Справа №523/1058/26
Провадження №1-кс/523/1700/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2026 року м. Одеса

Слідчий суддя Пересипського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши клопотання старшого слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_3 , про арешт майна в матеріалах кримінального провадження за № 0000081 від 01.12.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчими другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000081 від 01.12.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Станом на 22.04.2024 військовослужбовець за призовом під час мобілізації ОСОБА_4 проходив військову службу на посаді командира 2 відділення 1 взводу спеціального призначення 3 роти спеціального призначення батальйону спеціального призначення «Донбас» військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, у званні «солдат».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Національну гвардію України» Національна гвардія України є військовим формуванням з правоохоронними функціями, що входить до системи Міністерства внутрішніх справ України і призначено для виконання завдань із захисту та охорони життя, прав, свобод і законних інтересів громадян, суспільства і держави від кримінальних та інших протиправних посягань, охорони громадської безпеки і порядку та забезпечення громадської безпеки, а також у взаємодії з правоохоронними органами - із забезпечення державної безпеки і захисту державного кордону, припинення терористичної діяльності, діяльності незаконних воєнізованих або збройних формувань (груп), терористичних організацій, організованих груп та злочинних організацій.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду та правоохоронних органів», правоохоронні органи - органи прокуратури, Національної поліції, служби безпеки, Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, Національне антикорупційне бюро України, органи охорони державного кордону, Бюро економічної безпеки України, органи і установи виконання покарань, слідчі ізолятори, органи державного фінансового контролю, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції.

Таким чином, ОСОБА_4 займаючи посаду командира 2 відділення 1 взводу спеціального призначення 3 роти спеціального призначення батальйону спеціального призначення «Донбас» військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України є працівником правоохоронного органу, та вчинений ним злочин, відповідно до ст. 216 КПК України, підслідний слідчим Державного бюро розслідувань.

Відповідно до ч. 4 Вступу до Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, дія Статуту поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями.

Відповідно до ч. 4 Преамбули Дисциплінарного статуту Збройних сил України, Дія цього Статуту поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями.

Відповідно до ст. ст. 3, 21, 68 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Згідно із ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, військовослужбовець зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бездоганно і неухильно додержуватись порядку правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, поважати честь і гідність кожної людини.

Відповідно до п. 11 Положення про дозвільну систему, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992 року, порядок придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної зброї, бойових припасів до неї, інших предметів і матеріалів, на які поширюється дозвільна система, у Збройних Силах, інших утворених відповідно до законів України військових формуваннях, Держспецзв`язку, а також у митній службі визначається законами, актами Кабінету Міністрів України та іншими нормативно-правовими актами, у тому числі Міноборони, МВС, інших центральних органів виконавчої влади, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Адміністрації Держспецзв`язку, і Держмитслужби.

Необхідність отримання дозволів, порядок зберігання, носіння, обліку та використання зброї та боєприпасів передбачено п.п. 2, 7, 8, 9, 10, 11, 12 Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС України від 21.08.1998 №622, зброя, боєприпаси (крім мисливської і пневматичної зброї і боєприпасів до неї, а також спортивної зброї і боєприпасів до неї, що придбаваються громадськими об`єднаннями з дозволу органів внутрішніх справ) не можуть перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України; право носіння, зберігання, придбання, виготовлення, ремонт, передача, чи збут вогнепальної зброї, бойових припасів здійснюється на підставі передбачених законом дозволів.

Проте, незважаючи на обізнаність з вимогами наведених вище нормативно-правових актів, у ОСОБА_4 , у невстановлений досудовим розслідуванням час та місце, але не пізніше листопада 2025 року (більш точної дати не встановлено) виник злочинний намір на придбання, носіння, збут бойових припасів без передбаченого законом дозволу з метою особистого незаконного збагачення.

З цією метою, ОСОБА_4 , діючи умисно, а саме з метою подальшого протиправного особистого збагачення шляхом збуту бойових припасів за грошові кошти, усвідомлюючи протиправний характер свого діяння, реалізуючи свій злочинний умисел в сфері незаконного поводження з вогнепальною зброєю, бойовими припасами та вибуховими речовинами, у невстановлений на теперішній момент час, але не пізніше листопада 2025 року (більш точної дати не встановлено) у невстановленому місці придбав:

?вибухові пристрої 2 ручні осколкові гранати Ф-1 (складаються з 2 корпусів ручних осколкових гранат Ф-1 та 2 запалів УЗРГМ), що являються вибуховими пристроями промислового виготовлення та належать до бойових припасів, придатні до вибуху з уражаючим фактором осколковою дією,

та почав їх носити при собі у тому числі шляхом транспортування безпосередньо при собі до місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , яка знаходиться в його користуванні (оренда житла) з метою подальшого збуту.

Так, в листопаді 2025 року, більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено, солдат Національної гвардії України ОСОБА_4 , під час приватної розмови виказав своєму раніше знайомому ОСОБА_5 про необхідність збути за грошові кошти бойові припаси без передбаченого законом дозволу у сумі 200 доларів США (по 100 доларів США за кожну).

