У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2025 року м. Полтава

Слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Полтави ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши скаргу на бездіяльність уповноважених осіб ТУ ДБР у м. Полтаві, на невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

встановив:

17.12.2025 року в провадження слідчого судді Шевченківського районного суду міста Полтави надійшла скарга представника ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_3 про зобов`язання уповноважених осіб ТУ ДБР у м. Полтаві внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань відносно солдата ОСОБА_4 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 409 КК України.

Скаргу обґрунтував наступним.

Військовою частиною НОМЕР_1 до ТУ ДБР у м. Полтаві направлено повідомлення від 28.05.2025 року за вих. № 25/11172 про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань відносно солдата ОСОБА_4 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 409 КК України, оскільки останній 21.04.2025 року, будучи військовослужбовцем за призовом під час мобілізації, зарахований до списків особового складу та призначений на посаду матроса резерву взводу резерву 93 запасної роти військової частини НОМЕР_1 , під час підготовки до відправлення на базову загальновійськову підготовку відмовився отримувати зброю по релігійним переконанням.

Відомості до ЄРДР не внесено, чим порушено порядок, встановлений нормою ст. 214 КПК України.

У судове засідання представник скаржника не з`явився, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду скарги. У скарзі вказав про розгляд скарги у його відсутність.

Слідчий, прокурор до суду не з`явилися, про розгляд скарги повідомлені належним чином.

Вивчивши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до такого висновку.

Слідчим суддею встановлено, що 28.05.2025 року ВЧ НОМЕР_1 подано до ТУ ДБР, розташованого у місті Полтава, звернення із відповідними додатками, що його конкретизують, про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 409 КК України відносно солдата ОСОБА_4 , мотивоване тим, що останній 21.04.2025 року, будучи військовослужбовцем за призовом під час мобілізації, зарахованим до списків особового складу та призначеним на посаду матроса резерву взводу резерву 93 запасної роти військової частини НОМЕР_1 , під час підготовки до відправлення на базову загальновійськову підготовку відмовився отримувати зброю по релігійним переконанням. Скаржник вказує, що відомості за вказаною заявою не було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

У відповідності до ч. 1 ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого в порядку, передбаченому КПК України.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Така бездіяльність виникає у зв`язку з невиконанням слідчим, дізнавачем, прокурором передбаченого ч. 1 ст. 214 КПК України обов`язку внести відомості про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР і таким чином розпочати проведення досудового розслідування за відповідними фактами.

Порядок внесення відомостей до ЄРДР врегульовано Положенням про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженим наказом Офісу Генерального прокурора від 30.06.2020 за №298.

Згідно з пунктом 1 глави 2 розділу I цього Положення, до реєстру вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що узгоджується з вимогами пункту 4 частини 5статті 214 КПК України.

Так, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань (ч. 1 ст. 214 КПК України). Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (ч. 2 ст. 214 КПК України).

Проте, така спрощена процедура не означає, що відсутні критерії для внесення чи невнесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Її спрощеність виражається у тому, що для перевірки наявності зазначених вище критеріїв не потрібно проводити попередню перевірку викладених у заяві відомостей, а необхідно лише перевірити зміст самої заяви.

Правове регулювання механізму кримінально-процесуальної діяльності не повинно давати можливість окремим особам зловживати своїми правами та використовувати його з метою, що суперечить суспільним потребам, зокрема, перевантажувати правоохоронну систему держави численними повідомленнями, які завідомо не містять відомостей саме про кримінальне правопорушення, задля досягнення власних інтересів та виконання нею невластивих їй функцій. Такими запобіжниками, зокрема, є: встановлення кримінальної відповідальності за завідомо неправдиві повідомлення про кримінальні правопорушення (ст. 383 КК України) та фільтр повідомлень про кримінальні правопорушення, що підлягають внесенню до ЄРДР, встановлений нормами самого КПК України.

