Провадження № 1-кп/582/28/25
Справа № 582/400/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" грудня 2025 р.

Недригайлівський районний суд Сумської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_4 , цивільного позивача ОСОБА_5 , представника потерпілої та цивільного позивача ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Недригайлів Сумської області матеріали кримінального провадження № 0000102 стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , уродженця с. Козельне, Недригайлівського району Сумської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, пенсіонера, раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

УСТАНОВИВ:

09.02.2025 близько 13 год 00 хв. ОСОБА_7 , керуючи автомобілем марки «SUZUKI» моделі «GRAND VITARA» р.н. НОМЕР_2 рухався автодорогою Н-07 "Київ-Суми-Юнаківка" зі сторони м. Суми в напрямку с-ща Недригайлів, Роменського району Сумської області.

Перебуваючи поблизу будинку № 5 по вул. Довга в с. Віхове, Роменського району Сумської області, в порушення вимог пункту 2.36, 12.1, 13.1, 13.3 Правил дорожнього руху України, ОСОБА_7 не врахував безпечної швидкості руху, був не уважним не встежив за дорожньою обстановкою, маючи об`єктивну можливість своєчасно виявити автомобіль марки «ВАЗ» моделі «21043», р.н. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перебував попереду нього на його смузі руху у нерухомому стані з увімкненим лівим показником повороту та мав намір здійснити маневр повороту ліворуч в напрямку вул. Довгої, в с. Віхове, Роменського району Сумської області, ОСОБА_7 маючи змогу здійснити безпечний об`їзд вказаного автомобіля з дотриманням безпечного інтервалу, не проконтролював рух свого транспортного засобу внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ» моделі «21043», р.н. НОМЕР_3 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажирка заднього сидіння автомобіля марки «ВАЗ» моделі «21043», р.н. НОМЕР_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримала тілесні ушкодження з якими була доставлена до КНП «Роменської ЦРЛ» РМР.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 125 від 17.03.2025 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4 , отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої травми тазу: порушення цілісності тазового кільця (розрив лобкового сімфозута розрив правого крижово-клубового симфозу, вивих лівого стегна з переломом лівої вертлюжної западини зі зміщенням), порушення цілісності (розрив довжиною 7 см) передньої стінки сечового міхура, що кваліфікуються, як тяжкі тілесні ушкодження.

Відповідно до висновку експерта (судової інженерно-транспортної експертизи «дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод») № 61 від 13.03.2025, в даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля, ОСОБА_7 , повинен був діяти у відповідності з вимогами пункту 12.1, 13.1, 13.3, 2.3.6 Правил дорожнього руху України, де зазначено:

п. 2.3.6 для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

п. 12.1 під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

п. 13.1 водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

п. 13.3 під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху.

Допущені водієм ОСОБА_7 , порушення вимог пункту 12.1, 13.1, 13.3, 2.3.6 Правил дорожнього руху знаходяться у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортною пригоди та наслідками, що настали.

Дії водія ОСОБА_7 по порушенню Правил дорожнього руху умисні, форма вини до наслідків, що настали - необережна (злочинна самовпевненість).

Допитаний у відкритому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю та пояснив, що дійсно 09.02.2025 він керуючи автомобілем марки «SUZUKI» моделі «GRAND VITARA» р.н. НОМЕР_2 , автодорогою Н-07 зі сторони м. Суми в напрямку с-ща Недригайлів, Роменського району Сумської області, перебуваючи в с. Віхове, Роменського району Сумської області, допустив зіткнення із автомобілем марки «ВАЗ» під керуванням ОСОБА_9 , який перебував попереду і знаходився на його смузі руху. Крім того пояснив, що причиною зіткнення слугувало те що його засліпило ярке сонячне проміння. У вчиненому щиро покаявся, просив суворо не карати.

