Справа №490/7938/25
Провадження №1-кп/490/1578/2025
Центральний районний суд м. Миколаєва
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2025 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.06.2025року за №0000793 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Рені, Одеської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, не судимого, працюючого на посаді директора на ФОП «Медицина для Вас», зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю сторін кримінального провадження: прокурорів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ; обвинуваченого - ОСОБА_3 ; захисника - ОСОБА_6 ; представника потерпілої особи - адвоката ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

Суд визнав доведеним, що 18 червня 2025 року, приблизно о 11:30 год., у світлий час доби, за відсутності опадів, водій ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , керуючи технічно справним автомобілем «Hyundai Santa Fe», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по сухій, чистій, асфальтованій проїжджій частині проспекту Центрального, зі сторони вул. Аркасіївська в напрямку вул. Захисників Миколаєва в місті Миколаєві.

В цей час, пішохід ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перетинала проїзну частину проспекту Центрального по нерегульованому пішохідному переходу, справа наліво відносно напрямку руху автомобіля під керуванням водія ОСОБА_3 .

Так, водій ОСОБА_3 рухаючись у обраному напрямку по проїзній частині проспекту Центрального, яка має три смуги руху в одному напрямку, наближаюсь до нерегульованого пішохідного переходу, діючи зі кримінальною протиправною самовпевненістю, тобто, передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діянні, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, усвідомлюючи обов`язок беззастережно виковувати вимоги ПДР та маючи можливість їх виконати, грубо порушив п.п. 1.3, 1.5, 2.3 «б», 18.1, ПДР, а саме:

-1.3 «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими»;

-1.5 «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

- 2.3 «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, і не відволікатися від керування ним у дорозі»;

-18.1 «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека»;

В результаті порушень вказаних правил дорожнього руху, виконання яких було необхідною умовою для запобігання події, водій транспортного засобу ОСОБА_3 , при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебували пішоходи, не зменшив швидкість та не зупинився, щоб дати дорогу пішоходам, внаслідок чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , яка перетинала дорогу справа наліво відносно напрямку руху автомобіля по проспекту Центральному у місті Миколаєві.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження у вигляді у вигляді переломів 5,6,7,8,9 ребер справа зі зміщенням уламків, які ускладнились правобічним гемотораксом, розриву правої долі печінки, яке ускладнились внутрішньочеревною кровотечою, забою правого ліктьового та правого плечових суглобів, які ускладнились геморагічним шоком 3 ступеня, які відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Дана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення водієм ОСОБА_3 вищезазначених вимог ПДР, які знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням наслідків у вигляді спричинення потерпілій ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень.

Враховуючи те, що учасники процесу не оспорюють фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумніви у добровільності їх позиції, вислухавши думку учасників процесу і роз`яснивши їм наслідки розгляду справи в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд обмежився допитом обвинуваченого, дослідженням характеризуючих ОСОБА_3 матеріалів, витрат на експертизу, речових доказів та заходів забезпечення кримінального провадження, вирішення питання заявленого цивільного позову в рамках даного кримінального провадження.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у інкримінованому йому злочині визнав повністю в обсязі висунутого обвинувачення, суду пояснив, що 18 червня 2025 року рухався на своєму автомобілі марки «Hyundai Santa Fe» реєстраційний номер НОМЕР_1 по Центральному проспекту м. Миколаєва з вулиці Рюміна в сторону вулиці Соборна, виїжджаючи з ОСОБА_9 кільця на проспект Центральний здійснив наїзд на пішохода, зачепивши лівою фарою машини. Одразу після наїзду, зупинився та викликав швидку допомогу, інших чоловік викликав працівників поліції, одразу в найближчій аптеці купив необхідні матеріали для надання допомоги потерпілій. В скоєному щиро кається.

