Номер провадження 1-кп/754/1094/25
Вирок

Іменем України

17 вересня 2025 року

місто Київ

Деснянський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Деснянського районного суду міста Києва кримінальне провадження № 0001424, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.04.2025 відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки села Миколаївка Дніпропетровського району Дніпропетровської області, українки, громадянки України, із середньою освітою, неофіційно працевлаштованої, заміжньої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 2 ст. 200, ч. 4 ст. 185 КК України,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця міста Маріуполь Донецької області, українця, громадянина України, із середньою освітою, неофіційно працевлаштованого, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 2 ст. 200, ч. 4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

26 квітня 2025 року у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 17 години 57 хвилин, ОСОБА_5 спільно із ОСОБА_4 знаходячись у невстановленому досудовим розслідуванням місці, знайшли банківську картку № НОМЕР_1 з безконтактною технологією проведення платежів, видана AT «Універсал Банк» як засіб доступу до банківського рахунку № НОМЕР_2 , відкритого на ім`я ОСОБА_6 . В подальшому, ОСОБА_4 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_5 , усвідомлюючи, що банківська картка та наявні на ній кошти є чужою власністю, маючи умисел, спрямований на викрадення офіційного документа, з метою подальшого використання цієї картки у власних злочинних корисливих цілях, а саме для заволодіння коштами, усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, ОСОБА_5 взяла банківську карту за номером НОМЕР_1 та поклала банківську карту AT «Універсал Банк», у кишеню куртки, у яку була одягнена, та яка відповідно до ст. 1 ЗУ «Про інформацію», п.п. 1.4, 1.14, 1.27, 1.31, ст. 1, п. 15.2 ст. 15 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ч. 4 ст. 51 ЗУ «Про банки та банківську діяльність», відповідно до примітки ст. 358 КК України є офіційним документом, оскільки містить зафіксовану на матеріальному носієві інформацію, яка підтверджує та посвідчує певні факти, які здатні спричинити наслідки правового характеру та видана повноважною особою юридичної особи з дотриманням визначеної законом форми та містить передбачені законом реквізити, позбавивши ОСОБА_6 таким чином можливості використовувати зазначену картку за призначенням, тобто умисно викрали офіційний документ.

Крім того, 26.04.2025 року у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 17 години 57 хвилин, знаходячись за адресою: місто Київ, вулиця Закревського, будинок 93-А, у ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на підробку електронного документу на переказ (платіжного доручення), тобто документу в електронному виді, що використовується банками для передачі інформації на переказ грошових коштів між суб`єктами переказу грошових коштів, з метою здійснення переказу визначеної в ньому суми коштів на рахунок отримувача з банківського рахунку ОСОБА_6 та від її імені, як законного ініціатора подання відповідного електронного документа на переказ.

Реалізуючи спільний злочинний умисел, направлений на підробку електронного документу на переказ (платіжного доручення), ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_4 , 26.04.2025 року приблизно о 17 годині 57 хвилин, знаходячись в магазині «Фора» за адресою: місто Київ, вулиця Закревського, будинок 93-А, використовуючи банківську картку № НОМЕР_1 , видану AT «Універсал Банк» як засіб доступу до банківського рахунку № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_6 , без відома останньої, через POS-термінал здійснили безконтактний розрахунок в розмірі 29 гривень 80 копійок за товари, тобто ініціювали переказ коштів шляхом формування відповідного електронного документу на переказ (платіжного доручення) від імені ОСОБА_6 як законного ініціатора переказу та володільця платіжної картки AT «Універсал Банк», а саме переказу в сумі 29 гривень 80 копійок з банківського рахунку № НОМЕР_2 (банківська картка № НОМЕР_1 ) на рахунок отримувача, тим самим, за попередньою змовою групою осіб підробивши електронний документ на переказ.

