Справа № 489/7867/25
Провадження № 1-кс/489/3072/25
У Х В А Л А

про продовження строку тримання під вартою

30 жовтня 2025 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Інгульського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю: прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого - криміналіста Першого слідчого відділу (з дислокацією у місті Миколаєві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_7 , погодженого із прокурором Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_8 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.04.2024 за №0000932, щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не одруженого, не маючого на утриманні дітей, з середньо-спеціальною освітою, військовослужбовця, раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 Кримінального Кодексу України,

в с т а н о в и в:

Слідчий звернувся до суду з клопотанням, погодженим з прокурором, про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави підозрюваному ОСОБА_5 . Сторона обвинувачення просить продовжити підозрюваному запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обґрунтовуючи його наявністю ризиків переховування від органу досудового розслідування, незаконного впливу на свідків; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

У судовому засіданні слідчий та прокурор клопотання підтримали, просили задовольнити, зауважили, що на даний час існують та не зменшились ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України та продовжити строк тримання під вартою до 29.11.2025.

Підозрюваний в судовому засіданні проти продовження тримання його під вартою заперечував, зазначив, що розташування військової частини залишив через непорозуміння з керівництвом, яке не забезпечувало йому проходження ВЛК після поранення. Крім того, у нього на утриманні перебуває мати, яка через хворобу потребує стороннього догляду. Також пояснив, що в подальшому у жовтні 2024 року повернувся на військову службу, проте в листопаді того ж року знов залишив службу та відправився додому з тих же причин. Про клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності, яке розглядалось судом, йому було відомо. Проте, перебуваючи в резервному батальйоні, не мав змоги прибути в засідання суду. З листопада 2024 року до ВСП, слідчого, прокурора чи суду не звертався, весь час перебував вдома, не переховувався.

Захисник підозрюваного просив відмовити в задоволенні клопотання слідчого, посилаючись на недоведення вказаних прокурором ризиків. Зазначає, що ОСОБА_5 перебував вдома за місцем постійного проживання, від органів досудового розслідування не переховувався. Обставини, які свідчать про ризики впливу на свідків та перешкоджання кримінальному провадженню під час розгляду клопотання не підтверджені. У зв`язку цим захисник вважав за можливе застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Заслухавши сторони кримінального провадження, дослідивши матеріали клопотання в їх сукупності, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

При розгляді клопотання встановлено, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, а саме в тому, що, будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією та проходячи військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , 27.09.2023 самовільно залишив місце служби в умовах воєнного стану та незаконно перебував поза його межами, проводячи час на власний розсуд, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця, який самовільно залишив місце служби, до 10.10.2024, коли останнього було затримано.

10.10.2024 слідчий повідомив ОСОБА_5 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, яке було вручено особисто підозрюваному у той же день.

При цьому, обґрунтованість підозри на даному етапі не вимагає доведення вказаних фактів та вини підозрюваного у вчиненому діянні поза розумним сумнівом.

12.11.2024 до суду було подано клопотання про звільнення підозрюваного від кримінальної відповідальності для продовження проходження військової служби, яке ухвалою суду від 13.05.2025 повернуто прокурору та було фактично отримане ним 19.05.2025, після чого постановами слідчого від 06.06.2025 зупинено досудове розслідування та оголошений розшук підозрюваного.

Ухвалою слідчого судді від 26.09.2025 наданий дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_5 з метою приводу до суду для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до протоколу затримання, 23.10.2025 о 13.40 год. ОСОБА_5 затримано за підозрою у вчиненні вказаного кримінального правопорушення.

Постановою слідчого від 23.10.2025 досудове розслідування відновлене.

Ухвалою від 24.10.2025 слідчий суддя застосував щодо підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, в межах строку досудового розслідування, з моменту фактичного затримання на строк з 23.10.2025 до 31.10.2025 включно без визначення розміру застави.

Постановою від 29.10.2025 керівник Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону продовжив строк досудового розслідування до трьох місяців, тобто до 29.11.2025.

В клопотанні слідчого зазначено, що на даний час існують ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме що ОСОБА_5 може: переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки усвідомлює, що в разі доведення його вини в суді, йому загрожує покарання у виді позбавлення волі від 5 до 10 років; незаконно впливати на свідків; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Відповідно до ч. 3 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому КПК України.

