Дата документу 25.08.2025 Справа № 314/2454/25
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №314/2454/25 Слідчий суддя в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-сс/807/677/25 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.183 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула 25 серпня 2025 року у м.Запоріжжя в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с.Георгіївське Вільнянський район Запорізька область, який має середньо-спеціальну освіту, розлучений, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не має, військовослужбовець певної військової частини, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.259 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 - в режимі відеоконференції (EASYCON),

підозрюваного ОСОБА_6 - в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Криворізька установа виконання покарань №3»,

захисника підозрюваного - адвоката ОСОБА_8 - в режимі відеоконференції (EASYCON).

Захисник підозрюваного ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_8 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді Вільнянського районного суду Запорізької області від 25 липня 2025 року, якою задоволено клопотання слідчого та продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 31 серпня 2025 року включно, з визначенням застави у розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб в сумі 90840 (дев`яносто тисяч вісімсот сорок) гривень.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що встановивши наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, врахувавши конкретні обставини кримінального правопорушення, дані про особу підозрюваного, вагомість доказів щодо причетності до вчинення тяжкого злочину, а також тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному, слідчий суддя дійшов до висновку, що строк тримання під вартою підлягає продовженню.

В апеляційній скарзі захисник підозрюваного ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою обрати до підозрюваного запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний час доби, за адресою: АДРЕСА_2 .

В обґрунтування своїх вимог в апеляційній скарзі зазначає, що ухвала слідчого судді є необґрунтованою.

Вказує, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, у цьому кримінальному провадженні відсутні.

Вважає, що підозра є необґрунтованою.

Повідомляє, що його підзахисний є військовослужбовцем та на праві власності йому належить частка квартири за адресою: АДРЕСА_2 . Квартира має усі необхідні умови для того, щоб у ній проживав ОСОБА_6 під час дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту у нічний час доби. Інший власник квартири надала згоду на проживання підозрюваного, зокрема, під час дії запобіжного заходу та зобов`язалася забезпечувати його процесуальну поведінку як підозрюваного.

Зауважує, що доводи про те, що лише тримання підозрюваного під вартою може забезпечити його належну процесуальну поведінку, на цей час неможна вважати підтвердженими та належно обґрунтованими.

Вважає, що для ОСОБА_6 більш ніж достатнім буде застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту у нічний час.

Згідно з ухвалою слідчого судді, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи військовослужбовцем певної військової частини, 30 травня 2025 року, приблизно о 18 годині 53 хвилини, перебуваючи за місцем свого мешкання, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , реалізовуючи раптово виниклий злочинний умисел, направлений на завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху на території залізничного вокзалу «Запоріжжя-1», розташованому за певною адресою: м.Запоріжжя, проспект Соборний, буд.6Г, точно та достовірно знаючи про те, що відомості щодо підготовки вибуху не відповідають дійсності, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, посягаючи на громадську безпеку в частині надання інформації про загрозу злочинних посягань, з належного йому мобільного телефону марки IHunt, модель Titan P25000 Xtreme, в корпусі чорного кольору, з IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , з абонентського номеру НОМЕР_3 , оператора стільникового зв`язку «Vodafone», здійснив дзвінок на спец-лінію «112», та в ході розмови повідомив про замінування залізничного вокзалу «Запоріжжя-1», розташованого за певною адресою. Тим самим ОСОБА_6 реалізував свій злочинний умисел, направлений на завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху на критично важливому об`єкті інфраструктури.

В ході виїзду слідчо-оперативної групи на територію залізничного вокзалу «Запоріжжя-1», розташованого за певною адресою, який являється критично важливим об`єктом інфраструктури, вищевказане повідомлення ОСОБА_6 не підтвердилося та в ході перевірки зазначеного повідомлення встановлено, що вибухових пристроїв та вибухових речовин на території залізничного вокзалу «Запоріжжя-1» не виявлено, а повідомлення є завідомо неправдиве.

Таким чином, встановлено наявність достатніх доказів для повідомлення ОСОБА_6 про підозру, у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.259 КК України, а саме - завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху, який загрожує загибеллю людей чи іншими тяжкими наслідками, якщо об`єктами завідомо неправдивого повідомлення стали критично важливі об`єкти інфраструктури.

Заслухавши доповідь судді; аргументи підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вважав, що оскаржувана ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, переглядаючи оскаржувану ухвалу в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання задоволенню не підлягає, з таких підстав.