Крім того, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, цього ж дня, приблизно о 18 годині 00 хвилин, ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_4 , знаходячись в магазині «Rozetka» за адресою: місто Київ, вулиця Закревського, будинок 93-А, використовуючи банківську картку № НОМЕР_1 , видану AT «Універсал Банк» як засіб доступу до банківського рахунку № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_6 , без відома останньої, через POS-термінал здійснили безконтактний розрахунок в розмірі 258 гривень 00 копійок за товари, тобто ініціювали переказ коштів шляхом формування відповідного електронного документу на переказ (платіжного доручення) від імені ОСОБА_6 як законного ініціатора переказу та володільця платіжної картки AT «Універсал Банк», а саме переказу в сумі 258 гривень 00 копійок з банківського рахунку № НОМЕР_2 (банківська картка № НОМЕР_1 ) на рахунок отримувача, тим самим, за попередньою змовою групою осіб підробивши електронний документ на переказ.

Крім того, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, цього ж дня, приблизно о 18 годині 01 хвилині, ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_4 , знаходячись в магазині «Rozetka» за адресою: місто Київ, вулиця Закревського, будинок 93-А, використовуючи банківську картку № НОМЕР_1 , видану AT «Універсал Банк» як засіб доступу до банківського рахунку № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_6 , без відома останньої, через POS-термінал здійснили безконтактний розрахунок в розмірі 196 гривень 00 копійок за товари, тобто ініціювали переказ коштів шляхом формування відповідного електронного документу на переказ (платіжного доручення) від імені ОСОБА_6 як законного ініціатора переказу та володільця платіжної картки AT «Універсал Банк», а саме переказу в сумі 196 гривень 00 копійок з банківського рахунку № НОМЕР_2 (банківська картка № НОМЕР_1 ) на рахунок отримувача, тим самим, за попередньою змовою групою осіб підробивши електронний документ на переказ.

Крім того, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, цього ж дня, приблизно о 18 годині 06 хвилині, ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_4 , знаходячись в магазині «Фора» за адресою: місто Київ, вулиця Закревського, будинок 93-А, використовуючи банківську картку № НОМЕР_1 , видану AT «Універсал Банк» як засіб доступу до банківського рахунку № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_6 , без відома останньої, через POS-термінал здійснили безконтактний розрахунок в розмірі 483 гривні 40 копійок за товари, тобто ініціювали переказ коштів шляхом формування відповідного електронного документу на переказ (платіжного доручення) від імені ОСОБА_6 як законного ініціатора переказу та володільця платіжної картки AT «Універсал Банк», а саме переказу в сумі 483 гривні 40 копійок з банківського рахунку № НОМЕР_2 (банківська картка № НОМЕР_1 ) на рахунок отримувача, тим самим, за попередньою змовою групою осіб підробивши електронний документ на переказ.

Крім того, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, цього ж дня, приблизно о 18 годині 15 хвилин, ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_4 , знаходячись за адресою: місто Київ, вулиця Закревського, будинок 93-А, за допомогою банківського терміналу (банкомату банка AT КБ «Приватбанк» №DN00), використовуючи банківську картку № НОМЕР_1 , видану AT «Універсал Банк» як засіб доступу до банківського рахунку № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_6 , без відома останньої, здійснили виведення грошових коштів у готівковій формі в розмірі 20 800 гривень 00 копійок (з яких комісія становить 800 гривень 00 копійок), тобто ініціювали переказ коштів шляхом формування відповідного електронного документу на переказ (платіжного доручення) від імені ОСОБА_6 як законного ініціатора переказу та володільця платіжної картки AT «Універсал Банк», а саме виведення грошових коштів у готівковій формі в сумі 20 800 гривень 00 копійок (з яких комісія становить 800 гривень 00 копійок) з банківського рахунку № НОМЕР_2 (банківська картка № НОМЕР_1 ), тим самим, підробивши електронний документ на переказ.

Крім того, 26.04.2025 року у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 17 години 57 хвилин, ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_4 , знаходячись у невстановленому досудовим розслідуванням місці, знайшли банківську картку № НОМЕР_1 з безконтактною технологією проведення платежів, видану AT «Універсал Банк» як засіб доступу до банківського рахунку № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на якій знаходились грошові кошти потерпілої ОСОБА_6 .

