Провадження № 1-кс/359/50/2026
Справа № 359/7/26
У Х В А Л А

Іменем України

07 січня 2026 року м. Бориспіль

Слідчий суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому засіданні у приміщенні Бориспільського міськрайонного суду Київської області клопотання, -

ВСТАНОВИВ:

06.01.2025 року до Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшло вищезазначене клопотання, яке обґрунтовано наступним.

У провадженні слідчого відділу Бориспільського РУП ГУНП в Київській області знаходяться матеріали кримінального провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001983 від 29.10.2025, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 29.10.2025 до ЧЧ Бориспільського РУП надійшла заява від ОСОБА_3 , про те що 01.02.2019 року невстановлені особи, шахрайським шляхом заволоділи грошовими коштами ОСОБА_3 , чим завдали останній майнової шкоди.

В ході допиту потерпілого ОСОБА_3 , встановлено, що орієнтовано в жовтні 2018 року її цивільного чоловіка ОСОБА_4 познайомили їх спільні знайомі з ОСОБА_5 , який на той час був засновником і директором ТОВ БК «Титаніум». Після кількох зустрічей з іншими інвесторами ОСОБА_4 запевнили, що ОСОБА_6 (ТОВ БК «Титаніум») веде будівельний бізнес, який будується на кошти інвесторів, а після цього ці об`єкти нерухомості переходять у власність вкладників у будівництво (власність інвесторів) або продаються за ринковою вартістю, що дає великий прибуток від вкладених грошових коштів.

В подальшому 01 лютого 2019 року її чоловік ОСОБА_4 в черговий раз зустрілися з ОСОБА_5 на його об`єкті будівництва за адресою: Київська область, Бориспільський район, Гнідинська сільська рада, СТ «Старз», де останній наполягав, щоб її чоловік ОСОБА_4 зробив свій «вклад» якомога швидше з метою отримання більшого прибутку. Як відомо ОСОБА_3 , в той день ОСОБА_5 був не один, а з ОСОБА_7 , який назвався співзасновником ТОВ БК «Титаніум» та також наполягав, що для її чоловіка ОСОБА_4 найвигідніший час для вкладення грошей у будівництво їх наступних проектів.

Погодившись на пропозицію ОСОБА_5 та ОСОБА_7 її чоловік ОСОБА_4 відразу зателефонував ОСОБА_3 та попросив привезти усі наявні, на той момент, їх спільні гроші. Через деякий час вона під`їхала з грошовими коштами в с. Гнідин Бориспільського району Київської області. В подальшому вони, а саме: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 сіли до мікроавтобусу марки «Форд-Транзит», білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , на якому прибули ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , де ОСОБА_3 особисто передала ОСОБА_5 грошові кошти на загальну суму 860282 доларів США, які останнім були перераховані в присутності ОСОБА_7 , претензій щодо нестачі або невірної суми грошей переданих ОСОБА_3 від ОСОБА_5 та ОСОБА_7 не надходило. Грошові кошти, які ОСОБА_3 передавала у с. Гнідин Бориспільського району Київської області в сумі 860 282 доларів США, постійно залишалися у в автомобілі на якому приїхали ОСОБА_5 та ОСОБА_8 . Після вказаних вище подій, а саме: після укладання ОСОБА_4 документів (складених 01.02.2019) щодо передачі ОСОБА_5 та/або ОСОБА_7 грошових коштів в сумі 100 000 доларів США та ОСОБА_3 документів (складених 01.02.2019) щодо передачі ОСОБА_5 та/або ОСОБА_7 грошових коштів в сумі 860282 доларів США, останні перестали виходити на зв`язок, грошові кошти не повертали. Також згодом ОСОБА_4 дізнався, що будівельна компанія ТОВ БК «Титаніум» була переписана на якихось інших осіб.

Аналогічні покази надав свідок в кримінальному провадженні ОСОБА_4 .

Згідно із рішенням власника ТОВ «БК ТИТАНІУМ» від 21.12.2018 року ОСОБА_9 ОСОБА_5 звільнено з посади директора ТОВ «БК ТИТАНІУМ» з 21.12.2018 року та на час укладення (01.02.2019) вищевказаних документів не мав вже жодного відношення до ТОВ «БК ТИТАНІУМ».

Від представника потерпілої ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_10 надійшов цивільний позов про стягнення майнової шкоди у розмірі 23865048.55 грн. та моральної шкоди у розмірі 5000000 грн. з ОСОБА_5 та ОСОБА_7 . Також від представника потерпілої ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_10 надійшло клопотання про арешт майна з метою забезпечення цивільного позову.

Згідно із інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, встановлено, що у власності ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , моб.тел. НОМЕР_3 , перебуває:

- житловий будинок площею 59.8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ;

- гараж, із приміщеннями рекреаційного призначення, загальною площею 89,7 кв.м., що знаходиться за адресою: Автономна Республіка Крим, м. Судак, смт.Новий Світ, «Фортуна-Новий Світ» гаражно-будівельний кооператив» обслуговуючий кооператив, гараж № НОМЕР_4 , адреса ГК: вулиця Л.Голіцина, 4.

- нежитлове приміщення 2-го пов №14,14а, 32-35,27/100 прим №27пл 2,6кв.м 8/18 прим №28пл 1,33 кв.м 95/300 прим № 29пл 3,62кв.м 8/18 прим №30 пл 1,51 кв.м, 34/100 прим №31 пл 46,38кв.м,8/18 прим 31в пл 1,6 кв.м 106/300 прим №пл 6,71 кв.м в літ А-7 заг пл 55,7 кв.м., що знаходиться за адресою: Харківська область, м. Харків, проспект Леніна, 58.

Зазначає, що для запобігання можливості відчуження майна, власником ОСОБА_7 , існує необхідність у накладенні арешту на майно з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), яка може бути досягнута через застосування саме такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Згідно із поданою заявою прокурор ОСОБА_11 просив розглянути подане клопотання без його присутності, клопотання підтримує.

Дослідивши подане клопотання та долучені матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.

Відповідно до п.п. 3,4 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно із ч. ч.5,6 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Згідно із ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Згідно із ч. 2 цієї статті при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу). 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Дослідженням наданих слідчому судді доказів встановлено, що в органу досудового розслідування наявні достатні дані, які можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 194 КК України, санкція якої передбачає обов`язкове додаткове покарання у виді конфіскації майна, й про можливу причетність до вчинення зазначеного злочину особи, вказаної у клопотанні.

Водночас, згідно з витягом із кримінального провадження, власнику майна, зазначеного у клопотанні, не повідомлено про підозру. З огляду на вимоги ст.ст. 170, 173 КПК України, зазначена обставина унеможливлює накладення арешту на майно.

За таких обставин слідчий суддя дійшла висновку, що подане клопотання про накладення арешту є передчасним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 8, 98, 100, 132, 170-174, 284, 309, 376 Кримінального процесуального кодексу України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання прокурора Бориспільської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_11 про арешт майна у кримінальному провадженні №0001983 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України - відмовити.

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення.

Суддя Бориспільського міськрайонного суду ОСОБА_12