Частиною 3 ст. 199 КПК України передбачено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених в ст. 184 КПК України, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Надані суду матеріали кримінального провадження містять відомості, які свідчать, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Щодо наявності ризиків

Слідчий суддя вважає, що з огляду на тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, і суспільну небезпечність самого кримінального правопорушення, слідчим та прокурором доведено існування передбаченого статтею 177 КПК України ризику того, що підозрюваний може переховуватися від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення відповідальності, що підтверджується тим, що він підозрюється у вчиненні умисного тяжкого злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, має достатню обізнаність, щоб розуміти суть пред`явленої підозри та покарання за інкриміноване діяння. Крім того, після самовільного залишення місця служби протягом тривалого часу не повернувся на службу, продовжуючи вчиняти інкриміноване йому діяння, а також не прибував до слідчого та суду для звільнення від кримінальної відповідальності, розуміючи протиправність скоєного ним діяння. Також суд враховує відсутність в матеріалах справи відомостей щодо тісних соціальних зв`язків ОСОБА_5 , який не одружений, не має на утриманні дітей, офіційно не працевлаштований. Твердження підозрюваного про перебування на його утриманні матері стороною захисту також не підтверджено.

При цьому слід зазначити, що прокурором не доведено, що з моменту постановлення ухвали від 24.10.2025 про застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, змінились обставини, які б підтверджували ризики незаконного впливу на свідків та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, оскільки, по-перше, в клопотанні не вказані конкретні свідки, на яких може вплинути підозрюваний та яким саме чином, враховуючи факт його постійного перебування поза межами військової частини, яку він самостійно залишив. По-друге, не надані докази того, що з часу вчинення підозрюваним відповідного кримінального правопорушення він намагався вплинути на свідків в даному провадженні або перешкоджав кримінальному провадженню іншим чином. По-третє, факт залишення підозрюваним місця служби задокументований відповідними письмовими доказами, в тому числі матеріалами службового розслідування військової частини, тому показання свідків в такій категорії справ не є визначальними, а, отже, і ризик впливу на таких свідків несуттєвий для даного кримінального провадження. Також військовослужбовці, які продовжують військову службу і можуть бути потенційними свідками у провадженні, фактично не мають змоги контактувати з підозрюваним, який перебуває поза службою.

Отже, на даному етапі кримінального провадження, враховуючи наявність у ОСОБА_5 статусу підозрюваного у вчиненні тяжкого злочину та доведеного ризику, відомостей щодо особи підозрюваного, продовження запобіжного заходу є об`єктивно необхідним з метою дієвості відповідного кримінального провадження.

При цьому суд також враховує, що за відсутності запобіжного заходу після оголошення ОСОБА_5 про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, останній з листопада 2024 року не з`являвся до слідчого, прокурора, суду, навіть будучи обізнаним, що відносно нього у суді перебуває на розгляді клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності, яке він ініціював перед прокурором.

Щодо недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів

Відповідно до ч. 1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті (тримання під вартою).

Крім того, для запобігання вказаним ризикам, є недостатнім застосування більш м`якого запобіжного заходу, зокрема й у виді цілодобового домашнього арешту, який полягає у забороні підозрюваному цілодобово залишати житло і розрахований на свідому, правомірну його поведінку, і який не зможе фізично убезпечити від настання вищевказаного ризику та гарантувати його безумовне дотримання, тому адекватним запобіжним заходом для ОСОБА_5 буде тримання під вартою.

Частиною 4 ст. 183 КПК України передбачено, що під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, щодо злочину, передбаченого статтею 407 КК України.

Враховуючи обставини кримінального правопорушення (в умовах воєнного стану) та тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному, наявність істотного ризику, поведінку підозрюваного після притягнення до кримінальної відповідальності (ухилявся від органу досудового розслідування та суду), слідчий суддя вважає доцільним не визначати розмір застави відповідно до положень ч. 4 ст. 183 КПК України.

Висновки суду

Під час розгляду клопотання судом встановлено, що надані слідчим докази доводять обставини, передбачені пунктами 1-3 ч. 1 ст. 194 КПК України, тому суд дійшов висновку про обґрунтованість клопотання слідчого і наявність підстав для продовження підозрюваному ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, який здатен запобігти доведеним ризикам і забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Даних щодо неможливості застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за станом здоров`я суду не надано.

За таких обставин слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання слідчого підтримане прокурором про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 29.11.2025 (до закінчення досудового розслідування) підлягає задоволенню.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 193, 194 КПК України, слідчий суддя, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання слідчого про продовження строку дії запобіжного заходу ОСОБА_5 задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_5 до «29» листопада 2025 року включно без визначення розміру застави.

Копію ухвали вручити підозрюваному, захиснику, слідчому, прокурору та направити уповноваженій службовій особі місця попереднього ув`язнення.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню з моменту її оголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1