Усвідомлюючи, що знайдена ними банківська картка являється засобом доступу до банківського рахунку, а наявні на банківському рахунку кошти є чужою власністю, ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_4 , не вчинили жодних дій щодо встановлення власника картки чи її повернення, а маючи єдиний злочинний умисел на таємне викрадення з банківського рахунку наявних на ньому грошових коштів, діючи за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, який введено з 05 годин 30 хвилин 24.02.2022 Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та неодноразово продовжувався, останній раз Указом Президента України від 15.04.2025 №235/2025 строком на 90 діб відповідно, залишили її собі.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, 26.04.2025 року, приблизно о 17 годині 57 хвилині, ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_4 , знаходячись в магазині «Фора» за адресою: місто Київ, вулиця Закревського, будинок 93-А, здійснили безконтактний розрахунок в розмірі 29 гривень 80 копійок за товари, якими в подальшому розпорядились на власний розсуд.

Крім того, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, цього ж дня, приблизно о 18 годині 00 хвилин, ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_4 , знаходячись в магазині «Rozetka» за адресою: місто Київ, вулиця Закревського, будинок 93-А, здійснили безконтактний розрахунок в розмірі 258 гривень 00 копійок за товари, якими в подальшому розпорядились на власний розсуд.

Крім того, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, цього ж дня, приблизно о 18 годині 01 хвилині, ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_4 , знаходячись в магазині «Rozetka» за адресою: місто Київ, вулиця Закревського, будинок 93-А, здійснили безконтактний розрахунок в розмірі 196 гривень 00 копійок за товари, якими в подальшому розпорядились на власний розсуд.

Крім того, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, цього ж дня, приблизно о 18 годині 06 хвилині, ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_4 , знаходячись в магазині «Фора» за адресою: місто Київ, вулиця Закревського, будинок 93-А, здійснили безконтактний розрахунок в розмірі 483 гривні 40 копійок за товари, якими в подальшому розпорядились на власний розсуд.

Крім того, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, цього ж дня, приблизно о 18 годині 15 хвилин, ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_4 , знаходячись біля магазину «Фора» за адресою: місто Київ, вул. Закревського, 93-А, за допомогою банківського терміналу (банкомату банка AT КБ «Приватбанк» №DNOO) здійснили зняття грошових коштів у готівковій формі в розмірі 20800 гривень 00 копійок (з яких комісія становить 800 гривень 00 копійок).

Тим самим, ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_4 , діючи умисно, протиправно, за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, переслідуючи мету незаконного збагачення за рахунок чужого майна, маючи раніше викрадену ними банківську картку № НОМЕР_1 , видану AT «Універсал Банк» як засіб доступу до банківського рахунку № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , без дозволу держателя спеціального платіжного засобу або уповноваженої особи, розуміючи, що їх протиправні дії є таємними для оточуючих, таємно викрали з банківського рахунку останньої кошти на загальну суму 21 767 гривень 20 копійок (з яких комісія становить 800 гривень 00 копійок), розпорядившись коштами на власний розсуд, чим спричинили потерпілій ОСОБА_6 майнову шкоду на вказану суму.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів визнав повністю, підтвердив обставини викладені в обвинувальному акті та пояснив, що в другій половині квітня 2025 року йшов із ОСОБА_5 в магазин через поле, де знайшли і підібрали банківську карту. Спочатку розраховувалися карткою в магазинах, де спробували ввести код до картки - 1111, який виявився вірним. Після чого скористалися карткою в банкоматі для отримання коштів в сумі 20 000 грн. Збитки потерпілій відшкодували.

