ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 626/2124/17 (1-кс/626/532/17) Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/818/1117/25 Суддя доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

засудженого - ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Красноградського районного суду Харківської області від 24 грудня 2017 року, якою у кримінальному провадженні № 0000592 від 21.12.2017 за ознаками злочину, передбаченого п.1, 12 ч. 2 ст. 115 КК України застосовано до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, -

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою застосовано відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Харківській установі виконання покарань (№27) в межах строку досудового розслідування до 18 лютого 2018 року включно.

В апеляційній засуджений ОСОБА_6 просив ухвалу слідчого судді суду першої інстанції скасувати.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог ОСОБА_6 посилався на те, що ця ухвала є незаконною, оскільки під час розгляду клопотання прокурора він не розумів українську мову , а тому після отримання її копії не розумів, що має право на її оскарження, що, на його думку, свідчить про порушення його права на захист. Вказував, що захисник ОСОБА_8 здійснював захист іншого підозрюваного у цьому ж кримінальному провадженні, а тому вважав, що було порушено його право на захист.

В судове засідання в суд апеляційної інстанції прокурор не з`явився, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, про що свідчать відомості телефонного повідомлення, причин неявки суду не повідомив./

Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 422 та ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду справи, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про можливість проведення розгляду без участі прокурора.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу, у відповідності з нормами ст.404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, з наступних підстав.

З матеріалів цього судового провадження вбачається, що СВ Нововодолазького ВП ГУНП в Харківській області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000592 за п.п. 1, 12 ч.2 ст. 115 КК України.

21.12.2017 року ОСОБА_6 був затриманий в порядку ст. 208 КПК України.

22.12.2017 року ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п. 1, 12 ч.2 ст. 115 КК України.

Прокурор Нововодолазького відділу Первомайської місцевої прокуратури ОСОБА_10 звернувся до слідчого судді Красноградського районного суду Харківської області з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_6 , посилаючись на фактичні обставини кримінального провадження. Також посилався на існування ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України. Вважав, що забезпечити належну поведінку підозрюваного та запобігти вищезазначеним ризикам можливо лише шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення суми застави стосовно підозрюваної ОСОБА_6 , слідчий суддя суду першої інстанції встановив, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, як інкримінуються йому органом досудового розслідування, оскільки в розпорядженні слідчого є зібрані у встановленому порядку достатні фактичні дані, які свідчать про наявність ознак кримінальних правопорушень, що інкримінується йому органом досудового розслідування. Поряд з цим, слідчий суддя визнав доведеним наявність ризиків, передбачених п.п. 1,5 ч.1 ст. 177 КПК України. Встановив, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси підозрюваного з метою забезпечення кримінального провадження. Разом з цим, слідчий суддя встановив, що згідно ч.4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не визначає розмір застави у вказаному кримінальному провадженні, оскільки злочин, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_6 , спричинив загибель людей.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо існування ризиків передбачених п.п. 1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість підозрюваного переховуватись від органу досудового розслідування або суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, що обумовлюється суворістю передбаченого покарання; також ризик того, що ОСОБА_6 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки він раніше судимий за вчинення злочину проти життя та здоров`я особи, не одружений, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості підозрюваним переховуватися від органу досудового розслідування або суду; вчинити інше кримінальне правопорушення, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що остання з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого їй злочину може вдатися до відповідних дій.

Згідно відомостей, що є наявними в матеріалах судового провадження, ОСОБА_6 підозрювався у вчиненні умисного злочину, передбаченого п.п. 1, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, який є особливо тяжким злочином, відповідно до ст. 12 КК України, санкцією якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічним позбавленням волі, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Відповідно до фактичних обставин справи вбачається, що ОСОБА_6 не одружений, раніше судимий за вчинення злочину проти життя та здоров`я особи.

Наявність всієї сукупності вищенаведених відомостей об`єктивно свідчить про існування ризиків, що встановлені судом першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів погоджується зі слушністю висновків суду першої інстанції щодо існування встановлених ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме того, що ОСОБА_6 міг переховуватись від органу досудового розслідування або суду з метою уникнення кримінальної відповідальності; вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки він не має міцних соціальних зв`язків та раніше притягувалася до кримінальної відповідальності.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_6 .

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин вчинення злочину, який інкримінувався підозрюваному ОСОБА_6 , а саме вчинення особливо тяжкого злочину, колегія суддів вважає, що у цьому судовому провадженні є наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, зокрема права життя та здоров`я населення, яке, відповідно до ст.3 Конституції України є найвищою соціальною цінністю в Україні.

Враховуючи вищенаведені відомості, у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, якими прокурор обґрунтовував в суді першої інстанції необхідність застосування такого запобіжного заходу, як тримання підозрюваного під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги відсутні будь-які відомості, які спростовують їх існування, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи підозрюваного та обставин кримінального провадження.

Колегія суддів ставиться критично до тверджень засудженого щодо необґрунтованості ухвали слідчого судді, оскільки відомості, що є наявними в матеріалах судового провадження свідчать про протилежне.

Крім того, з відомостей оскаржуваної ухвали вбачається, що ОСОБА_6 , в судовому засіданні в суді першої інстанції визнав себе винним у скоєнні злочинів, у вчиненні яких він підозрювався, просив обрати йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Такі відомості вочевидь свідчать про те, що останній розумів підстави обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а наявність в судовому засіданні захисника, поза розумним сумнівом, спростовує твердження ОСОБА_6 про порушення його права на захист.

Поряд з цим належить врахувати, що оскаржувана ухвала слідчого судді постановлена у 2017 році, що вочевидь свідчить про те, що ця ухвала, на час апеляційного перегляду, втратила свою актуальність, а ОСОБА_6 на теперішній час, відбуває покарання у вигляді довічного позбавлення волі.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали слідчого судді суду першої інстанції про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , та відсутності на цей час жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст.ст.177, 178, 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Клопотання ОСОБА_6 про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Красноградського районного суду Харківської області від 24.12.2017 року задовольнити, поновивши йому цей строк.

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Красноградського районного суду Харківської області від 24 грудня 2025 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий -

Судді :