справа № 991/1090/25
провадження № 11-сс/991/600/25
слідчий суддя: ОСОБА_1
ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2025 року місто Київ

Колегія суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі представника власників майна - адвоката ОСОБА_6 ,

власника майна ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги представника власників майна ОСОБА_7 та ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду про арешт майна від 02.09.2025 р., -

в с т а н о в и л а:

08.09.2025 року на розгляд до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду надійшли зазначені апеляційні скарги, які цього ж дня призначені до розгляду.

1. Короткий зміст оскаржуваного рішення та доводи апеляційних скарг.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді частково задоволено клопотання детектива НАБУ ОСОБА_10 , погоджене з прокурором САП ОСОБА_11 , та накладено арешт (із забороною відчуження та розпорядження) на рухоме та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , а також гроші у будь-якій валюті готівкою та у безготівковій формі, що знаходяться на рахунках, відкритих на ім`я ОСОБА_7 .

В апеляційних скаргах та доповненнях до них адвокат ОСОБА_6 просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання, посилаючись на неповноту судового розгляду та невідповідність висновків слідчого судді фактичним обставинам справи, а також допущені ним під час розгляду клопотання істотні порушення вимог КПК України. Наголошує на необґрунтованості повідомленої ОСОБА_7 підозри, оскільки вона не містить викладу обставин її участі у вчиненні можливих кримінальних правопорушень у складі злочинної організації, а також конкретного часу та обставин, за яких вона фактично приєдналась до організації. Крім того, інкримінованими діями учасників організації не було завдано жодної шкоди, оскільки всі сім земельних ділянок не вибули із володіння комунальної громади м. Києва. Також, підозра не містить даних про час, місце та спосіб прийняття ОСОБА_7 обіцянки неправомірної вигоди. Окремо наголошує також, що у даному провадженні про підозру повідомлено лише ОСОБА_7 , хоча арешт накладено і на майно її чоловіка ОСОБА_9 , який не має жодного процесуального статусу. Крім того, усе рухоме та нерухоме майно, на яке оскаржуваною ухвалою накладено арешт, хоча і набуто в період шлюбу ОСОБА_7 з ОСОБА_9 , проте виключно за особисті кошти останнього, які він заробив у законний спосіб, здійснюючи підприємницьку діяльність. Зокрема, згідно офіційних декларацій ОСОБА_7 за 2021-2024 р.р, дохід її чоловіка ОСОБА_12 становить 17 331 323 грн., тоді як сукупний дохід ОСОБА_7 - лише 850 175 грн. Крім того, слідчим суддею не враховано, що на утриманні ОСОБА_7 та ОСОБА_9 перебувають малолітня дитина та мати (теща), які проживають у квартирах, на які оскаржуваною ухвалою накладено арешт. Додатково до вищенаведеного, акцентує увагу на відсутності ризиків приховування чи знищення майна, на яке накладено арешт, а також на стані здоров`я ОСОБА_9 , який погіршися внаслідок проходження військової служби, що потребує фінансових витрат. Відтак, вважає, що накладений оскаржуваною ухвалою арешт є надмірно обтяжливим.

2. Узагальнений виклад позицій учасників апеляційного провадження.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_6 підтримав апеляційні скарги та просив їх задовольнити з підстав, викладених у скаргах.

Підозрювана ОСОБА_7 підтримала позицію свого захисника.

Прокурор ОСОБА_8 заперечив проти задоволення апеляційних скарг, як безпідставних. Наголосив, що доводи захисту про необґрунтованість підозри зводяться до незгоди з викладенням обставин вчинення кримінальних правопорушень. Крім того, злочин, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , передбачає безальтернативну конфіскацію майна як виду покарання, а отже існує ризик знищення або відчуження майна, яке підлягатиме конфіскації у випадку визнання підозрюваної винною. Враховуючи, що відомості про виділення часток в натурі відсутні, на майно ОСОБА_7 та ОСОБА_9 поширюється режим спільної сумісної власності.

