УХВАЛА

2 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 295/14378/20

провадження № 51-272 ск 26

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , стосовно якого закрито кримінальне провадження, на ухвалу Житомирського апеляційного суду від 22 жовтня 2025 року,

установив:

22 жовтня 2025 року Житомирський апеляційний суд зазначеною ухвалою частково задовольнив апеляційну скаргу прокурората скасував вирок Богунського районного суду м. Житомира від 16 жовтня 2023 року, яким ОСОБА_5 було визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України і виправдано на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України.

За результатами апеляційного розгляду суд задовольнив клопотання захисника ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про звільнення останнього від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України. На підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України звільнив ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за це правопорушення.

Не погоджуючись із рішенням апеляційного суду, захисник подав касаційну скаргу.

Перевіривши відповідність касаційної скарги вимогам ст. 427 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що касаційну скаргу захисника належить залишити без руху, встановивши йому строк для усунення недоліків, з огляду на таке.

Відповідно до змісту положень, передбачених пунктами 4, 5 ч. 2 ст. 427 КПК України у касаційній скарзі має бути наведено обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення та вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції.

Посилаючись на незаконність судових рішень особа, яка подає касаційну скаргу, повинна вказати на конкретні порушення закону, передбачені у ст. 438 КПК України, що є підставою для їх зміни чи скасування, а також належним чином обґрунтувати свої вимоги.

Згідно з ч. 2 ст. 438 КПК України, при вирішенні питання про наявність зазначених у частині першій цієї статті підстав суд касаційної інстанції керується ст. 412-414 цього Кодексу.

Крім того, повноваження суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги визначено положеннями ст. 436 КПК України.

Проте захисник подав касаційну скаргу без додержання вимог п. 4, 5 ч. 2 ст. 427 КПК України.

Так, відповідно до ст. 433 КПК України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, а такожперевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Таким чином, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та не має права досліджувати докази. Ці питання належать до предмета перевірки суду апеляційної інстанції.

Проте у касаційній скарзі не зазначено аргументів, які б спростовували правові висновки апеляційного суду, а також не обґрунтовано істотних порушень вимог кримінального процесуального закону у взаємозв`язку зі ст. 94 КПК України.

Також доводи, наведені захисником у касаційній скарзі, не містять належного обґрунтування неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права.

Усі твердження захисника зводяться до повторення мотивів, наведених у вироку, який уже скасований.

Крім того, зі змісту ухвали апеляційного суду вбачається, що як захисник, так і сам ОСОБА_5 просили суд апеляційної інстанції звільнити останнього від кримінальної відповідальності.

Однак у касаційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу апеляційного суду фактично з мотивів недоведеності винуватості особи, стосовно якої закрито кримінальне провадження, що суперечить попередній позиції сторони захисту.

Отже, хоча захисник і посилається на істотні порушення судом апеляційної інстанції вимог кримінального процесуального закону та порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду, проте за наслідками касаційного розгляду він просить залишити вирок суду першої інстанції без зміни.

Такі вимоги захисника не відповідають повноваженням суду касаційної інстанції, передбаченим ст. 436 КПК України.

Вказані недоліки перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 429 КПК України, суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки касаційної скарги і встановлюється строк, необхідний для їх усунення.

Враховуючи наведене, касаційну скаргу захисника слід залишити без руху, встановивши йому десятиденний строк з дня отримання копії ухвали для усунення зазначених у ній недоліків.

При повторному зверненні до суду касаційної інстанції необхідно підтвердити, що не пропущено цей строк.

Керуючись вимогами ч. 1 ст. 429 КПК України, Суд

постановив:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , стосовно якого закрито кримінальне провадження, на ухвалу Житомирського апеляційного суду від 22 жовтня 2025 року залишити без руху, встановивши адвокату десятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для усунення зазначених у ній недоліків.

У разі неусунення недоліків касаційної скарги, залишеної без руху, в установлений строк, така скарга повертається особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3