Потерпіла ОСОБА_4 пояснила суду, що того дня вона разом із чоловіком ОСОБА_9 та сином ОСОБА_10 їхали автомобілем марки «ВАЗ» моделі «21043», р.н. НОМЕР_3 , у гості до друзів у с. Луки, Роменського району Сумської області. За кермом автомобіля перебував її чоловік ОСОБА_9 , на передньому пасажирському сидінні знаходився її син ОСОБА_10 , а вона сиділа на задньому пасажирському сидінні. Зазначила, що вони рухались автодорогою «Суми-Ромни» в напрямку с-ща Недригайлів, Роменського району Сумської області, та перебуваючи в с. Віхове, Роменського району Сумської області повинні були повернути ліворуч, для цього чоловік зупинив транспортний засіб щоб пропустити зустрічний транспорт і у цей час вона відчула сильний удар в задню частину їх автомобіля. Внаслідок чого вона отримала тяжкості тілесні ушкодження. Зазначила, що все сталося несподівано, вона нічого не зрозуміла що сталося тільки відчула сильний біль. Просила призначити обвинуваченому найсуворіший вид покарання за ч. 2 ст. 286 КК України, мотивуючи свою позицію тим, що обвинувачений ОСОБА_7 збитки заявлені нею в позовній заяві в повній мірі не відшкодував а лише частково в розмірі 46 000 грн. ще на досудовому слідстві.

Допитаний ОСОБА_5 пояснив суду, що 06.02.2025 він купив автомобіль марки «ВАЗ» моделі «21043», р.н. НОМЕР_3 , але переоформити не встиг, так як 09.02.2025 сталася ДТП. Повідомив, що він та його дружина ОСОБА_11 користувалися цим автомобілем на підставі довіреності. Також пояснив, що того дня його мати ОСОБА_4 разом із вітчимом ОСОБА_9 та молодшим братом ОСОБА_10 їхали автомобілем марки «ВАЗ» моделі «21043», р.н. НОМЕР_3 , у гості до друзів у с. Луки, Роменського району Сумської області. З його дозволу за кермом автомобіля перебував його вітчим ОСОБА_9 . Про те, що сталася ДТП він дізнався від ОСОБА_10 , який зателефонував йому та повідомив, що автомобіль отримав механічні пошкодження, а мати отримала тілесні ушкодження (травму ноги). Після чого він із дружиною негайно приїхали до місця події і побачили, що дорога перекрита, автомобіль розбитий, а рятувальні служби визволяли його матір ОСОБА_4 із автомобіля.

Крім повного визнання обвинуваченим ОСОБА_7 своєї вини, його вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, повністю підтверджується наступними доказами, наданими суду стороною обвинувачення та дослідженими безпосередньо судом:

- даними з витягу з кримінального провадження № 0000102 про внесення до ЄРДР 10.02.20254 відомостей про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України;

- рапортами помічника чергового Роменського РВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_12 від 09.02.2025;

- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної події з схемою огляду місця дорожньо-транспортної події та фототаблицею до нього від 09.02.2025;

- постановою про визнання автомобіля марки «SUZUKI» моделі «GRAND VITARA» р.н. НОМЕР_2 та автомобіля марки «ВАЗ» моделі «21043», р.н. НОМЕР_3 , речовими доказами;

- копією ухвали слідчого судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 13.02.2025 про арешт автомобіля марки «SUZUKI» моделі «GRAND VITARA» р.н. НОМЕР_2 та автомобіля марки «ВАЗ» моделі «21043», р.н. НОМЕР_3 ;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 12.02.2025 зі схемою та фототаблицею до нього, проведеного на автодорозі Н-07 «Київ-Суми-Юнаківка» в с. Віхове, Роменського району Сумської області за участю свідка ОСОБА_10 , згідно якого свідок розповів про обставини ДТП, що мало місце на даному частку дороги 09.02.2025 близько 13 год 00 хв.;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 12.02.2025 зі схемою та фототаблицею до нього, проведеного на автодорозі Н-07 «Київ-Суми-Юнаківка» в с. Віхове, Роменського району Сумської області за участю ОСОБА_7 , згідно якого останній розповів про обставини ДТП, що мало місце на даному частку дороги 09.02.2025 близько 13 год 00 хв.;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 12.02.2025 зі схемою та фототаблицею до нього, проведеного на автодорозі Н-07 «Київ-Суми-Юнаківка» в с. Віхове, Роменського району Сумської області за участю свідка ОСОБА_9 , згідно якого свідок розповів про обставини ДТП, що мало місце на даному частку дороги 09.02.2025 близько 13 год 00 хв.;