Власник майна ОСОБА_9 , належним чином повідомлений про час та місце розгляду апеляційних скарг, в судове засідання не з`явився, з клопотанням про відкладення апеляційного розгляду не звертався. Враховуючи положення ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду його апеляційної скарги за його відсутності.

3. Встановлені слідчим суддею обставини та мотиви оскаржуваного рішення.

Детективами НАБУ здійснюється досудове розслідування, а прокурорами САП - процесуальне керівництво у провадженні № 0000154 від 03.04.2023 р.

06.02.2025 року ОСОБА_7 в межах даного кримінального провадження повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 255 КК (в редакції Закону № 671-ІХ від 04.06.2020 р.), ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 28, ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 28, ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 368 КК України.

Вирішуючи питання, визначені у ст. 170 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку про те, що на даному етапі досудового розслідування наявна обґрунтована підозра щодо вчинення ОСОБА_7 інкримінованих кримінальних правопорушень, що може бути підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, а також визнав достатніми підстави вважати, що, виходячи із санкції ч. 4 ст. 368 КК України, суд може призначити ОСОБА_7 у випадку її подальшого засудження покарання у виді конфіскації майна, яке належить останній та яке на праві власності зареєстроване за її чоловіком ОСОБА_9 , з огляду на правовий режим права спільної сумісної власності подружжя.

4. Мотиви суду.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи сторони захисту та заперечення прокурора, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційних скарг, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом вчинення злочину.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження (п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України).

Отже, використане законодавцем формулювання «існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості» вказує на те, що для застосування такого заходу забезпечення провадження як арешт майна достатньо, щоб сторона обвинувачення довела не факт повідомлення певній особі про підозру, а лише наявність відомостей, котрі можуть свідчити про сам факт вчинення кримінального правопорушення.

Проаналізувавши зміст повідомлення про підозру та матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про те, що описана у повідомленні про підозру фабула кримінальних правопорушень у сукупності з наданими матеріалами досудового розслідування вказує на наявність вагомих доказів, які об`єктивно пов`язують підозрювану ОСОБА_7 з інкримінованими кримінальними правопорушеннями, і такі докази є достатніми, щоб виправдати подальше розслідування та застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

З такими висновками цілком погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на повно та всебічно досліджених доказах, перелік яких наведено в оскаржуваній ухвалі. Дослідивши наведені матеріали, колегія суддів приходить до висновку, що зібрані докази є достатніми для переконання в тому, що ОСОБА_7 могла вчинити кримінальні правопорушення, щодо яких їй повідомлено про підозру, а зібрані слідством докази на цьому етапі з розумною достатністю та вірогідністю пов`язують її з обставинами, викладеними у повідомленні про підозру, та свідчать про наявність ознак відповідних кримінальних правопорушень.

Що стосується доводів апеляційних скарг про те, що у повідомленні про підозру не викладено обставин участі ОСОБА_7 у вчиненні можливих кримінальних правопорушень у складі злочинної організації, колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки долучені до клопотання матеріали НСРД свідчать про неодноразові зустрічі ОСОБА_7 з іншими фігурантами провадження, у ході яких розроблявся механізм відведення земельних ділянок поза процедурою земельних торгів. Зокрема, учасники злочинної організації обговорювали процедуру оформлення правовстановлюючих документів на неіснуючі об`єкти нерухомості та у подальшому їх передачу підконтрольним юридичним особам для створення видимості їх добросовісного набуття та створення подальших умов для отримання у користування земельних ділянок під ними.

Посилання адвоката ОСОБА_6 на те, що зміст підозри всупереч ст. 277 КПК України не містить точного часу, місця та способу участі ОСОБА_7 у злочинній організації, також не є слушними, оскільки викладення змісту підозри, правової кваліфікації кримінального правопорушення та стислого викладу обставин кримінального правопорушення є дискреційними повноваженнями органу досудового розслідування, тому у повідомленні про підозру вони викладаються у такому вигляді, як він вважає за необхідне.

