печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2025 року Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000041 від 04.03.2016, -

В С Т А Н О В И В:

Прокурор другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно, а саме грошових коштів у сумі 100 000 дол США, які вилучено під час проведення обшуку за місцем проживанням ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування доводів та вимог клопотання прокурор посилається на те, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України, за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000041 від 04.03.2016 за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111-2, ч. 3 ст. 209, ч. 1 ст. 258-5, ч. 3 ст.258-5 КК України.

У клопотанні вказано що, досудовим розслідуванням встановлено, що посадові особи ряду суб`єктів господарювання, у період часу з 2014 по 2015 роки організували на території так званої «ДНР» виробництво хімічних та фармацевтичних товарів, які в подальшому реалізовувались на території утворених під час окупації сходу України «квазі республік» та експортувались до рф.

Відповідно до Постанови Верховної Ради України за №337-УІІІ від 21.04.2015 «Про Заяву Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії російської федерації та подолання її наслідків» Верховна Рада України, крім іншого, констатує, що контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами російської федерації озброєні бандитські формування проголосили створення «Донецької народної республіки» (7 квітня 2014 року).

Так, починаючи з квітня 2014 року по теперішній час учасниками терористичної організацій «ДНР», реалізуючими злочинний умисел представників влади російської федерації і збройних сил рф щодо досягнення зазначених завдань, з метою порушення громадської безпеки, залякування населення, провокації воєнного конфлікту, міжнародного ускладнення та впливу на прийняття рішень органами державної влади і місцевого самоврядування, зокрема щодо визнання легітимності діяльності «ДНР» та влади її керівників, здійснюються захоплення адміністративних будівель і ключових об`єктів інфраструктури на території Донецької області, акти застосування збройної сили проти держави України, чиниться збройний опір правоохоронним органам України та іншим представникам сил антитерористичної операції у відновленні територіальної цілісності України та забезпеченні правопорядку, вчиняються інші злочини.

Також відповідно до ст. 25 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» керівники та посадові особи підприємств, установ і організацій, а також громадяни, які сприяли терористичній діяльності, зокрема проводили операції з коштами та іншими фінансовими активами юридичних і фізичних осіб, які діють від імені чи за вказівкою терористів або осіб, що сприяють тероризму, включаючи кошти, одержані або придбані з використанням об`єктів власності, що безпосередньо чи опосередковано перебувають у власності чи під контролем осіб, які сприяють тероризму, або пов`язаних з ними юридичних і фізичних осіб несуть відповідальність згідно з законом.

Так, ОСОБА_4 , являвся кінцевим бенефіціаром ТОВ «СТИРОЛБІОФАРМ» код (), яке в розташовувалось в м. Горлівка Донецької області та займалось випуском фармацевтичних товарів (ліків).

Даним підприємством останній володів, як фізична особа так і через

ТОВ «КАПІТАЛ ІНВЕСТМЕНТ МЕНЕДЖМЕНТ» (), ТОВ «БІОФАРМІНВЕСТ» () власником яких він був та які відповідно мали частки у статутному капіталі ТОВ «СТИРОЛБІОФАРМ» код ().

У травні 2014 року у зв`язку з російською окупацією Донецької області та створення так званої «ДНР» ТОВ «СТИРОЛБІОФАРМ» код () зупинило свою діяльність через неможливість ведення господарської діяльності за законодавством України.

В цей час, ОСОБА_4 , почав цікавитись військово - політичною ситуацію на території окупованої частини Донецької області, зокрема в місті Горлівка, яка перебувала під владою терористичної організації «ДНР».

Переслідуючи мету щодо відновлення виробництва на базі потужностей колишнього ТОВ «СТИРОЛБІОФАРМ» (), що в силу свого розташування в місті Горлівка Донецької області перебував під контролем терористичної організації «ДНР», ОСОБА_4 , знайшов зв`язки з політичним колом «ДНР» та отримав від нього сприятливі відповіді для відновлення господарської діяльності підприємства, у вигляді реєстрації його за законодавством «ДНР».

В подальшому, в березні 2015 року на території міста Горлівка Донецької області, яке перебуває під контролем керівництва так званої «ДНР», за вказівкою ОСОБА_4 учасниками злочинного угруповування з числа колишніх підлеглих та працівників підконтрольних ОСОБА_4 товариств, створено юридичну особу ООО «СТИРОЛБИОФАРМ» (ідентифікаційного код 50006685), на базі потужностей ТОВ «СТИРОЛБІОФАРМ» (), яку зареєстровано в органах доходів та зборів так званої «ДНР».