За змістом ст.199 КПК України, слідчий суддя, розглядаючи клопотання слідчого про продовження строку тримання особи під вартою, має дослідити надані йому матеріали на предмет законності й обґрунтованості застосування даного запобіжного заходу та з`ясувати конкретні причини тривалого строку досудового розслідування і тримання особи під вартою.

Відповідно до вимог ч.3 ст.197 КПК України, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому КПК України. Сукупний строк тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого під час досудового розслідування не повинен перевищувати шести місяців - у кримінальному провадженні щодо злочинів невеликої або середньої тяжкості, дванадцяти місяців - у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів.

На думку колегії суддів, слідчий суддя дотримався зазначених вимог закону при розгляді вищевказаного клопотання.

З наданих суду матеріалів кримінального провадження убачається, що наведені у клопотанні слідчого підстави для продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 перевірялись слідчим суддею при розгляді клопотання. При цьому, у судовому засіданні заслухано доводи самого підозрюваного, його захисника, прокурора, слідчого з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження строку тримання особи під вартою.

Як убачається з наданих матеріалів провадження та встановлено слідчим суддею, ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.259 КК України, а саме у завідомо неправдивому повідомленні про підготовку вибуху, який загрожує загибеллю людей чи іншими тяжкими наслідками, якщо об`єктами завідомо неправдивого повідомлення стали критично важливі об`єкти інфраструктури.

Обґрунтованість підозри підтверджується доданими до клопотання доказами, а саме: відомостями з протоколу огляду місця події від 30 травня 2025 року, яким оглянуто будівлю виробничого підрозділу вокзалу станції Запоріжжя-1, що розташована за певною адресою, та прилеглої до неї території. В ході огляду вибухонебезпечних предметів чи підозрілих осіб не виявлено, інформація щодо мінування не підтвердилась; відомостями з акту перевірки об`єкта на наявність вибухових матеріалів; показаннями свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ; відомостями з протоколу затримання ОСОБА_6 ; відомостями з протоколу огляду мобільного телефонна марки IHunt, моделі Titan Р25000 Хtreme, в корпусі чорного кольору, з ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 ; відомостями з протоколу огляду аудіо запису розмови операторів спец ліній «102» та «112» щодо повідомлення про замінування; відомостями з протоколів огляду аудіо запису розмови оператора спец-лінії «102» з невідомим абонентом щодо повідомлення про замінування; показаннями ОСОБА_6 та іншими матеріалами кримінального провадження.

Окрім того, як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства» («Murrey v. the United Kingdom»)). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»)).

У рішенні Європейського Суду з прав людини «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13 листопада 2007 року вказано на те, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності зі статтею 5 § 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення ані в момент арешту, ані під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання.

Таким чином, слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу.

Колегія суддів вважає, що надані слідчим та прокурором докази є переконливими, узгоджуються між собою та є достатніми для висновку, що ОСОБА_6 міг вчинити вищевказане кримінальне правопорушення, тобто про те, що підозра є обґрунтованою, а доводи захисника в апеляційній скарзі про протилежне спростовуються матеріалами провадження.

Більш того, сам ОСОБА_6 при апеляційному розгляді обґрунтованість підозри не оспорював та своєї причетності до інкримінованого йому кримінального правопорушення не заперечував.

Об`єктивних даних, які б свідчили про те, що надані слідчим докази отримані з порушенням порядку, передбаченого Кримінальним процесуальним кодексом України, колегією суддів не встановлено.

Перевіряючи доводи клопотання щодо наявності ризиків, про які вказано у клопотанні, слідчий суддя фактично дійшов висновку про те, що ризики, передбачені п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України продовжують існувати, та не зменшилися, а саме ризики того, що підозрюваний може: переховуватися від органу досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Як зазначено вище, ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.259 КК України, яке є тяжким злочином, за яке передбачено суворе покарання - виключно у виді позбавлення волі на тривалий строк - від чотирьох до восьми років.

З оскаржуваної ухвали убачається, що слідчий суддя при розгляді клопотання врахував фактичні обставини кримінального правопорушення, вагомість наявних доказів про обґрунтованість підозри, про яку повідомлено ОСОБА_6 , у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.259 КК України; тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вищевказаному правопорушенні, відомості про його особу, зокрема те, що підозрюваний має негативну службову характеристику, зловживає спиртними напоями.