Оцінивши в сукупності досліджені докази, враховуючи обставини справи, суд вважає доведеною вину ОСОБА_3 у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Призначаючи міру покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який згідно ст. 12 КК України віднесений до категорії тяжких злочинів, а також дані про особу обвинуваченого.

Вивчаючи особу обвинуваченого ОСОБА_3 судом встановлено, що він на обліку в лікаря-психіатра та нарколога не перебуває.

Обставини, які пом`якшують покарання, відповідно до ст. 66 КК України - є щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку, надання медичної допомоги потерпілій безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення.

Обставини, які обтяжують покарання, згідно ст. 67 КК України - не встановлено.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, та і іншими особами.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

В судових дебатах представник потерпілої особи ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 зазначив, що виступає в інтересах потерпілої, вказавши, що хоче звернути особливу увагу суду на особистість обвинуваченого ОСОБА_3 - у цій складній ситуації він проявив себе як винятково порядна та відповідальна людина, не намагався уникнути відповідальності. Він повністю супроводжував процес лікування, не сперечаючись ні про копійку витрат, добровільно відшкодував матеріальну та моральну шкоду у розмірі 420000 гривень. Забезпечив рівень лікування, який дозволив потерпілій максимально відновити здоров`я. Потерпіла не має до нього жодних претензій. Вказав, що сторона потерпілої окремо просить не позбавляти ОСОБА_3 права керування транспортним засобом: оскільки він є директором фармацевтичного підприємства, в цей час повномасштабного вторгнення та війни, робота фармацевтичної галузі є стратегічно важливою, керування автомобілем є невід`ємним елементом його роботи та виконання функцій керівника. Без автомобіля робота підприємства, логістика та забезпечення громадян ліками будуть суттєво ускладнені.

Згідно п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23.12.2005 року, укожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК ( 2341-14 ) необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

З урахуванням наведених обставин, при наявності обставин, які пом`якшують покарання, та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, за відсутності обставин, які обтяжують покарання, з врахуванням особи обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, працює на посаді директора фармацевтичного підприємства, виходячи із принципів індивідуалізації і співмірності покарання, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 без ізоляції від суспільства, відповідно до ст. 75 КК України та про відсутність підстав для позбавлення права керування транспортними засобами.

Саме таке покарання відповідатиме вимогам ст. 65 КК України: є пропорційним і співмірним ступеню тяжкості вчиненого, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Згідно ч. 1 ст. 76 КК України у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням суд покладає на засудженого відповідні обов`язки.

Процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні складаються з витрат на проведення експертиз: судово-автотехнічної №СЕ-19/115-25/10208-ІТ від 04.07.2025 року вартістю 3565,60 грн., транспортно-трасологічної експертизи №СЕ-19/115-25/10212-ІТ від 21.07.2025 року вартістю 3565,60 грн, судово авто-технічної експертизи №СЕ-19/115-25/11935-ІТ від 06.08.2025 року вартістю 3565,60 грн., загальний розмір витрат на залучення експертів при проведенні вищевказаний судових експертиз, складає 10 696 грн 80 коп.

Відповідно п.3 ч.1 ст.118 КПК України процесуальні витрати складаються - із витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів.

Згідно ч.2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Постановою від 19.06.2025 року автомобіль «Hyundai Santa Fe 2.2 D», реєстраційний номер НОМЕР_1 , визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000793.

Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 01.07.2025 року накладено арешт на транспортний засіб - автомобіль марки автомобіль «Hyundai Santa Fe 2.2 D», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою від 24.09.2025 року змінено місце зберігання речового доказу - автомобіля «Hyundai Santa Fe 2.2 D», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та зберігати вище вказаний автомобіль за адресою: Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Потьомкінська, 81/83, до вирішення питання по суті. Попереджено користувача автомобіля «Hyundai Santa Fe 2.2 D», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , про кримінальну відповідальність за статтею 388 Кримінального кодексу України, та заборону або знищення слідів кримінального правопорушення як навмисно, так і з необережності. В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 повідомив суд, що дійсно йому на відповідне зберігання було віддано його автомобіль «Hyundai Santa Fe 2.2 D», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Згідно ч. 1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Потерпілою ОСОБА_8 під час досудового розслідування заявлено цивільний позов до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 420000 гривень. Ухвалою суду від 09.10.2025 року цивільний позов потерпілої до обвинуваченого прийнято до розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