Розуміючи незаконність дій ОСОБА_4 , які полягали у намірі та бажанні незаконного збуту бойових припасів ОСОБА_5 звернувся до правоохоронних органів, щодо можливих протиправних дій ОСОБА_4 .

Надалі, ОСОБА_4 діючи умисно та протиправно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, 21.01.2026, о 12 год. 50 хв., знаходячись у дворі біля будинку за адресою: АДРЕСА_2 , отримав від ОСОБА_5 грошові кошти у розмірі 200 доларів США, що станом на 21.01.2026 згідно з офіційним курсом Національного банку України складало 8654 (вісім тисяч шістсот п`ятдесят чотири) гривень за збут бойових припасів та після отримання грошових коштів відповідно до заздалегідь обумовленої домовленості передав ОСОБА_5 :

?вибухові пристрої 2 ручні осколкові гранати Ф-1 (складаються з 2 корпусів ручних осколкових гранат Ф-1 та 2 запалів УЗРГМ), що являються вибуховими пристроями промислового виготовлення та належать до бойових припасів, придатні до вибуху з уражаючим фактором осколковою дією.

Таким чином, ОСОБА_4 діючи умисно, протиправно, без передбаченого законом дозволу, в порушення вимог постанови Кабінету Міністрів України №576 від 12.10.1992 «Про затвердження Положення про дозвільну систему» та наказу МВС України №622 від 21.08.1998 «Про затвердження інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», придбав, носив та у подальшому збув ОСОБА_5 бойові припаси без передбаченого законом дозволу.

У кримінальному провадженні 21.01.2026 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, кваліфікованого як носіння, зберігання, придбання та збут бойових припасів, без передбаченого законом дозволу.

Також, 21.01.2026 у дворі біля будинку за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, місто Ізмаїл, вул. Хотинська, 86а після збуту ОСОБА_4 двох гранат громадянину ОСОБА_5 , останнім добровільно слідчому видано підсумок у якому знаходились 2 ручні осколкові гранати Ф-1 (складаються з 2 корпусів ручних осколкових гранат Ф-1 та 2 запалів УЗРГМ).

Після цього слідчим вилучено майно, предмети і речі, що стосуються кримінального провадження:

?предмети зовні схожі на запали до гранат Ф-1 у кількості 2 (дві) штуки, які працівниками вибухотехнічної служби ГУНП в Одеській області поміщено до сейф-пакету №WAR1312515;

?предмети зовні схожі на гранати Ф-1 у кількості 2 (дві) штуки, які працівниками вибухотехнічної служби ГУНП в Одеській області поміщено до сейф-пакету №WAR13112514.

З метою забезпечення збереження вказаного майна, інформації що на ньому міститься, проведення експертних досліджень щодо аналізу вмісту мобільного телефону, у тому числі видалених даних, та експертного дослідження наркотичних засобів і бойових припасів виникла необхідність арешту майна.

Слідчий до суду не прибув, однак подав заяву відповідно до якої просив проводити розгляд без його участі, вимоги клопотання підтримав.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження таким майном: в ході контролю за злочином ОСОБА_4 збув а ОСОБА_5 добровільно видав бойові припаси 2 гранати Ф-1 та 2 запали до гранат Ф-1.

Вищевказане майно 22.01.2026 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п. 2 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у ч. 2 другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

На підставі ч. 2 вищевказаної норми, тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:

1.підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;

2.призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

3.є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом;

4.одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Таким чином, слід зазначити, що завданням накладення арешту майна, є у тому числі збереження речових доказів.

Підставами і метою арешту вилученого майна у відповідності до положень статті 170 КПК України мобільних телефонів, грошових коштів та автомобілю, є необхідність збереження речових доказів та виконання завдання арешту майна у вигляді запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження вищевказаних мобільних телефонів.

Згідно ч. 1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.

Однак, ч. 2 ст. 172 КПК України передбачено, що клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

З урахуванням викладеного, враховуючи, що досудового розслідування у кримінальному провадженні виникла необхідність у накладені арешту на майно, виявлене та вилучене під час проведення вищевказаного обшуку, на підставі чого слідчий суддя прийшов до висновку, що клопотання про арешт майна підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 32, 98, 110, 131, 132, 167, 170-175, 369-372 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_3 , про арешт майна в матеріалах кримінального провадження за № 0000081 від 01.12.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України задовольнити.

Накласти арешт із забороною розпорядження, відчуження та користування на майно вилучене 21.01.2026 року під добровільної видачі громадянином ОСОБА_5 бойових припасів гранат Ф-1 та запалів до гранат Ф-1 у дворі біля будинку за адресою: АДРЕСА_2 , а саме:

- предмети зовні схожі на запали до гранат Ф-1 у кількості 2 (дві) штуки, які працівниками вибухотехнічної служби ГУНП в Одеській області поміщено до сейф-пакету №WAR1312515;

- предмети зовні схожі на гранати Ф-1 у кількості 2 (дві) штуки, які працівниками вибухотехнічної служби ГУНП в Одеській області поміщено до сейф-пакету №WAR13112514.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з моменту її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1