При цьому, з матеріалів клопотання вбачається безпосередня участь депутата Київради та члена земельної комісії КМР ОСОБА_7 у систематичному забезпеченні представництва інтересів злочинної організації у КМР, структурних підрозділах КМДА та забезпеченні необхідного голосування депутатами КМР за відповідні рішення. Так, згідно розподілених ролей, ОСОБА_7 , будучи депутатом Київради та членом земельної комісії КМР, використовувала своє службове становище для представництва інтересів ОСОБА_13 , зокрема голосувала на засіданнях земельної комісії та пленарних засіданнях Київради за підтримку чи навпаки, за блокування відповідних проектів рішень, спрямованих на забезпечення інтересів злочинної організації. ОСОБА_7 активно використовувала свої зв?язки серед депутатів КМР для забезпечення необхідної підтримки рішень, що входили в сферу інтересів організації. Вказані дії здійснювалися шляхом переконання депутатів або надання обіцянок щодо отримання неправомірної вигоди чи підтримки депутатських груп з боку злочинної організації. Крім того, ОСОБА_7 прийняла висловлену ОСОБА_13 через ОСОБА_14 обіцянку неправомірної вигоди в розмірі 100 000 доларів США в обмін на її систематичне використання повноважень як члена земельної комісії для ухвалення рішень в інтересах організації.

При цьому, згідно змісту зафіксованих розмов, ОСОБА_7 заздалегідь узгоджувала з ОСОБА_13 включення до «контрольного списку» питань, за допомогою у вирішенні яких до неї звертались зацікавлені особи, у тому числі депутати КМР. При цьому, ОСОБА_7 , будучи обізнаною про «контрольний список» земельних ділянок, пропонувала членам земельної комісії КМР підтримати відповідні проекти, про що у подальшому звітувала ОСОБА_13 (т. 2 а.с. 222-264). Також, у ході однієї із зафіксованих розмов ОСОБА_7 звітує ОСОБА_13 , що поки він був у відпустці, вона знайшла привабливі земельні ділянки та забезпечила внесення до матеріалів технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель відомостей про наявність на цій ділянці нежитлової будівлі ТОВ «ТОВ «КІНГСТА» - юридичної особи, яка фігурує у провадженні. Зокрема, мовою оригіналу: «У нас вже 10 соток, тепер будем без проекту землеустрою робити надання. Пока ти, ОСОБА_15 , ездили, мы тут работаем. Схопили, перехопили інвентаризацію. Я за цю інвентаризацію, ми єдину інвентаризацію проголосували на сесії» (т. 2 а.с. 307).

Крім того, серед матеріалів клопотання міститься протокол НСРД, а саме аудіо, відеоконтроль особи від 25.06.2024 р., яким зафіксовано розмову підозрюваних у даному провадженні ОСОБА_14 з ОСОБА_7 , у ході якої ОСОБА_14 на виконання вказівки ОСОБА_13 пообіцяла ОСОБА_7 неправомірну вигоду у вигляді майнових прав на квартиру вартістю 100 тис. доларів США. Того ж дня, ОСОБА_7 погодилася прийняти обіцяну ОСОБА_14 від імені ОСОБА_13 неправомірну вигоду у формі грошового еквівалента вартості квартири. Зокрема, ОСОБА_14 повідомляє наступне (мовою оригіналу): «В мене для тебе гарна новина. Нарешті хоч якусь я узгодила премію. Значить варіант один. Оформлення квартири. Варіант другий - виставляємо її на продаж і передаємо. Він сказав: запитай. Може тобі квартира потрібна?». На що ОСОБА_7 відповіла (мовою оригіналу): «Ну, мені тільки другий варіант, бо я перший. Мені вообще, з моїми деклараціями, нічого нікуди не буду оформлювати. Я закрила декларації за 3 роки. Я думала, що я посивію. Так що дуже приємно, дуже дякую» (т. 12 а.с. 66-68).