- висновком експерта № 75 від 06.03.2025, згідно якого у ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , виявлені тілесні ушкодження у виді садна лоба і правої гомілки. Дані ушкодження утворилися внаслідок дії тупого предмета (предметів), за механізмом тертя/ковзання, можливо в результаті ДТП. Виявлені тілесні ушкодження за ступенем тяжкості оцінюються як легкі тілесні ушкодження (згідно пунктів 2.3.2б, 2.3.5 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995);

- висновком експерта № 86 від 13.03.2025, згідно якого у ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виявлено наступні тілесні ушкодження: задній вивих лівого стегна з переломом лівої вертлюжної западини зі зміщенням та розривом лівого крижового суглобу без суттєвого зміщення. Перелом кісток тазу. Розрив лобкового симфізу з розходженням на 2 см. Розрив лівого клубово-крижового з`єднання. Розрив передньої стінки сечового міхура довжиною 7 см. Заочеревинна післятравматична гематома. Вищеописані ушкодження утворилися внаслідок дії тупого предметма (предметів), за механізмом удару/ удару-стиску, можливо в результаті ДТП. Час утворення ушкоджень відповідає часові, вказаному в постанові (09.02.2025). Виявлені тілесні ушкодження за ступенем тяжкості оцінюються як тяжкі тілесні ушкодження (згідно пунктів 2.1.1, 2.1.2 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995);

- висновком експерта (судової інженерно-транспортної експертизи «дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод») № 61 від 13.03.2025, згідно якого в даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля, ОСОБА_7 , повинен був діяти у відповідності з вимогами пункту 12.1, 13.1, 13.3, 2.3.6 Правил дорожнього руху України. Водій автомобіля марки «SUZUKI» моделі «GRAND VITARA» р.н. НОМЕР_2 мав технічну можливість попередити виникнення ДТП;

- висновком експерта № СЕ-19/119/25/4842-АВ від 27.03.2025, за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи, згідно якої вартість матеріального збитку, заподіяного власнику легкового автомобіля марки «ВАЗ» моделі «21043», р.н. НОМЕР_3 , станом на 20.03.2025 дорівнює ринковій вартості і може становити 64 542,08 грн.

Вивчивши обставини кримінального провадження, оцінивши кожен наданий доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, зіставивши ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, і встановлені судом ознаки діяння, вчиненого ОСОБА_7 , суд дійшов висновку про те, що вони відповідають один одному. Таким чином, суд визнає доведеним обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а отже, його дії необхідно кваліфікувати як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій тяжкі тілесні ушкодження.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд, відповідно до вимог ст. 65, 66, 67 Кримінального кодексу України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

За правилами ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень ст. ст. 66, 67 КК України.

Так, положеннями ч. 2 ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Вивчивши особу обвинуваченого ОСОБА_7 суд встановив, що він є особою з інвалідністю ІІІ групи, раніше не судимий, до кримінальної чи адміністративної відповідальності (в тому числі і за керування транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння відповідно до ст. 130 КУпАП) не притягувався має похилий вік (70 років), пенсіонер, має ряд тяжких захворювань (цукровий діабет 1 типу інсулінозалежний, онкозахворювання) на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, скарг та заяв на його поведінку не надходило.

Обставинами, що пом`якшують покарання, відповідно до ст. 66 КК України є щире каяття, активне сприяння розкриттю вчиненого кримінального правопорушення шляхом надання правдивих показів як на досудовому слідстві, так і в суді, добровільне часткове відшкодування завданих збитків потерпілій.

Як обставинами що пом`якшують покарання суд також визнає те, що обвинувачений є особою похилого віку, а також те, що ОСОБА_7 має тяжкі захворювання, що підтверджується копіями медичних висновків які наявні у матеріалах кримінального провадження.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

Як сторона обвинувачення прокурор так і потерпіла сторона висловили свої сумніви щодо наявності в діях обвинуваченого, обставини що пом`якшує покарання - щирого каяття.

Суд не може погодитися з такою позицією вважає її необгрунтованою, з огляду на наступне.

Відповідно до послідовної практики Верховного Суду, під розкаянням передбачається, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

З наведеного можна зробити висновок, що щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.