27.11.2025 року на адресу суду від потерпілої ОСОБА_8 надійшла заява про відмову від цивільного позову та позовних вимог. У заяві зазначено, що користуючись правом, визначеним ч. 3 ст. 61 КПК України, позивач (потерпіла) ОСОБА_8 , усвідомлюючи наслідки подання такої заяви, не підтримує та відмолюється від цивільного позову та позовних вимог по відповідача (обвинуваченого) ОСОБА_3 у зв`язку із добровільним відшкодуванням ним у повному обсязі матеріальних та моральних збитків завданих їй у кримінальному провадженні за №20000793. Претензій до відповідача (обвинуваченого) ОСОБА_3 , вона, позивач (потерпіла) ОСОБА_8 не має і в подальшому мати не буде, оскільки завдану їй матеріальну шкоду та моральну шкоду ним відшкодовано у повному обсязі, як власником джерела підвищеної небезпеки та як особою, яка їх безпосередньо завдала.

В судовому засіданні представник потерпілої - адвокат ОСОБА_7 підтвердив відмову потерпілої від цивільного позову, вказав, що потерпіла особисто підписала вказану заяву да здала її до канцелярії суду.

Частиною 1 ст. 127 КПК України передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, а також за його згодою будь-яка інша фізична чи юридична особа має право на будь-якій стадії кримінального провадження відшкодувати шкоду, завдану потерпілому, територіальній громаді, державі внаслідок кримінального правопорушення.

Згідно ч. 3 ст. 61 КПК України цивільний позивач має права та обов`язки, передбачені цим Кодексом для потерпілого, в частині, що стосуються цивільного позову, а також має право підтримувати цивільний позов або відмовитися від нього до видалення суду в нарадчу кімнату для ухвалення судового рішення.

Статтею 129 КПК України визначено, що ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому. У разі встановлення відсутності події кримінального правопорушення суд відмовляє в позові. У разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а також у випадках, передбачених частиною першою статті 326 цього Кодексу, суд залишає позов без розгляду.

Згідно ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ч. 3 ст. 206 ЦПК України у разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Виходячи з вищенаведеного суд прийшов до переконання, що слід прийняти відмову потерпілої від позову та закрити провадження у справі за цивільним позовом потерпілої ОСОБА_8 до обвинуваченого ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 100, 124, 127-129, 174, 368-371, 373-374 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 /три/ роки без позбавленням права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_3 від відбуття покарання звільнити з випробуванням з іспитовим строком 1 /один/ рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_3 на період іспитового строку наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , проживаючого за адресою АДРЕСА_1 ,на користь держави витрати на проведення експертизи на суму 10 696 грн 80 коп. /десять тисяч шістсот дев`яносто шість гривень вісімдесят копійок/.

Арешт накладений ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 01.07.2025 року, на автомобіль марки автомобіль «Hyundai Santa Fe 2.2 D», реєстраційний номер НОМЕР_1 - скасувати.

Речовий доказ по справі: автомобіль «Hyundai Santa Fe 2.2 D», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що знаходиться на зберіганні в ОСОБА_3 - залишити останньому за належністю.

Прийняти відмову потерпілої ОСОБА_8 від цивільного позову та позовних вимог до обвинуваченого ОСОБА_3 , а провадження по справі в частині цивільного позову потерпілої ОСОБА_8 до обвинуваченого ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - закрити.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом 30 /тридцяти/ днів з дня його проголошення, а для особи, яка перебуває під вартою в той же строк з моменту вручення їй копії вироку.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, а учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1