Номер провадження:1-кс/521/3247/25
УХВАЛА

10 вересня 2025 року м. Одеса

Слідчий суддя Хаджибейського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ відділення поліції №3 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000806 від 31.08.2025 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання слідчого, 30.08.2025 року до ЧЧ відділення поліції №3 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області від ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , надійшла заява, в якій він просить притягнути до кримінальної відповідальності невстановлених осіб, які 30.08.2025 ркоу шляхом підробки документів, здійснили перереєстрацію належного йому автомобіля марки «Peugeot», моделі «Traveller», у кузові чорного кольору, VIN: НОМЕР_1 , державний номерний знак « НОМЕР_2 » на іншу особу. (ЄО № 19061 від 30.08.2025 року).

Крім того, 01.09.2025 року до ЧЧ відділення поліції №3 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області від ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , надійшла заява, в якій він просить притягнути до кримінальної відповідальності невстановлених осіб, які 30.08.2025 року, шахрайським шляхом, здійснили перереєстрацію права власності на належний йому автомобіль марки Peugeot», моделі «Traveller», у кузові чорного кольору, VIN: НОМЕР_1 , державний номерний знак « НОМЕР_2 » на іншу особу, однак виконавши всі дії, необхідні для доведення кримінального правопорушення до кінця, з обставин, які не залежали від їх волі, не змогли закінчити злочин, у зв`язку з тим, що потерпілий виявив факт перереєстрації, сума матеріального збитку встановлюється. (ЄО № 19153 від 01.09.2025 року).

У ході проведення досудового розслідування було допитано потерпілого ОСОБА_4 , який пояснив, що у вересні 2021 року він придбав у автосалоні «Peugeot Центр Київ «Автопасаж» автомобіль марки «Peugeot Traveller», чорного кольору, VIN: НОМЕР_1 , державний номерний знак « НОМЕР_2 », вартістю 1 250 000 гривень. Автомобіль зберігав у м. Одесі та смт. Іванівка. У травні 2024 року у зв`язку з обстрілами, передав авто на безкоштовну парковку до свого товариша ОСОБА_5 , залишивши ключі та свідоцтво при собі. З того часу автомобіль з паркінгу не виїжджав, ОСОБА_6 лише наглядав за ним. 30.08.2025 року потерпілий дізнався, що на автомобіль встановлено інші номерні знаки ( НОМЕР_3 ), тоді як оригінальні зникли. Договорів купівлі-продажу, довіреностей чи інших документів він не підписував, свідоцтво про реєстрацію в «Дії» відображалось до 30.08.2025 року. Погроз, конфліктів, боргів чи судових спорів не має.

Також, було допитано свідка ОСОБА_7 , який повідомив, що разом із ОСОБА_8 близько 2,5 років займається збиранням та здачею металобрухту. Наприкінці липня 2025 року ОСОБА_9 попросив його надати паспорт та ідентифікаційний код для оформлення автомобіля, після чого свідок підписував документи, отримані через поштові відправлення, не читаючи їх. 10.08.2025 року у СЦ МВС №5142 свідок отримав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та передав його ОСОБА_9 . 29.08.2025 року він разом із ОСОБА_9 отримав ще одну посилку з документами (серед них був договір купівлі-продажу), які також передав ОСОБА_9 . 30.08.2025 року у тому ж СЦ МВС свідок повторно підписав документи, після чого отримав нове свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та номерні знаки « НОМЕР_3 », які передав сину ОСОБА_10 . Свідок зазначив, що діяв за вказівками ОСОБА_9 , не знав, на який саме автомобіль оформлювалися документи та винагороди за це не отримував.

Щодо вказаного автомобіля чорного кольору марки «Peugeot», моделі Traveller», VIN: НОМЕР_1 , державний номерний знак « НОМЕР_3 », свідоцтва про реєстрацію вказаного транспортного засобу серії НОМЕР_4 від 30.08.2025 року та зв`язки ключів від автомобіля, в органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що вони є доказом злочину, тобто містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Слідчий в судовому засіданні підтримав клопотання та просив його задовольнити.

На підставі ч. 2 ст. 172 КПК України, розгляд клопотання слідчого здійснювався у відсутність осіб у володінні яких знаходиться майно, із метою забезпечення арешту майна.

Вислухавши думку учасників судового засідання, дослідивши надані матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, суд приходить до висновку, що у задоволенні клопотання необхідно відмовити з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 131 КПК України встановлено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, передбачений п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, який застосовується на підставі ухвали слідчого судді.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Частиною 1 ст. 170 КПК України визначено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з п. 10 цієї статті, не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частиною 3 ст. 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.

Слідчим суддею при розгляді клопотання встановлено, що у клопотанні слідчого та наданих матеріалах, відсутні обґрунтовані дані, які б беззаперечно доводили наявність того, що вказаний транспортний засіб є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберіг на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Тобто, аналізуючи положення ст. 170 КПК України, слідчий суддя вважає, що майно, на яке слідчий просить суд накласти арешт, не відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Отже слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого про арешт транспортного засобу, яке розглядається, не підлягає задоволенню з вищевказаних підстав.

Керуючись ст. ст. 170-175, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання слідчого СВ відділення поліції №3 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000806 від 31.08.2025 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 190 КК України, відмовити, із підстав наведених у мотивувальній частині ухвали.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_11