Судовим слідством було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 винуватість за пред`явленим обвинуваченням визнав у повному обсязі, неодноразово висловлював жаль щодо факту трагедії і спричинення потерпілій ушкоджень, засуджував ним вчинене, співпрацював з досудовим слідством розкривши всі обставини справи, не маючи в той час захисника, добровільно на досудовому слідстві не будучи визнаним судом винуватим, сплатив всі судові витрати за проведення судових експертиз, в суді надавав правдиві покази, під час досудового слідства добровільно надав потерпілій грошову допомогу в розмірі 46 000,00 грн, зобов`язується в майбутньому компенсувати потерпілій шкоду в розмірі визначеному судом, відвідував потерпілу у лікарні, на його прохання потерпілу неодноразово відвідувала в лікарні його дружина, як пояснив обвинувачений йому було некоректно, як чоловікові, часто відвідувати потерпілу яка є жінкою в реанімаційному відділенні лікарні, намагався залагодити свою провину грошовим відшкодуванням, про що ним було заявлено і в судовому засіданні, де ОСОБА_7 намагався частково відшкодувати потерпілій збитки в розмірі 10 000,00 грн.

На думку суду, не досягнення згоди між потерпілою та обвинуваченим щодо суми відшкодування, не свідчить про небажання останнього відшкодувати заподіяні збитки і завдану шкоду.

Всі ці обставини викладені вище спростовують позицію прокурора та потерпілої сторони та не ставлять під сумнів наявність у обвинуваченого щирого каяття у вчиненому.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання, тощо. Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Враховуючи вищевикладене, особу винного та інші обставини справи, суд переходить до переконання про виправлення засудженого без відбування покарання, та прийняття рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Так, ч. 1 ст. 75 КК України передбачено, що якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, то він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Приймаючи рішення про можливість застосування при призначенні ОСОБА_7 покарання положень ст. 75 КК України, суд приймає до уваги дані про особу обвинуваченого, який є особою з інвалідністю ІІІ групи, кримінальної та адміністративної відповідальності не притягався, раніше не судимий, має похилий вік , пенсіонер, має ряд тяжких захворювань на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, скарг та заяв на його поведінку не надходило, вчинений обвинуваченим злочин хоча і класифікується у відповідності до ст. 12 КК України як тяжкий, проте вчинений ненавмисно, з необережності, поведінку обвинуваченого, який від слідства та суду не переховувався, добровільно, на досудовому слідстві, сплатив всі судові витрати за проведення судових експертиз що свідчить про готовність нести відповідальність за вчинене, свою вину визнав в повній мірі, активно сприяв у розкриттю злочину шляхом надання правдивих свідчень як на досудовому слідстві так і в суді, висловив щирий жаль перед потерпілою, просив неодноразово вибачення в залі суду та вживав заходів по відшкодуванню шкоди ОСОБА_4 .

Конституційний Суд України в своєму рішенні зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного». Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих. Однією із умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого злочином збитку або усунення заподіяної шкоди.

Таким чином, сукупність встановлених та вказаних обставин, на думку суду, дають підстави призначити обвинуваченому покарання у межах санкції визначеної ст. 286 ч.2 КК України, з позбавлення права керування транспортними засобами та з застосування положень ст. 75 КК України.

За таких обставин суд вважає, що таке покарання буде справедливим, відповідатиме вимогам закону, принципам законності, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а покладення на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України дозволить здійснювати контроль з боку уповноваженого органу з питань пробації за поведінкою обвинуваченого.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_7 не обирався, клопотань до суду з цього питання не надходило.

У порядку ч. 4 ст. 174 КПК України підлягає вирішенню питання про скасування арешту майна, накладеного під час досудового розслідування.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Документально підтверджені процесуальні витрати у справі на проведення експертиз у розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн 00 коп. відшкодовані обвинуваченим ОСОБА_7 на стадії досудового розслідування.

Що стосується цивільних позовів:

Так, представником потерпілої ОСОБА_4 , адвокатом ОСОБА_6 заявлений цивільний позов до ОСОБА_7 , третя особа: Недригайлівський відділ Роменської окружної прокуратури, про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Представник позивача з урахуванням уточнених позовних вимог просить суд: стягнути з відповідача ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 1 000 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, 38 432,64 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, та 56 000,00 грн в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що протиправні дії обвинуваченого ОСОБА_7 перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із подією ДТП та її негативними наслідками, які полягають у спричиненні потерпілій ОСОБА_4 , тяжких тілесних ушкоджень, внаслідок чого завдано як матеріальних збитків (майнової шкоди) у результаті порушення цивільного права, а також значної моральної шкоди, яка полягає у душевних і моральних стражданнях та психічних переживаннях, яких вона зазнала і на даний час зазнає у зв`язку з протиправною поведінкою ОСОБА_7 , які підлягають відшкодуванню в силу норм Цивільного кодексу України.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_6 повністю підтримали уточнені позовні вимоги, посилаючись на обставини, які викладені у письмовій формі у позовній заяві.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_7 та його представник ОСОБА_8 позовні вимоги ОСОБА_4 в частині відшкодування моральної шкоди визнали частково, вважають, що розмір зазначений позивачем є занадто великим та непосильним. Позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди визнали в повному обсязі.