Так, до Єдиного реєстру досудових розслідувань, серед іншого, вносяться відомості про: короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність (п. п. 4, 5 ч. 5 ст. 214 КПК України).

Для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань заявник у повідомленні про кримінальне правопорушення має зазначити конкретні, відомі йому обставини об`єктивної сторони такого правопорушення (яке саме кримінальне правопорушення відбулось, де, коли, в чому полягало, які особи, причетні до його скоєння тощо). Такі обставини можуть бути неповними (в силу недостатньої обізнаності заявника, неочевидності вчинення кримінального правопорушення, з огляду на початкову стадію сприйняття та дослідження цих подій чи з інших причин), але в той же час достатніми для попередньої кваліфікації реєстраторами Єдиного реєстру досудових розслідувань такого діяння саме як кримінального правопорушення (кваліфікації за статтею, частиною статті Кримінального кодексу України). КПК України дійсно передбачає внесення до ЄРДР інформації на підставі заяв та повідомлень про кримінальне правопорушення, однак не будь-яких заяв, які надходять до органів досудового розслідування при здійсненні ними своїх повноважень.

Таким чином, якщо ж зі змісту повідомлення про кримінальне правопорушення є очевидним, що обставини, викладені в ньому, не свідчать про те, що існує ймовірність вчинення будь-якого кримінального правопорушення, і ці обставини для отримання зазначеного вище висновку не потребують перевірки засобами кримінального процесу або в силу його занадто абстрактного характеру неможливо встановити ні попередню кваліфікацію кримінального правопорушення, ні предмет, межі та напрямок досудового розслідування, яке ініціюється заявником, то такі повідомлення не мають вноситися до ЄРДР.

Крім того, слідчий суддя враховує правову позицію Верховного Суду, який у своїх постановах наголосив на такому: «... якщо не було події кримінального правопорушення або в діях особи немає складу кримінального правопорушення, то за таких обставин кримінальне провадження не може бути розпочато. А якщо через помилку, чи з інших причин таке провадження було розпочато, то воно негайно має бути припинено і з позиції вимог правопорядку, і з огляду дотримання інтересів всіх учасників правовідносин ...» (постанова від 16.05.2019 у справі № 761/20985/18); «… слідчий, прокурор після прийняття та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, виходячи з їх змісту, має перевірити достатність даних, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, за наслідками чого ним приймається рішення про початок досудового розслідування шляхом внесення відповідних відомостей до ЄРДР. Таким чином, підставою початку досудового розслідування є не будь-які прийняті та зареєстровані заяви, повідомлення, а лише ті з них, з яких вбачаються вагомі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, короткий виклад яких разом із прізвищем, ім`ям, по-батькові (найменуванням) потерпілого або заявника, серед іншого, вноситься до ЄРДР» (постанова від 30.09.2021 року у справі № 556/450/18).

Детально вивчивши та надавши оцінку звернення із додатками ВЧ НОМЕР_1 щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 409 України, слідчий суддя вважає, що воно не містить конкретних відомостей, які б вказували на ознаки вчинення цього кримінального правопорушення, а є лише суб`єктивним викладом обставин та припущеннями скаржника, суб`єктивним уявленням щодо неправомірності дій, а також ґрунтується на власному аналізі та баченні норм законодавства про кримінальну відповідальність.

У постанові Великої Палати № 818/1526/18 від 30.01.2019, зазначено, що саме у межах процедури оскарження рішення щодо невнесення відомостей до ЄРДР, слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Суть звернення із додатками ВЧ НОМЕР_1 зводиться лише до факту відмови ОСОБА_4 від отримання зброї за релігійними переконаннями.

Проте, у статті 409 КК України не міститься такої ознаки об`єктивної сторони злочину.

