сховатись у тамбурі. У ході бійки у обвинуваченого раптово виник злочинний умисел, направлений на спричинення тяжкого тілесного ушкодження.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на спричинення тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, ОСОБА_8 взяв до рук ніж, яким перед цим погрожував ОСОБА_9 , та діючи умисно, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, наніс не менше двох ударів у грудну клітину та живіт ОСОБА_9 , заподіявши йому згідно з висновком експерта № 042-900-2024 від 13.06.2024 року тяжке тілесне ушкодження.

В апеляційній скарзі захисниця обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 вказала про суворість призначеного вироком суду покарання. На обґрунтування своєї позиції, зазначила про те, що обвинувачений свою вину визнав в повному обсязі, щиро розкаявся, а тому справа розглядалась в спрощеному порядку без дослідження доказів, а посилання суду про те, що свою вину він визнав під тягарем доказів не відповідає дійсності, адже з самого початку він визнав вину, проте не погоджувався з кваліфікацією своїх дій. Вказала, що обвинувачений раніше не судимий, не має негативних характеристик, має міцні соціальні зв`язки, а саме проживає однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_14 , з якою він має спільну дитину ОСОБА_15 , 2024 року народження, має постійне місце проживання, є особою з інвалідністю 3 групи через зір внаслідок чого потребує хірургічного втручання та медичної допомоги. Вважає, що призначення реального покарання не відповідає даним про особу обвинуваченого, його характеристикам, зокрема відсутністю судимостей, наявності малолітньої дитини та стану його здоров`я, встановленим пом`якшуючим обставинам, а саме визнанням вини, щирому каяттю, відсутністю обтяжуючих обставин і навпаки дають підставу для застосування до нього положень ст. 75 КК України. Просила оскаржуваний вирок змінити, застосувавши до обвинуваченого положення ст. 75 КК України.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду; пояснення захисниці обвинуваченого, яка апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити; пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисниці; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги захисника, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції в частині фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_8 та правильності кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 121 КК України учасниками судового провадження не оспорюються. Підстав для виходу за межі апеляційних вимог в порядку ч. 2 ст. 404 КПК України в цій частині колегія суддів не знаходить.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника про суворість призначеного обвинуваченому покарання та необхідність застосування до призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання положень ст. 75 КК України та звільнення його від відбування покарання з випробуванням, колегія суддів зазначає наступне.

За змістом ч. 1 ст. 75 КК України умовами звільнення особи від відбування покарання є:

рішення суду про призначення покарання в виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі та позбавлення волі на строк не більше п`яти років;

переконання суду про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, яке базується на даних про тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та інших обставинах справи.

Питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання як такого, що включає не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. При цьому, з огляду на положення ст. 75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання, як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні покарання, у тому числі у виді обмеження волі або позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Так, сукупність даних про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні неповнолітню дитину, 2024 року народження, відношення обвинуваченого до вчиненого кримінального правопорушення та його наслідків, а саме те, що ОСОБА_8 хоч і визнав свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, однак під час судового розгляду в суді першої інстанції вказував про те, що конфлікт спровокував потерпілий, а також не вжив жодних заходів щодо примирення з потерпілим та відшкодування завданої шкоди, позиція потерпілого, який наполягав на призначенні покарання у виді реального позбавлення волі, а також безпосередні обставини вчинення кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, не приводять колегію суддів до переконання про можливість виправлення ОСОБА_8 без відбування ним покарання в умовах ізоляції від суспільства. З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для застосування положень ст. 75 КК України при призначенні обвинуваченому покарання за ч. 1 ст. 121 КК України.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що апеляційна скарга захисниці обвинуваченого не містить обґрунтованих доводів про наявність обставин, які свідчать про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання та дають суду можливість застосувати положення ст. 75 КК України.

Зокрема, посилання захисниці на те, що обвинувачений раніше не судимий, не має негативних характеристик, має міцні соціальні зв`язки, а саме проживає однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_14 , з якою він має спільну дитину ОСОБА_15 , 2024 року народження, має постійне місце проживання, є особою з інвалідністю 3 групи через зір внаслідок чого потребує хірургічного втручання та медичної допомоги, є не у повній мірі обґрунтованим, оскільки наявність вказаних обставин хоч і позитивно характеризують особу обвинуваченого, однак самі по собі, без урахування конкретних обставин вчинення кримінального правопорушення, не можуть свідчити про наявність таких обставин, які безумовно приводять колегію суддів до переконання про можливість застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України, тоді як спосіб та характер вчиненогообвинуваченим кримінального правопорушення, а саме із застосуванням ножа та шляхом нанесення ударів у грудну клітину та живіт, тобто у місця, де знаходяться життєво важливі органи,а також ті обставини, що потерпілий намагався уникнути конфлікту та пішов від обвинуваченого, намагався сховатись, однак ОСОБА_8 його наздогнав та наніс йому тілесні ушкодження, вказує про підвищену суспільну небезпеку обвинуваченого ОСОБА_8 , виправлення якого, на думку колегії суддів, неможливе без відбування реального покарання.

Також необґрунтованими колегія суддів вважає і доводи захисниці про те, що обвинувачений свою вину визнав в повному обсязі, щиро розкаявся, а тому справа розглядалась в спрощеному порядку без дослідження доказів, як на підставу для застосування ст. 75 КК України, адже як вбачається з оскаржуваного вироку повне визнання обвинуваченим вини було враховано судом першої інстанції при призначенні покарання і лише вказана обставина не приводить колегію суддів до переконання про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Наведене у своїй сукупності указує на необґрунтованість апеляційної скарги захисниці обвинуваченого та відсутність підстав для її задоволення.

Враховуючи викладене, вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 14 квітня 2025 року щодо ОСОБА_8 є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування колегією суддів не встановлено, а тому колегія суддів вважає за необхідне вказаний вирок залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого - без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисниці обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 14 квітня 2025 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвалу може бути оскаржено у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - в той же строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4