У судовому засіджанні прокурор Недригайлівського відділу Роменської окружної прокуратури ОСОБА_3 підтримав та просив задовольнити позов потерпілої в частині відшкодування матеріальної шкоди та зазначив, що при вирішенні позову ОСОБА_4 в частині відшкодування моральної шкоди покладається на розсуд суду.

Також, адвокатом ОСОБА_6 заявлений цивільний позов в інтересах ОСОБА_5 до ОСОБА_7 та ПАТ «НАСК «ОРАНТА», третя особа: Недригайлівський відділ Роменської окружної прокуратури, про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Представник цивільного позивача ОСОБА_5 , адвокат ОСОБА_6 з урахуванням уточнених позовних вимог просить суд: стягнути з відповідача ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 500 000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, та 16 790,88 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди; стягнути з відповідача ПАТ «НАСК «ОРАНТА» на користь ОСОБА_5 47 751,20 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що протиправні дії обвинуваченого ОСОБА_7 перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із подією ДТП та її негативними наслідками, які полягають у тому, що його рідні, а саме брат ОСОБА_10 та мати ОСОБА_4 отримали тілесні ушкодження, а також те, що пошкоджено автомобіль марки «ВАЗ» моделі «21043», р.н. НОМЕР_3 володільцем якого він був, внаслідок чого завдано як матеріальних збитків (майнової шкоди), а також значної моральної шкоди, яка полягає у душевних і моральних стражданнях та психічних переживаннях, яких він зазнав і на даний час зазнає у зв`язку з протиправною поведінкою ОСОБА_7 , які підлягають відшкодуванню в силу норм Цивільного кодексу України та Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У судовому засіданні позивач ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_6 повністю підтримали уточнені позовні вимоги, посилаючись на обставини, які викладені у письмовій формі у позовній заяві.

Цивільним відповідачем ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» надано відзив з якого вбачається, що товариство визнає уточнені вимоги позову ОСОБА_5 в сумі 47 751,20 грн. Зазначили, що 22.05.2024 між ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» та ОСОБА_7 укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № 221065332) зі строком дії один рік, забезпеченим транспортним засобом є автомобіль марки «SUZUKI» моделі «GRAND VITARA» р.н. НОМЕР_2 . Страхова сума (ліміт відповідальності страховика) за шкоду заподіяну життю і здоров`ю становить 320 000,00 грн., за шкоду заподіяну майну 160 000,00 грн., франшиза 0 грн. Зазначає, що ОСОБА_5 звернувся до товариства із заявою про виплату страхового відшкодування. 20.03.2025 представником страховика був оглянутий пошкоджений автомобіль про що був складений відповідний протокол огляду транспортного засобу, в якому зазначено перелік пошкоджень та їх опис. На підставі протоколу огляду транспортного засобу складено Звіт № 49234 про оцінку артості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 28.04.2025.

У судовому засіданні прокурор Недригайлівського відділу Роменської окружної прокуратури ОСОБА_3 позов підтримав та просив задовольнити вимоги ОСОБА_5 в частині відшкодування матеріальної шкоди та зазначив, що при вирішенні позову ОСОБА_5 в частині відшкодування моральної шкоди покладається на розсуд суду.

Належним чином повідомлений представник ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» у судове засідання не прибув, але надіслав заяву про розгляд справи без участі представника товариства.

Відповідач ОСОБА_7 та його представник ОСОБА_8 позовні вимоги ОСОБА_5 не визнали, просили відмовити у їх задоволенні у повному обсязі, посилаючись на те, що ОСОБА_5 є неналежним позивачем, так як власником автомобіля є ОСОБА_13 .

Суд не може погодитися з позицією сторони захисту щодо неналежності позивача за цими вимогами з огляду на наступне.