Окрім того, колегія суддів окремо звертає увагу на те, що ОСОБА_16 , хоча і є раніше не судимою особою в силу ст.89 КК України, проте вже притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічного кримінального правопорушення, на підтвердження чого до клопотання додано копію вироку Вільнянського районного суду Запорізької області від 18 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_6 за ч.1 ст.259 КК України.

Викладене, в свою чергу, свідчить про те, що ризик вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення, у тому числі аналогічного, є високим.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, ступеню тяжкості інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення та суворості можливого покарання, а також враховуючи відомості про особу підозрюваного у сукупності, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про необхідність продовження застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки встановлені ризики не зменшились, та інші більш м`які запобіжні заходи будуть недостатніми для запобігання цим ризикам.

У зв`язку з викладеним, продовження застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою є цілком обґрунтованим та відповідає вимогам, визначеним ст.ст.177, 178, 199 КПК України.

Вказані висновки слідчого судді стороною захисту не спростовані з наданням відповідних доказів.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування до особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі стороною захисту, та ті, що заявлені при апеляційному розгляді, на думку колегії суддів, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Твердження сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, перевірялися слідчим суддею та спростовані в оскаржуваній ухвалі.

Доводи сторони захисту про те, що підозрюваний є військовослужбовцем, на праві власності йому належить частина квартири, інший власник квартири надала згоду на проживання підозрюваного, зокрема, під час дії запобіжного заходу, та зобов`язалась забезпечувати його процесуальну поведінку, як підозрюваного, на думку колегії суддів, не зменшує встановлених ризиків та на цьому етапі кримінального провадження не є підставою для застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.

Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, а доводи апелянта про протилежне суперечать матеріалам провадження і змісту цієї ухвали.

З приводу доводів сторони захисту про те, що до підозрюваного можливо застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту у нічний час, колегія суддів звертає увагу на таке.

Як зазначено вище, обґрунтованість підозри, продовження існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, та неможливість цим ризикам запобігти шляхом застосування до підозрюваного іншого ніж тримання під вартою запобіжного заходу в цьому випадку прокурором доведено.

Під час розгляду клопотання слідчим суддею перевірялося питання щодо можливості застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.

Разом з цим, в ухвалі зазначені обставини, з урахуванням яких слідчий суддя дійшов висновку про неможливість застосування до підозрюваного іншого ніж тримання під вартою запобіжного заходу.

Вказані висновки слідчого судді стороною захисту не спростовані з наданням відповідних доказів, та з цими висновками погоджується і колегія суддів.

Водночас слідчим суддею при продовженні застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою одночасно визначено майже мінімальний розмір застави, передбачений п.2 ч.5 ст.182 КПК України, як альтернативного запобіжного заходу.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі стороною захисту, та заявлені під час апеляційного розгляду, на думку колегії суддів, правильності висновків суду першої інстанції теж не спростовують.

З матеріалів провадження та з оскаржуваної ухвали убачається, що всі обставини, що мають значення для правильного вирішення клопотання, слідчим суддею дослідженні повно і всебічно.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі стороною захисту, та заявлені під час апеляційного розгляду, на думку колегії суддів, правильності висновків суду першої інстанції теж не спростовують.

Окрім того, з матеріалів провадження убачається, що строк дії попередньої ухвали слідчого судді Вільнянського районного суду Запорізької області від 02 червня 2025 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою закінчувався 29 липня 2025 року.

Постановою керівника Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони від 24 липня 2025 року, строк досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні продовжено до 3 (трьох) місяців, тобто до 31 серпня 2025 року включно.

Отже, саме в межах строку досудового розслідування слідчим суддею продовжений строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_6 , що узгоджується з вимогами ст.197 КПК України.

Дані про те, що підозрюваний за станом здоров`я не може утримуватися в умовах СІЗО, в матеріалах провадження відсутні.

В ході апеляційного розгляду прокурор зазначив, що досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні вже закінчено та обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 направлено до суду.

Отже, підстав для задоволення поданої апеляційної скарги колегія суддів не убачає.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення

Ухвалу слідчого судді Вільнянського районного суду Запорізької області від 25 липня 2025 року, якою задоволено клопотання слідчого та продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 31 серпня 2025 року включно, з визначенням застави у розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб в сумі 90840 (дев`яносто тисяч вісімсот сорок) гривень, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4