Справа № 643/1433/26
Провадження № 1-кс/643/1175/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2026 слідчий суддя Салтівського районного суду міста Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали суду в м. Харкові скаргу ОСОБА_3 на постанову прокурора Харківської обласної прокуратури ОСОБА_4 від 26.01.2026 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0018722 від 18.11.2025 за ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 365, ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 367 КК України, -

установив:

ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою в обґрунтування якої зазначив, що постановою прокурора другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях територіального управління ДБР Харківської обласної прокуратури ОСОБА_4 від 26.01.2026 йому відмолено у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0018722 від 18.11.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 365, ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 367 КК України.

Постанову прокурора заявник вважає незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню з погляду на таке: кримінальне провадження № 0018722 розпочато за заявою ОСОБА_3 щодо можливого вчинення прокурором ОСОБА_5 кримінальних правопорушень під час судового розгляду у іншому кримінальному провадженні № 0000032.

В заяві про кримінальне правопорушення та наступних клопотаннях ОСОБА_3 вказав, що в наслідок можливих протиправних дій прокурора ОСОБА_6 йому завдано моральної, матеріальної та процесуальної шкоди, зокрема шляхом порушення принципів змагальності, рівності сторін, допустимості доказів, тощо.

Отже, ОСОБА_3 стверджує, що він є особою, якій кримінальним правопорушенням заподіяно шкоди і посилання прокурора на інше кримінальне провадження, у якому постановлено вирок відносно заявника як на підставу для відмови у визнанні потерпілим у цьому кримінальному провадженні, є помилковим.

Під час винесення оскаржуваної постанови прокурором не дотримані вимоги ч. 5 ст. 55 КПК України, постанова в порушення ст. 110 КПК України не мотивована. Крім того, у цьому кримінальному провадженні слідчі судді неодноразово скасовували попередні постанови прокурора та слідчого про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у цьому кримінальному провадженні, проте останні ігнорують позицію слідчих суддів. Не надаючи заявнику статусу потерпілого сторона обвинувачення порушує його право на доступ до правосуддя.

У додаткових письмових поясненнях ОСОБА_3 звертає увагу на системний протиправний характер дій та бездіяльності прокурорів, що здійснюють процесуальне керівництво у кримінальному провадженні, що проявляється у невнесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальне правопорушення, порушенні строків розгляду поданих клопотань та формальне реагування на них, а також неможливості здійснення об`єктивного розслідування, так як особою, яка вчинила протиправні дії, заявник вказує працівника прокуратури.

Скаргу ОСОБА_3 просить розглянути у свою відсутність і задовольнити.

Від прокурора другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях територіального управління ДБР Харківської обласної прокуратури ОСОБА_4 (далі Прокурор) надійшла заява, в якій останній просить відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_3 посилаючись на те, що вироком Зміївського районного суду Харківської області від 22.09.2025, який залишено без змін ухвалою Харківського апеляційного суду від 19.01.2026, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 201 КК України.

Під час судового розгляду судом досліджувались вилучені у ОСОБА_3 під час обшуку речі (затвор вогнепальної нарізної зброї, стебло до затвору та інші частини до зброї), інші докази протиправної діяльності ОСОБА_3 , які визнані належними, допустимими, достовірними та достатніми для постановлення вироку.

Здобуті під час досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні докази, у тому числі відомості, зафіксовані у листах Управління СБУ в Харківській області та Харківської обласної прокуратури, протоколах допиту слідчого Управління СБУ в Харківській області ОСОБА_7 , який здійснював досудове розслідування у кримінальному провадженні за підозрою ОСОБА_3 та прокурора Зміївського відділу Чугуївської окружної прокуратури ОСОБА_6 , вироку Зміївського районного суду Харківської області від 22.09.2025 та ухвалі Харківського апеляційного суду від 19.01.2026 дають підстави стверджувати, що діями працівників СБУ та прокуратури ОСОБА_3 не спричинено будь-якої шкоди, отже підстав для задоволення його клопотання та визнання останнього потерпілим немає.

Слідчий суддя, дослідивши доводи скарги, надані прокурором матеріали кримінального провадження встановив таке: кримінальне провадження № 0018722 від 18.11.2025 за ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 365, ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 367 КК України розпочато за заявою ОСОБА_3 про факти службового підроблення, зловживання службовим становищем, перевищенням службових повноважень та службової недбалості, вчинених прокурором ОСОБА_6 та слідчим ОСОБА_7 під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000032 за підозрою ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 201 КК України та його подальшого розгляду Зміївським районним судом Харківської області.