Як слідує із матеріалів кримінального провадження, станом на 09.02.2025 автомобіль марки «ВАЗ» моделі «21043», р.н. НОМЕР_3 , на момент ДТП, перебував у користуванні ОСОБА_5 на підставі довіреності.

Сам факт правомірності володіння особою транспортним засобом є достатньою підставою для того, щоб звернутися за захистом права щодо відшкодування шкоди, заподіяної вказаному майну.

За змістом частини другої статті 1187 ЦК України володільцем джерела підвищеної небезпеки є юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Пунктом 2.2. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 передбачено, що власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України. Таким чином, спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху (висновок Верховного Суду України в постанові від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14).

З огляду на вказане суд вважає, що позивачу ОСОБА_5 який є правомірним кристувачем т/з належить право на відшкодування майнової шкоди.

Аналогічного висновку дійшли Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду в постановах від 07 листопада 2018 року у справі № 200/21325/15-ц, від 03 квітня 2019 року в справі №299/2811/16-ц, від 17 жовтня 2019 року у справі № 300/193/17, від 27 листопада 2019 року у справі № 607/3007/16-ц, Верховний Суд України у постанові від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14,і така практика є сталою.

При вирішенні цивільних позовів суд виходить з наступного.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що внаслідок вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, потерпіла ОСОБА_4 отримала тяжкі тілесні ушкодження (задній вивих лівого стегна з переломом лівої вертлюжної западини зі зміщенням та розривом лівого крижового суглобу без суттєвого зміщення; перелом кісток тазу; розрив лобкового симфізу з розходженням на 2 см; розрив лівого клубово-крижового з`єднання; розрив передньої стінки сечового міхура довжиною 7 см; заочеревинна післятравматична гематома), що підтверджується висновком експерта № 86 від 13.03.2025.

Автомобіль марки «ВАЗ» моделі «21043», р.н. НОМЕР_3 володільцем якого є ОСОБА_5 отримав механічні пошкодження.

Згідно висновку експерта № СЕ-19/119/25/4842-АВ від 27.03.2025, за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику легкового автомобіля марки «ВАЗ» моделі «21043», р.н. НОМЕР_3 , станом на 20.03.2025 дорівнює ринковій вартості і може становити 64 542,08 грн.

Відповідно до ст. 128 КПК особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Частиною 5 ст. 128 КПК передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

За змістом ч. 1 ст. 129 КПК суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав та розміру цивільного позову задовольняє його повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини другої зазначеної статті).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (частини перша та четверта статті 23 ЦК України).

У частинах першій, другій статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (частина перша статті 1167 ЦК України). Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт перший частини першої статті 1167 ЦК України).

Відповідно ст. 1177 ЦК, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. При цьому потерпіла особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 1, 3 ст. 23 ЦК).

У постанові від 5 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20 Об`єднана палата КЦС зазначила, що зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

Також у цій постанові ОП КЦС зазначила, що відбувається такий розподіл тягаря доказування: а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц дійшла висновку, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом.

У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум та згідно з умовами, зазначеними у внутрішньому договорі страхування, зобов`язаний у встановленому цим Законом порядку здійснити страхову виплату у зв`язку із шкодою, заподіяною внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю та/або майну потерпілої особи, або прийняти обґрунтоване рішення про відмову в її здійсненні (ч. 1 ст. 18 Закону № 3720-IХ).

Представником цивільного позивача ОСОБА_5 , адвокатом ОСОБА_6 надано належні та допустимі докази, які підтверджують розмір матеріальних збитків, заподіяних механічним пошкодженням автомобіля марки «ВАЗ» моделі «21043», р.н. НОМЕР_3 , внаслідок ДТП. Це також підтверджується матеріалами кримінального провадження № 0000102 від 10.02.2025, а саме висновком експерта № СЕ-19/119/25/4842-АВ від 27.03.2025, за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи.

Отже, цивільний позов ОСОБА_5 в частині відшкодування матеріальної шкоди підлягає задоволенню в повному обсязі.

Окрім того, враховуючи істотність вимушених змін у його житті, які пов`язані з пошкодженням автомобіля який перебував у його користуванні, суд, виходячи із принципів розумності, співрозмірності та справедливості, приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди.