При цьому, колегія суддів відхиляє доводи апеляційних скарг про те, що інкримінованими діями учасників організації не завдано жодної шкоди, оскільки всі сім земельних ділянок не вибули із володіння комунальної громади м. Києва. Натомість, згідно матеріалів провадження у результаті діяльності злочинної організації протягом 2023-2024 р.р. з власності територіальної громади м. Києва незаконно виведено земельні ділянки вартістю 11,6 млн. грн, чим завдано збитків на цю суму. Крім того, учасниками злочинної організації готувалося заволодіння ще шістьма земельними ділянками загальною вартістю 83,7 млн. грн., втім їм не вдалося це завершити через викриття правоохоронним органом. При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що обставини вчинення членами злочинної організації незакінчених замахів на заволодіння земельними ділянками територіальної громади м. Києва поза процедурою земельних торгів з метою їх подальшої забудови і становить предмет розслідування у даному провадженні, а отже, зазначені обставини мають бути встановлені слідчим шляхом.

Відтак, наведені в апеляційних скаргах доводи захисту щодо відсутності у повідомленні про підозру посилання на певні обставини, які підлягають доказуванню, зокрема відсутність конкретизації участі ОСОБА_7 у злочинній організації, ненадання доказів про час, місце та інші обставини організації ОСОБА_13 обіцянки надання через ОСОБА_14 неправомірної вигоди ОСОБА_7 та акцептування останньою цієї пропозиції, та інші подібні аргументи можуть бути предметом подальшої перевірки з наданням їм відповідної оцінки під час подальшого досудового розслідування. До того ж, згідно з положеннями ст. 279 КПК України, прокурор у випадку виникнення підстав вправі повідомити особу про нову підозру або змінити раніше повідомлену підозру. Таким чином, на момент повідомлення особі про підозру не є необхідним встановлення усіх елементів складу інкримінованого кримінального правопорушення, оскільки досудове розслідування фактично і здійснюється з тією метою, аби встановити всі елементи відповідного складу злочину, а також всі його кваліфікуючі ознаки.

Враховуючи викладені висновки та зважаючи, що за результатом апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено обставин, які б очевидно та беззаперечно вказували на непричетність ОСОБА_7 до кримінальних правопорушень, у вчиненні яких їй повідомлено про підозру, тому підстави вважати, що повідомлення про підозру є необґрунтованим - відсутні.

Через наявність у ОСОБА_7 статусу підозрюваної у даному кримінальному провадженні щодо її майна може вирішуватися питання про застосування заходів забезпечення, зокрема арешту.

Надаючи оцінку доводам апеляційних скарг в частині відсутності підстав для накладення арешту на майно, яке належить її чоловіку - ОСОБА_9 , колегія суддів виходить з того, що у відповідності до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності. Такий же підхід до питання належності особам, які є подружжям, на праві власності майна, набутого ними під час шлюбу, закріплюють ч. ч. 1, 3, 4 ст. 368 ЦК України. Зокрема, цими нормами визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям під час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмові формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна чоловіка та дружини є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частиною 1 ст. 73 СК України визначено, що за зобов`язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі.

Натомість, визнання такого майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка потребує доведення. Тобто, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. При вирішенні спору щодо поділу майна суд, серед іншого, має встановити обставини придбання спірного майна. Критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є час набуття, джерело набуття, мета придбання, тощо.

Згідно з матеріалами провадження, підозрювана ОСОБА_7 з 06.09.2001 року перебуває у шлюбі з ОСОБА_9 і до цього часу шлюб між ними не розірваний. Відтак, арештоване майно було набуто у власність подружжя під час їх перебування у шлюбі, а отже, є спільною сумісною власністю. Вказане відповідає змісту ст. 60 СК України.