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованих їй злочинів визнала повністю, підтвердив обставини викладені в обвинувальному акті та пояснив, що в кінці квітня 2025 року спільно із чоловіком по дорозі до магазину знайшли банківську картку, яку вона положила до свого карману. В подальшому двічі вдало спробували і розрахувалися карткою в магазині «Розетка». При оплаті карткою в магазині «Фора», термінал запросив пін-код, який вони ввели навмання та вгадали. В подальшому пішли до банкомату де зняли кошти. Збитки потерпілій відшкодували.

Також обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_4 підтвердили, що всі обставини, викладені у обвинувальному акті відповідають дійсним обставинам справи щодо дати, місця, часу та способу вчинення злочинів, які вони не оспорюють. Обвинувачені у вчиненому щиро розкаялись.

Обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_4 не оспорюють фактичні обставини, пояснивши при цьому, що вони правильно розуміють зміст пред`явленого їм обвинувачення та не заперечують про визнання недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, крім того у суду немає сумнівів в добровільності та істинності їх позиції, а тому суд, роз`яснивши обвинуваченим порядок та наслідки розгляду справи в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що винність обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_4 знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує: за ч. 1 ст. 357 КК України, як викрадення офіційного документу, вчинене з корисливих мотивів, за ч. 2 ст. 200 КК України, як підробку документів на переказ, вчинену за попередньою змовою групою осіб; за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану.

Дії обвинуваченої ОСОБА_5 суд кваліфікує: за ч. 1 ст. 357 КК України, як викрадення офіційного документу, вчинене з корисливих мотивів, за ч. 2 ст. 200 КК України, як підробку документів на переказ, вчинену за попередньою змовою групою осіб; за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану.

Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

У відповідності до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Суд враховує, що юридична відповідальність особи, відповідно до ч. 2 ст. 61 Конституції України, має індивідуальний характер, який має виявлятись не лише в притягненні до відповідальності особи, винної у вчиненні правопорушення, а й у призначенні їй виду та розміру покарання з обов`язковим урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики цієї особи, можливості відшкодування заподіяної шкоди.

Згідно з принципом індивідуалізації юридичної відповідальності при призначенні покарання суд також має враховувати обставини справи (як ті, що обтяжують, так і ті, що пом`якшують покарання) щодо всіх осіб незалежно від ступеня тяжкості вчиненого злочину.

Крім того призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки злочину, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим.

Відповідно покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації, адже застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила.

Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

Обставинами, що пом`якшує покарання обвинувачених, згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає - щире каяття, яке полягає, зокрема, у визнанні обставин, передбачених п.1 ч.1 ст. 91 КПК щодо події кримінальних правопорушень, у т.ч. часу, місця, способу учинення, а також добровільне відшкодування завданого збитку, що підтвердила потерпіла в судовому засіданні.

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім. Щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона дійсно та відверто визнає свою провину, висловлює щирий жаль з приводу вчиненого та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки.

Обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_4 висловив щирий жаль з приводу учинених дій та осуд своєї поведінки і відшкодували потерпілій збитки.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Відповідно до даних про особу обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_4 : вони раніше не судимі, під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебувають, під наглядом лікаря - психіатра не перебувають, за місцем проживання характеризується посередньо.

Також судом враховуються позиції: прокурора, який просив визнати обвинувачених винними в інкримінованих правопорушеннях та призначити покарання, кожному: за ч. 1 ст. 357 КК України, у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян; за ч. 2 ст. 200 КК України, у виді штрафу в розмірі 5000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян; за ч. 4 ст. 185 КК України, у виді позбавлення волі на строк 5 років. Остаточне покарання визначити на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим. На підставі ст. 75 КК України просив суд звільнити обвинувачених від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік. Потерпіла просила призначити покарання не пов`язане із позбавленням волі та стягнути із обвинувачених штраф на користь Збройних сил України. Обвинувачені просили суд не позбавляти їх волі.