Так, відповідно до ст. 409 КК України (ухилення від військової служби шляхом самокалічення або іншим способом), передбачена кримінальна відповідальність за ухилення військовослужбовця від несення обов`язків військової служби шляхом самокалічення або шляхом симуляції хвороби, підроблення документів чи іншого обману (частина 1). За відмову від несення обов`язків військової служби (частина 2). За діяння, передбачені частинами першою або другою цієї статті, вчинені в умовах воєнного стану або в бойовій обстановці (частина 4).

У зверненні звернення із додатками ВЧ НОМЕР_1 не зазначається про застосування ОСОБА_4 самокалічення, шляхом симуляції хвороби, підроблення документів чи будь-якого іншого обману.

Відповідно до листа слідчого Першого слідчого відділу ТУ ДБР у м. Полтаві від 16.10.2025 року (а.с. 4-5), відмовлено у внесенні відомостей до ЄРДР за зверненням із додатками ВЧ НОМЕР_1 у зв`язку з відсутністю складу можливого вчинення кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 409 КК України, оскільки ОСОБА_4 є членом релігійної громади «Євангельські християни», віровчення якої не допускає користування зброєю. При цьому покликався до ч. 4 ст. 35 Конституції України.

Посилання скаржника на норму ст. 214 КПК України, яка, на його думку, встановлює не право, а обов`язок слідчого або прокурора внести відомості до ЄРДР та розпочати досудове розслідування оцінюється слідчим суддею критично, оскільки дана норма свідчить лише про те, що правова оцінка заяви про кримінальне правопорушення не може бути надто детальною (щодо кожної з ознак складу кримінального правопорушення) з урахуванням початкового етапу дослідження події імовірного кримінального правопорушення та обмеженістю правових можливостей щодо не тільки пізнання тих чи інших обставин, але й можливості детального обґрунтування наявності повного складу кримінального правопорушення, що характерно для підсумкових рішень у кримінальному провадженні (винесення вироку чи закриття кримінального провадження).

При оцінці доводів скаржника, суд враховує таке.

У відповідності до ч. 4, 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду України, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду України, враховуються іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Згідно з постановою Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 27.10.2025 року у справі № 573/838/24, сформульовано правовий висновок про те, що законодавство України не передбачає можливості відмови від виконання обов`язку проходити військову службу за призовом під час мобілізації, яка ґрунтується на релігійних або інших переконаннях. Такі переконання не можуть бути підставою для звільнення особи від кримінальної відповідальності у разі її ухилення від мобілізації у значенні статті 336 КК України.

Призов на військову службу під час мобілізації не скасовує права на сумлінну відмову від носіння та/або використання зброї.

Таким чином, об`єднана палата зробила висновок, що законодавство не допускає відмову від призову під час мобілізації з міркувань релігійних або інших переконань, і така відмова, навіть якщо щирість і послідовність цих переконань не викликає сумніву, зумовлює відповідальність за статтею 336 КК України. Разом з тим, релігійні та інші переконання мають враховуватися під час проходження військової служби за мобілізацією й не можуть спричинювати виконання сумлінним відмовником наказів, пов`язаних з носінням або використанням зброї.

Крім того, Венеційська комісія у березні 2025 року ухвалила висновок amicus curiae щодо альтернативної (невійськової) служби в Україні (документ CDL-AD(2025)006), підкресливши, що хоча відмова від військової служби під час війни обмежена, вона не може бути повністю скасована, і за жодних обставин особа не може бути змушена носити зброю, навіть для самооборони, а альтернативна служба має бути некаральною та відокремленою від військової.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого або прокурора під час досудового розслідування може бути постановлена про відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, скаржником не доведено обов`язок уповноважених осіб внести відомості до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 409 КК України та як наслідок їх бездіяльність, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР за наслідками надходження заяви, а тому в задоволенні скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 26, 214, 303 - 307, 372 КПК України, слідчий суддя,

постановив:

Скаргу військової частини НОМЕР_1 від 28.05.2025 року за вих. № 25/11172, щодо невнесення відомостей до ЄРДР відносно солдата ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 409 КК України залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена протягом 5 днів до Полтавського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_5