Доводи апеляційних скарг про те, що ОСОБА_9 не є стороною кримінального провадження, а тому арештоване майно, яке належить йому на праві власності, не підлягає арешту, також не є слушними, оскільки незалежно від реєстрації майна на ім`я одного із подружжя, якщо його набуто під час шлюбу, воно вважається спільним на загальних підставах.

Крім того, під час апеляційного розгляду суду не надано жодних доказів на підтвердження придбання зазначеного в оскаржуваній ухвалі рухомого та нерухомого майна за кошти, які належали ОСОБА_9 особисто. Отже, слідчим суддею правильно встановлено, що вказане майно було оформлено на ім`я ОСОБА_9 у період перебування у шлюбі, тому є спільною сумісною власністю подружжя, з чим погоджується і колегія суддів.

Виходячи з того, що завданням арешту майна є запобігання можливості його знищення, перетворення, відчуження, а також зважаючи на обставини, що розслідуються у межах цього провадження, враховуючи можливість накладення на ОСОБА_7 обов`язку з відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення за вироком суду у разі доведення її вини, заявлена стороною обвинувачення мета може бути досягнута через застосування саме такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна підозрюваного з метою запобігання ризику його відчуження. Відтак, вжитий слідчим суддею захід забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна застосований не до особистого майна ОСОБА_9 , а до майна підозрюваної, яке перебуває у спільній сумісній власності з ним.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про те, що оскільки ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні особливо тяжких злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 368 КК України, то у неї є вагомі підстави для вчинення дій щодо приховування, втрати, передачі та відчуження майна, на яке оскаржуваною ухвалою накладено арешт.

Що стосується накладення арешту на гроші у будь-якій валюті готівкою та гроші у безготівковій формі, в тому числі коштів та цінностей, цінних паперів, що знаходяться на рахунках підозрюваної ОСОБА_7 , то користування активами на банківських рахунках фактично означає їх витрачання, а також може призвести до їх приховування, втрати чи перетворення, з огляду на що відсутність відповідної заборони унеможливить виконання завдань арешту та надасть змогу ймовірно причетним особам розпорядитись відповідними активами на власний розсуд та уникнути в майбутньому можливої їх конфіскації.

Відхиляє колегія суддів і посилання в апеляційних скаргах на непропорційність застосованого арешту в частині порушення права ОСОБА_7 та ОСОБА_9 на користування майном, оскільки слідчим суддею застосовано найменш обтяжливий спосіб арешту - шляхом обмеження права розпорядження арештованим майном, що унеможливлює його відчуження, проте не перешкоджає власникам та членам їх родини, в тому числі неповнолітнім дітям та матері-пенсіонерці, користуватися ним. Відтак, захід забезпечення кримінального провадження, застосований оскаржуваною ухвалою, не є надмірно обтяжливим, а доводи апеляційних скарг в цій частині не заслуговують на увагу.

Крім того, доводи апеляційних скарг про необхідність скасування арешту на майно ОСОБА_9 у зв`язку з погіршенням стану здоров`я останнього через проходження служби та потребою фінансових витрат, не можуть бути взято до уваги, оскільки зі змісту оскаржуваної ухвали чітко вбачається, що слідчим суддею не накладено арешт на банківський рахунок ОСОБА_9 , який використовується ним для здійснення підприємницької діяльності. Крім того, жодних доказів на підтвердження стану здоров`я ОСОБА_9 апеляційному суду також не надано.

5. Висновки суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи, що під час апеляційного розгляду не встановлено порушень норм кримінального процесуального кодексу України, які могли б бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, слідчим суддею вірно визначено правову підставу для накладення арешту, надано оцінку розумності та співмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, а доводи апеляційних скарг свого підтвердження не знайшли, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для їх задоволення. Відповідно, оскаржувана ухвала підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 369-372, 170-173, 407, 409, 418, 419, 422, 532 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги представника власників майна ОСОБА_7 та ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 02.09.2025 р. - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_2

судді ОСОБА_3

ОСОБА_4