Обираючи обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_4 покарання за ч. 1 ст. 357, ч. 2 ст. 200, ч. 4 ст. 185 КК України, суд приходить до висновку про необхідність призначення їм покарання у виді штрафу та позбавлення волі в межах встановлених у санкціях відповідних статей особливої частини КК України.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України, при сукупності злочинів суд, призначивши покарання за кожний злочин окремо, визначає покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим.

Крім того, суд враховує дані про особу обвинувачених, які раніше не судимі, мають визначене місце проживання, одружені, утримують малолітню дитину, неофіційно працевлаштовані, за місцем проживання характеризуються посередньо, відсутність обставин які обтяжують покарання, відсутність претензій у потерпілої, якій відшкодовано спричиненні збитки.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання обвинувачених можливе без ізоляції від суспільства, але в умовах контролю за їх поведінкою уповноваженим органом з питань пробації за місцем їх проживання, а тому на підставі ст. 75 КК України звільняє їх від відбування покарання з випробуванням з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1-2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

Дане покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, адже втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, в той час, як покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинений злочин, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами, зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду, з урахуванням того, що оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

Верховний Суд у своїй постанові від 16 серпня 2018 року (справа № 183/163/14, провадження № 51-3549 км18) зазначив, що системне тлумачення правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання як такого, що включає не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому, з огляду на положення ст. 75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість злочину, особу винного, але й інші обставини справи.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст.75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду й розміру, він ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

На переконання суду, виправлення обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства, а призначення будь-якого іншого виду покарання не сприятиме досягненню мети, визначеної ст. 50 КК України, та не відповідатиме засадам, регламентованим ст. 65 цього Кодексу.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`являвся.

Витрати на залучення експерта відсутні.

Питання про долю речових доказів в кримінальному провадженні, суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Також судом встановлено, що 31.07.2025 обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_4 ухвалами Деснянського районного суду міста Києва застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною залишати місце проживання в період часу із 22 години до 05 години, який підлягає скасуванню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368-371, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 2 ст. 200, ч. 4 ст. 185 КК України та призначити їй покарання:

за ч. 1 ст. 357 КК України у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень;

за ч. 2 ст. 200 КК України у виді штрафу в розмірі п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 85000 (вісімдесят п`ять тисяч) гривень;

за ч. 4 ст. 185 КК України у виді п`яти років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання ОСОБА_5 призначити у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі із випробуванням з іспитовим строком два роки, якщо вона протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на неї обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Застосований ОСОБА_5 запобіжний захід у виді домашнього арешту - скасувати.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 2 ст. 200, ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання:

за ч. 1 ст. 357 КК України у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень;

за ч. 2 ст. 200 КК України у виді штрафу в розмірі п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 85000 (вісімдесят п`ять тисяч) гривень;

за ч. 4 ст. 185 КК України у виді п`яти років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання ОСОБА_4 призначити у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі із випробуванням з іспитовим строком два роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Застосований ОСОБА_4 запобіжний захід у виді домашнього арешту - скасувати.

Відповідно до вимог ст.165 КВК України іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.

Речові докази в кримінальному провадженні: копію виписки руху коштів по банківському рахунку № НОМЕР_2 банку AT «Універсал Банк» за 26.04.2025; наданий ТОВ «РОЗЕТКА.УА» компакт-диск DVD-R із відеозаписами з камер відеоспостереження в магазині «РОЗЕТКА» за адресою: місто Київ, вул. Закревського, 93-А, за 26.04.2025 та відповідь за вих № 13-05/25-333 від 13.05.2025; надані ТОВ «РОЗЕТКА.УА» копії фіскальних чеків на придбання товарів у магазині «РОЗЕТКА» за адресою: місто Київ, вул. Закревського, 93-А, за період часу з 18 год. 00 хв. по 18 год. 01 хв. 26.04.2025 та відповідь за вих № 13-05/25-332 від 13.05.2025 - зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку, з урахуванням особливостей, передбачених ст. 394 КПК України, до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Деснянський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим, потерпілій та прокурору.

Суддя ОСОБА_7