ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 543/99/24 Номер провадження 11-кп/814/666/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддів з секретарем з участю прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження №0000344 за апеляційною скаргою прокурора Оржицького відділу Лубенської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_7 на вирок Оржицького районного суду Полтавської області від 16 квітня 2024 року,

Цим вироком ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, неодружений, непрацюючий, несудимий,

визнаний винуватим та засуджений:

-за ч.4 ст.185 КК України на 5 років позбавлення волі;

-за ст.126-1 КК України на 1 рік позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначене остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Відповідно до ст.75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки, з покладенням певних обов`язків, передбачених ст.76 цього Кодексу.

Крім того, ОСОБА_8 направлений для проходження програми для кривдників строком на 3 (три) місяці.

Постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь держави витрати за проведення судових експертиз в сумі 11074,56 грн.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.

09 грудня 2023 року близько 17 години обвинувачений, перебуваючи в будинку АДРЕСА_2 , таємно, в умовах воєнного стану, викрав належний потерпілій ОСОБА_9 мобільний телефон «XIAOMI REDMI 7 вартістю 1850 грн.

Крім того, ОСОБА_8 вчинив психологічне насильство по відношенню до своєї співмешканки ОСОБА_10 , з якою спільно проживає та веде спільний побут за адресою АДРЕСА_1 , що призвело до психологічних страждань останньої.

Так, обвинувачений неодноразово в період часу з 26 вересня 2022 року по 27 серпня 2023 року, не маючи підґрунтя, вчиняв по відношенню до потерпілої дії, виражені у словесних образах, погрозах, висловлюваннях словами нецензурної лайки, приниженні та залякуванні, чим викликав у ОСОБА_10 зміни в емоційному стані та потребу психологічної підтримки через повторювані конфлікти.

Кримінальне провадження розглянуте в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор просить змінити вирок суду у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та виключити з мотивувальної частини вироку вказівку про наявність обставини, що обтяжує покарання - «вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах».

При цьому зазначає, що зазначена обставина передбачена в статті Особливої частини КК України як ознака кримінального правопорушення, що впливає на його кваліфікацію, а тому повторне врахування цієї обставини при призначенні покарання як такої, що його обтяжує, суперечить приписам ч.4 ст.67 КК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, а крім того прохав скасувати вирок в частині засудження ОСОБА_8 за ч.4 ст.185 КК України у зв`язку з тим, що втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.

Місцевий суд прийшов до обґрунтованого висновку про обставини вчинення ОСОБА_8 діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, що ніким із учасників провадження не заперечується.

Відповідно до вимог ст.417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок і закриває кримінальне провадження.

Так, 09 серпня 2024 року набув чинності Закон України № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», яким внесено зміни до ст.51 КпАП України (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями ч.1 ст.51 КпАП України (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 цієї статті Кодексу встановлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч.1 ст.51 КпАП України настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з ч.5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп.169.1.1 п.169.1 ст.169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Як видно з мотивувальної частини вироку, за епізодом крадіжки сума викраденого майна (1850 грн) є меншою, ніж визначена для кримінальної відповідальності у даному випадку (2684 грн).

Положеннями ч.1 ст.3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч.6 ст. 3 КК України).

Відповідно до ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Зазначені норми Основного Закону України також знайшли своє відображення і в ч.1 ст.5 КК України, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Приписами ч.2 ст.479-2 КПК України встановлено, що за відсутності згоди підозрюваного на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, та в разі, якщо судом встановлено вчинення ним діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 1-2 частини другої статті 284 цього Кодексу.

Враховуючи, що обвинувачений будучи повідомленим про дату, час і місце апеляційного розгляду в судове засідання не з`явився та не повідомив про поважні причини свого неприбуття, а тому відсутня його згода на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, вирок суду в цій частині підлягає до скасування, а кримінальне провадження в цій частині до закриття на підставі п.1-2 ч.2 ст.284 КПК України у зв`язку з тим, що втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за наведених у вироку обставин і кваліфікація його дій за ст.126-1 КК України в апеляційній скарзі не оспорюються.

Доводи прокурора про те, що місцевий суд усупереч положенням ч.4 ст.67 КК України без достатніх на те підстав визнав обставиною, що обтяжує покарання - «вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах», є слушними.

Відповідно до цієї норми закону (ч.4 ст.67 КК України), якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу як ознака кримінального правопорушення, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує.

Так, вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, визнається судом обставиною, що обтяжує покарання, у тому разі, коли така кваліфікуюча ознака не передбачена законодавцем у диспозиції статті й відсутня в юридичному формулюванні обвинувачення.

З матеріалів кримінального провадження видно, що орган досудового розслідування обвинувачував ОСОБА_8 за ст.126-1 КК України в умисному систематичному вчиненні психологічного насильства щодо ОСОБА_10 , з якою він перебуває у близьких відносинах, за що він і був засуджений оскаржуваним вироком.

Наявність у кримінальному провадженні такої ознаки кримінального правопорушення, що впливає на його юридичну кваліфікацію (вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах), унеможливлює її повторне врахування судом при призначенні покарання та визнання обставиною, що його обтяжує.

Тому з мотивувальної частини вироку необхідно виключити вказівку суду про наявність обставини, що обтяжує покарання - «вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах», як прохає прокурор в апеляційній скарзі.

Вид та розмір покарання, призначеного обвинуваченому за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, у виді 1 року позбавлення волі, застосування приписів ст.75 КК України, а також рішення суду про направлення ОСОБА_8 для проходження програми для кривдників строком на 3 (три) місяці відповідає вимогам закону і ніким не заперечується.

Водночас, у зв`язку із скасуванням вироку в частині засудження обвинуваченого за ч.4 ст.185 КК України та закриття провадження в цій частині необхідно виключити з мотивувальної та резолютивної частини вироку вказівку про застосування положень ч.1 ст.70 КК України і призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень.

Отже, апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення.

Керуючись статтями 284, 404, 405, 407, 417, 418 та 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Оржицького відділу Лубенської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Оржицького районного суду Полтавської області від 16 квітня 2024 року щодо ОСОБА_8 в частині засудження його за ч.4 ст.185 КК України скасувати, а кримінальне провадження №0000344 в цій частині закрити на підставі п.1-2 ч.2 ст.284 КПК України у зв`язку з тим, що втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Виключити з мотивувальної частини вироку вказівку про наявність обставини, що обтяжує покарання - «вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах».

Виключити з мотивувальної та резолютивної частини вироку вказівку про застосування ч.1 ст.70 КК України при призначенні покарання.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, до покарання, обраного судом першої інстанції, тобто на 1 рік позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 цього Кодексу, визначених судом першої інстанції.

Направити ОСОБА_8 для проходження програми для кривдників строком на 3 (три) місяці.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції безпосередньо до суду касаційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4