УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2026 року

м. Київ

справа № 757/59099/23-к

провадження № 51- 22 ск 26

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 у інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Київського апеляційного суду від 17 грудня 2025 року.

Суть питання та встановлені судом обставини

Вироком Печерського районного суду м. Києва від 25 липня 2025 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом повного складання покарання, призначеного за цим вироком, та покарання, призначеного за вироком Дарницького районного суду м. Києва від 25 жовтня 2023 року, остаточно визначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років.

Київський апеляційний суд ухвалою від 17 грудня 2025 року клопотання засудженого ОСОБА_5 про поновлення строку на апеляційне оскарження вказаного вироку залишив без задоволення, а апеляційну скаргу

- повернув особі, яка її подала.

До Верховного Суду надійшла касаційна скарга захисника ОСОБА_4 , у якій вона, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить ухвалу апеляційного суду скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Вважає, рішення про відмову в поновленні строку на апеляційне оскарження та повернення апеляційної скарги незаконним і необґрунтованим. Зазначає, що ОСОБА_5 було видалено із зали судового засідання як у суді першої інстанції, так і у суді апеляційної інстанції, чим порушено право засудженого на захист та справедливий суд.

Мотиви Суду

Перевіривши касаційну скаргу з доданими до неї матеріалами, суд дійшов висновку, що у відкритті провадження слід відмовити, з огляду на таке.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Статтею 116 КПК України, передбачено, що процесуальні дії мають виконуватися у встановлені цим Кодексом строки.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга, якщо інше не передбачено КПК України, може бути подана на вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення. При цьому ч. 3 цієї статті передбачено, що для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК України апеляційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку апеляційного оскарження і особа, яка її подала,

не порушує питання про поновлення цього строку або суд апеляційної інстанції

за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.

Частиною 1 ст. 117 КПК України встановлено, що пропущений із поважних причин строк має бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Поняття поважних причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду. Зокрема, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.

Як убачається з копії ухвали Київського апеляційного суду від 17 грудня 2025 року, засуджений ОСОБА_5 , не погоджуючись з вироком Печерського районного суду м. Києва від 25 липня 2025 року щодо нього, подав апеляційну скаргу поза межами встановленого законом строку на його оскарження з клопотанням про поновлення цього строку.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 27 березня 2019 року в справі № 127/17092/18, особа, яка бажає подати апеляційну скаргу, має діяти сумлінно для того, щоб ефективно реалізувати своє право. Хоча ст. 117 КПК України містить норму щодо поновлення пропущеного строку, але це можливо лише в разі наявності поважних причин його пропуску.

Так, про поважність причин пропуску строку може свідчити наявність конкретних обставин, які об`єктивно перешкоджали своєчасному зверненню до суду зі скаргою протягом встановленого законом строку на оскарження, виникли раптово, носили несподіваний характер і не могли бути контрольовані апелянтом.

Однак таких обставин засудженим ОСОБА_5 ані в апеляційній скарзі, ані в клопотанні про поновлення пропущеного строку, як видно з долученої копії його скарги, наведено не було, а отже рішення про залишення без задоволення клопотання є обґрунтованим.

До того ж суд апеляційної інстанції зважив на думку усіх учасників судового розгляду, у тому числі і сторони захисту.

Що стосується наведених захисником причин пропуску строку у касаційній скарзі, то слід зауважити, що саме апеляційний суд при вирішенні питання щодо прийнятності скарги оцінює зазначені апелянтом обставини, які перешкодили йому звернутися до суду вчасно, та визначає чи є вони поважними причинами пропуску строку в кожному конкретному випадку, що є реалізацією дискреційних повноважень суду.

Тоді як касаційний суд позбавлений можливості самостійно дати оцінку обставинам, на які посилається захисник у касаційній скарзі та які не були предметом розгляду суду апеляційної інстанції. При тому, що за усталеною судовою практикою саме по собі перебування особи під вартою не є поважною причиною пропуску строку.

Суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відмову в поновленні строку апеляційного оскарження вироку щодо ОСОБА_5 та, керуючись ч. 3 ст. 399 КПК України, повернув апеляційну скаргу.

Заслуговує на увагу й те, що відповідно до ч. 7 ст. 399 КПК України повернення апеляційної скарги не позбавляє засудженого права звернутися повторно до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою з доданим до неї вмотивованим клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження з урахуванням положень ст. 117 КПК України.

Стосовно порушення загальних засад кримінального провадження внаслідок того, що засудженого було видалено з зали суду апеляційної інстанції, то такі доводи захисника є безпідставними.

Положеннями ч. 1 ст. 405 КПК України визначено, що апеляційний розгляд здійснюється згідно з правилами судового розгляду в суді першої інстанції з урахуванням особливостей, передбачених главою 31 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 330 КПК України у випадку, якщо обвинувачений порушує порядок у залі судового засідання або не підкоряється розпорядженням головуючого у судовому засіданні, останній попереджає обвинуваченого про те, що в разі повторення ним зазначених дій його буде видалено з зали судового засідання. При повторному порушенні обвинуваченим порядку судового засідання він може бути видалений з зали засідання тимчасово або на весь час судового розгляду.

Порушення засудженим порядку в залі судового засідання під час розгляду давали підстави головуючому прийняти рішення про видалення його із зали судового засідання. У такому випадку засуджений цілком законно позбавляється можливості брати участь у розгляді.

Тим більше, як слідує зі змісту ухвали, у ОСОБА_5 була можливість надати пояснення щодо поданої ним апеляційної скарги з клопотанням, як і у його захисника ОСОБА_4 . Підстав вважати, що адвокатом здійснювався неефективний захист засудженого у Суду немає.

Доводи захисника про порушення права засудженого на захист, справедливий суд та у цьому контексті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є надуманими.

Істотного порушення вимог кримінального процесуального закону колегія суддів не вбачає.

Оскаржена ухвала апеляційного суду є законною, обґрунтованою та вмотивованою.

Що стосується аналогічних доводів захисника щодо розгляду у суді першої інстанції за відсутності обвинуваченого через його видалення з зали суду, то вони не є предметом перевірки суду касаційної інстанції при розгляді скарги на ухвалу апеляційного суду про відмову в поновленні строку та повернення апеляційної скарги.

Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї матеріалів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Ураховуючи викладене, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника слід відмовити.

З цих підстав та, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 у інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Київського апеляційного суду від 17 грудня 2025 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_6 ОСОБА_3