Протиправні дії зазначених посадових осіб відповідно до заяви ОСОБА_3 про вчинення кримінального правопорушення полягали у несанкціонованому втручанні у докази, а саме прокурор ОСОБА_6 у перерві між судовими засіданнями передавала вилучені у ОСОБА_3 під час обшуку речові докази слідчому ОСОБА_7 для їх упорядкування, так як самостійно не могла їх ідентифікувати. Це відбувалось без ухвали суду чи іншого процесуального рішення, поза процесуальним контролем, без складення відповідного протоколу. Наслідком такої службової недбалості та службового підроблення стало надання суду предметів, ідентичність та цілісність яких була порушена, які в наступному враховані судом як непрямий доказ вини ОСОБА_3 під час постановлення вироку.

У кримінальному провадженні № 0018722 ОСОБА_3 неодноразово подавав на ім`я процесуального керівника клопотання про визнання його потерпілим з погляду на те, що вчиненими злочинами йому завдано матеріальної та моральної шкоди. Прокурор за результатами розгляду клопотань ОСОБА_3 неодноразово виносив постанови про відмову у визнанні останнього потерпілим, які скасовувались слідчими суддями.

Постановою від 26.01.2026 Прокурор відмовив у визнанні ОСОБА_3 потерпілим. Обґрунтовуючи оскаржувану постанову Прокурор зазначив, що надані стороною обвинувачення у кримінальному провадженні № 0000032 за підозрою ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 201 КК України докази, зокрема й речові, які є предметом вчиненого ОСОБА_3 злочину, досліджені Зміївським районним судом Харківської області та визнанні належними, допустимими, достовірними та в їх сукупності достатніми для постановлення обвинувального вироку відносно ОСОБА_3 . Вирок набрав чинності. Під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0018722 фактів, які б свідчили, що діями працівників СБУ та прокуратури, на яких вказує ОСОБА_3 , останньому спричинено моральну, фізичну або майнову шкоду не встановлено.

Аналіз доказів, зібраних під час досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні на момент винесення оскаржуваної постанови, у сукупності з обставинами, встановленими під час судового розгляду кримінального провадження № 0000032 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 201 КК України, які знайшли своє відображення у вироку Зміївського районного суду Харківської області від 22.09.2025 дає слідчому судді підстави вважати, що процедура виявлення та вилучення, фіксації та надання суду доказів у вказаному кримінальному провадженні проведена у відповідності до вимог кримінально-процесуального законодавства, так як жоден з наданих стороною обвинувачення доказів не визнаний недопустимим чи недостовірним.

Ці обставини, на відміну від твердження заявника, не можна розглядати оремо від тих, що встановлюються під час досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні, так як вони прямо пов`язані з предметом доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Частина 5 ст. 55 КПК України передбачає, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що … заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Отже, потерпілим у кримінальному провадженні може бути особа, якій моральної, фізичної чи матеріальної шкоди завдано саме кримінальним правопорушенням.

Викладені вище обставини, а також той факт, що знищення частини майна ОСОБА_3 сталось через ракетно-бомбовий удар по території та будівлі Управління СБУ в Харківській області, де це майно зберігалось (за цим фактом здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000060 від 06.03.2022 за ч. 3 ст. 110 та № 0000406 від 31.03.2022 за ч. 2 ст. 438 КК України) спростовують твердження ОСОБА_3 про завдання йому будь-якої шкоди внаслідок протиправних дій слідчого ОСОБА_7 чи прокурора ОСОБА_6 , так як ознак кримінального правопорушення в діях останніх не встановлено.

Докази, які б вказували на вчинення відносно ОСОБА_3 злочину з боку вказаних осіб, завдання йому шкоди в наслідок цього чи порушення його прав, гарантованих кримінально-процесуальним законом та Конституцією України, відсутні. Відсутність таких доказів не є наслідком неналежного виконання слідчим чи прокурором у цьому кримінальному провадженні своїх службових обов`язків, а є обставиною, встановленою під час розслідування.

За таких умов той факт, що ОСОБА_3 є заявником у цьому кримінальному провадженні та подав клопотання про визнання його потерпілим не є безумовною підставою для надання йому цього статусу і це не суперечить правовій позиції, закріпленій у постанові Великої палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 439/397/17, на яку посилається скаржник.

З погляду на вищевикладене, слідчий суддя вважає оскаржувану постанову Прокурора такою, що відповідає вимогам ч. 5 ст. 110 КПК України, отже підстав для її скасування не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 55, 110, 303, 306, 307, 376 КПК України, -

постановив:

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову прокурора Харківської обласної прокуратури ОСОБА_4 від 26.01.2026 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0018722 від 18.11.2025 за ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 365, ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 367 КК України,.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1