При створенні ООО «СТИРОЛБИОФАРМ» (ідентифікаційного код 50006685), одним із засновників виступала офшорна сінгапурська компанія

ОСОБА_4 «ESCULAP HOLDING PTE. LTD.», яка мала частку 50% статутного капіталу ООО «СТИРОЛБИОФАРМ» (ідентифікаційного код 50006685), зареєстрованого за законодавством «ДНР».

Так в період з березня по грудень 2015 року ООО «СТИРОЛБИОФАРМ» сплатило до бюджету так званої «ДНР» 2 034 025 російських рублів 00 копійок.

12.07.2024 ОСОБА_4 повідомлено про підозру за ч. 3 ст. 258-5 КК України.

Згідно матеріалів виконаного доручення ДЗНД СБ України від 09.07.2024 №8/3/3-3870, допитів свідків є підстави вважати, що до вчинення вказаних злочинів причетний ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , директор та власник ТОВ «СТИРОЛОПТФАРМТОРГ» (), рідний брат ОСОБА_4 , надавав останньому допомогу в реалізації злочинного плану, що полягала у постачанні сировини до ТОВ «СТИРОЛБІОФАРМ» код () (ООО «СТИРОЛБИОФАРМ» ідентифікаційного код 50006685), яке перебувало на території м. Горлівки Донецької області, під владою так званої «ДНР».

12.07.2024 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_5 у справі №757/30711/24-к проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 .

У ході обшуку виявлено та вилучено грошові кошти у сумі 100 000 доларів США, документальне походження яких ОСОБА_4 не підтверджено, а також є обґрунтовані підстави вважати, що вони здобуті злочинним шляхом.

12.07.2025 винесено постанову про визнання речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні, відповідно до якої 100 000 доларів США визнано речовими доказами.

Враховуючи обставини вчинення кримінальних правопорушень, тимчасово вилучені під час проведення обшуку грошові кошти мають значення у кримінальному провадженні як речові докази, оскільки відповідають критеріям ст. 98 КПК України, а тому підлягають збереженню органом досудового розслідування на час слідства та розгляду судом.

Також, слід зазначити, що санкція ч. 3 ст. 258-5 КК України передбачає позбавленням волі на строк від десяти до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна.

Таким чином, у разі винесення обвинувального вироку особам, причетним до вчиненого злочину, вилучені кошти можуть бути конфісковані в дохід держави.

Вищевказане тимчасово вилучене майно має значення для подальшого досудового розслідування кримінального провадження та може бути використане як доказ у кримінальному провадженні.

У судове засідання прокурор не з`явився. До суду прокурор ОСОБА_3 подав заяву про розгляд клопотання за його відсутності, клопотання підтримує.

Слідчий суддя, вивчивши матеріали провадження за клопотанням, приходить до наступного висновку.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Частиною 2 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів, спеціальної конфіскації, конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 3 частини другої цієї статті у випадку, передбаченому пунктом 1, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Статтею 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Одночасно при розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 172 КПК України, слідчий суддя не вирішує питання належності та допустимості доказів, отриманих в ході досудового розслідування, оскільки оцінка допустимості доказів має бути вирішена відповідно до вимог ст. 89 КК України під час ухвалення судового рішення при судовому розгляді кримінального провадження.

Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23.09.1982 у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21.02.1986 у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Слідчим суддею під час розгляду даного клопотання встановлено, що ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000041 від 04.03.2016 не має жодного процесуального статусу, а саме, не є свідком, підозрюваним, обвинуваченим; не є будь-якими іншим учасником кримінального провадження або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, а відтак не є особою, щодо якої може бути застосовано захід кримінально-правового характеру, а також не може забезпечувати завдання арешту майна у кримінальному провадженні.

Нормою ст.41 Конституції України встановлюється непорушність права особи на володіння, користування і розпорядження своєю власністю.

Крім того, судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2025 року у справі № 757/52734/25-к було задоволено клопотання адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , про скасування арешту майна, накладеного в межах кримінального провадження № 0000041 від 04.03.2016.

Враховуючи викладене слідчий суддя вважає клопотання недостатньо обґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного і керуючись ст. 107, 131,132, 170-173, 309, 376 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000041 від 04.03.2016 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1