Також з урахуванням обставин справи, суд приходить до висновку, що безперечно ОСОБА_4 завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких остання зазнала у зв`язку із заподіянням їй тяжких тілесних ушкоджень, каліцтвом, порушенням звичного способу життя через тривале лікування. Тому враховуючи характер немайнових втрат, глибину фізичних та душевних страждань, тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках та вимоги розумності і справедливості, і хоча такі душевні страждання неможливо оцінити матеріальним виміром, суд вважає за необхідне встановити адекватну матеріальну сатисфакцію завданій моральній шкоді.

Отже, цивільний позов ОСОБА_4 в частині відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню.

Позивачем надано належні докази у підтвердження матеріальних збитків у зв`язку з придбанням необхідних медикаментів, лікарських засобів та матеріалів медичного призначення, на суму 38 432,64 грн, що підтверджується копіями фіскальних чеків від 10.02.2025, 05.03.2025, 07.03.2025, 08.03.2025, 09.10.2025, 10.03.2025, 11.03.2025, 12.03.2025 та 19.03.2025, а також висновком спеціаліста від 11.04.2025.

Отже, цивільний позов ОСОБА_4 в частині відшкодування матеріальної шкоди підлягає задоволенню в повному обсязі.

При вирішенні питання щодо відшкодування витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне:

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 118 КПК України - процесуальні витрати складаються із витрат на правову допомогу.

Згідно ч.1 ст. 124 КПК України - у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. Правовою підставою відшкодування таких витрат є договір, укладений між потерпілим та адвокатом-представником, а також документи, що з одного боку процесуально підтверджують надання правових послуг представником, а з іншого боку свідчать про сплату вартості зазначеної правової допомоги.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Судом установлено, що 17.03.2025 потерпіла ОСОБА_4 уклала договір про надання правової допомоги. Відповідно до Акту № 1 від 17.03.2025 приймання-передачі наданих послуг з правничої допомоги до договору про надання правничої допомоги від 17.03.2025 сторони домовились, що вартість послуг за надання професійної правничої допомоги відповідно до цього договору становить 56 000,00 грн.

При визначенні необхідного розміру витрат на правову допомогу, суд керується відповідними правовими позиціями, які зафіксовані Верховним Судом, зокрема в Постанові від 01 серпня 2019 року у справі № 915/237/18, де зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Також констатовано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Отже, керуючись принципами справедливості та верховенством права, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, виходячи з обставин кримінальної справи, суд вважає, що вони підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. 100, 174, 349, 368, 370, 373, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнити від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_7 , третя особа: Недригайлівський відділ Роменської окружної прокуратури, про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , 500 000 (п`ятсот тисяч) грн 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди, 38 432 (тридцять вісім тисяч чотириста тридцять дві) грн 64 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, та 15 000 (п`ятнадцять тисяч) грн. 00 коп. в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу.

В іншій частині позову відмовити.

Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_7 та ПАТ «НАСК «ОРАНТА», третя особа: Недригайлівський відділ Роменської окружної прокуратури, про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , 20 000 (двадцять тисяч) грн 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди, та 16 790 (шістнадцять тисяч сімсот дев`яносно) грн 88 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди у зв`язку із пошкодження транспортного засобу.

Стягнути із ПАТ «НАСК «ОРАНТА» (, м. Київ, вул. Здолбунівська, 7Д, корп. Г, 02081) на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , 47 751 (сорок сім тисяч сімсот п`ятдесят одна) грн 20 коп. у рахунок відшкодування матеріальної шкоди у зв`язку із пошкодження транспортного засобу.

В іншій частині позову відмовити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді від 13.02.2025 на: автомобіль марки «SUZUKI» моделі «GRAND VITARA» р.н. НОМЕР_2 та автомобіль марки «ВАЗ» моделі «21043», р.н. НОМЕР_3 .

Речові докази:

- автомобіль марки «SUZUKI» моделі «GRAND VITARA» р.н. НОМЕР_2 , який зберігається на штрафмайданчинку Роменського РВП ГУНП в Сумській області, повернути власнику;

- автомобіль марки «ВАЗ» моделі «21043», р.н. НОМЕР_3 , який зберігається на штрафмайданчинку Роменського РВП ГУНП в Сумській області, повернути користувачу ОСОБА_5 .

Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Недригайлівський районний суд Сумської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити засудженому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1