Роздільнянський районний суд Одеської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 517/395/25

Номер провадження: 1-кп/511/241/25

22.09.2025 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 (дистанційно),

захисника - ОСОБА_5 (дистанційно),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Роздільна Одеської області клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000127 від 04 травня 2017 року обвинуваченому

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю села Василівка Роздільнянського (Фрунзівського) району Одеської області, громадянину України, освіта середньо-спеціальна, не працюючому, фактично проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , зі слів перебуває в цивільному шлюбі, має на утриманні неповнолітнього сина та батька- інваліда 2 групи, раніше судимому вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 17.09.2009 за ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 185, ст. 70 КК України до 1 року 3 місяців позбавлення волі; вироком Фрунзівського районного суду Одеської області від 21.04.2011 за ч. 1 ст. 190 КК України до 2 років обмеження волі; вироком Фрунзівського районного суду Одеської області від 23.03.2012 за ч. 2 ст. 190 КК України до 3 років позбавлення волі відповідно до ст. ст. 75, 76 КК України з іспитовим строком на 2 роки 6 місяців; вироком Ананьївського районного суду Одеської області від 28.01.2013 за ч. 2 ст. 289 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, 70 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України приєднано 1 місяць позбавлення волі за вироком Фрунзівського районного суду від 23.03.2012 остаточно до відбуття покарання 5 років 1 місяць позбавлення волі. Звільнений 25.11.2016 по відбуттю строку покарання, судимість нe знята тa не погашена в установленому законом порядку,

у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України,

ВСТАНОВИВ:

18.04.2025 року до Роздільнянського районного суду Одеської області з Одеського апеляційного суду, після визначення підсудності, надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000127 від 04.05.2017 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.187 КК України.

Ухвалою суду від 18.04.2025 року по вказаному провадженню було призначено підготовче судове засідання.

Під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 06.04.2025 року та під час судового розгляду ухвалою суду від 21.04.2025 року ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення застави, строк застосування якого спливає 27.09.2025 року.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання, в якому зазначив про необхідність продовженян запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 на 60 днів, оскільки вважає, що ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які були встановлені судом при обранні запобіжного заходу, на даний час не відпали та не зменшилися.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 та обвинувачений ОСОБА_4 заперечували проти задоволення клопотання, просили обрати запобіжний захід у виді домашнього арешту або іншого більш м`якого. Захисник вважає клопотання прокурора необгрунтованим, ризики не доведеними.

Потерпілі ОСОБА_6 , та ОСОБА_7 в судове засідання не прибули на підставі заяви про проведення судового засідання без їх участі у зв`язку з сімейними обставинами.

Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого та його захисника, суд прийшов до висновку, що клопотання прокурора належить задовольнити. Висновок суду обґрунтовується наступним.

Відповідно до статей 3, 4 та 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу та особисту недоторканність можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч.3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених цього Кодексу.

Пункт 5частини 2 статті 183 КПК України визначає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Наразі стороною обвинувачення доведено, а стороною захисту не спростовано наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що обвинувачений ОСОБА_4 може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, вчините інше кримінальне правопорушення.

При цьому, у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від суду.

Обвинувачений ОСОБА_4 упродовж тривалого часу (з 2017 року) переховувався від органу досудового розслідування, у зв`язку з чим слідчим суддею неодноразово надавалися дозволи на його затримання з метою приводу для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з огляду на наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, а саме: переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яким законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до дванадцяти років та враховуючи тяжкість покарання, що йому загрожує, може вдатись до втечі (перебував у розшуку 8 років), не має місця реєстрації (не підтверджена наявність такої), паспортом громадянина України не задокументований, офіційно не одружений, не працює, доказів наявності утриманців суду не надано, не має стабільного джерела доходу, обвинувачується у вчиненні злочину проти власності та життя та здоров`я двох осіб, вчинений за попередньою змовою групою осіб з проникненням у житло потерпілих .

Також, ОСОБА_4 може чинити вплив на свідків по даному кримінальному провадженню, які є його знайомими та викрили ОСОБА_4 у вчиненні даного злочину під час досудового розслідування, з метою примусу останніх дати показання на свою користь ,зокрема ОСОБА_8 ,, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 казані свідки судом ще не допитувались.

В судовому засіданні прокурором була забезпечена явка свідків обвинувачення, але у зв`язку з черговою (третьою) заміною захисника ОСОБА_4 захисник не зміг взяти участь у допиті свідків, так як не ознайомлений з матеріалами кримінального провадження.

ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки раніше був неодноразово засуджений за вчинення умисних корисних злочинів, судимості за які не зняті та непогашені, не має джерела доходів та міцних соціальних зв`язків.

Ризики, встановленні слідчим суддею та судом при обранні запобіжного заходу не відпали та стороною захисту не надано доказів про їх зменшення, або про те, що вони перестали існувати.

При цьому суд наголошує, що КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Суд враховує, що згідно ч.1 ст.176 КПК України, тримання під вартою є найсуворішим запобіжним заходом, при цьому більш м`якими запобіжними заходами по відношенню до нього є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт. Метою ж застосування того чи іншого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання встановленим в ході розгляду клопотання ризикам (ч. 1 ст. 177 КПК України).

Підстав для застосування інших більш м`яких запобіжних заходів відносно обвинуваченого ОСОБА_4 в судовому засіданні встановлено не було, зокрема, застосування запобіжного заходу у вигляді застави, домашнього арешту та особистого зобов`язання є недоцільним, з огляду на м`якість, а також встановлені в судовому засіданні ризики, не забезпечать належне виконання обвинуваченим обов`язків.

ОСОБА_4 не має міцних соціальних зв`язків, місця реєстрації, джерела доходів.

Крім того, суд також враховує суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», оскільки злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , пов`язаний із посяганням на життя та здоров`я людей, які є, відповідно до норм національного та міжнародного права, найвищою соціальною цінністю та захищаються державою в першу чергу, а також на майно потерпілих, вчинений в групі осіб, з проникненням до житла, з використанням ножів, що підвищує суспільну небезпеку такого злочину.

Отже, суд приходить до висновку про те, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, а стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Розгляд кримінального провадженя триває, обвинувачений вину визнав частково, свідки та потерпілі у кримінальному провадженні не допитані судом, а тому ризик впливу на них є актуальним.

Однак у відповідності до пункту 1 частини 4 статті 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

На даному етапі розгляду кримінального провадження суд не вбачає підстав для визначення розміру застави обвинуваченому як альтернативного запобіжного заходу.

На підставі викладеного і керуючись ст. 177, 178, 183, 194, 331 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому задовольнити.

Продовжити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, у виді тримання під вартою в Державній установі "Одеський слідчий ізолятор" на строк 60 (шістдесят) днів - до 20.11.2025 року включно.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали вручити обвинуваченому.

Копію ухвали направити Державній установі "Одеський слідчий ізолятор" - для виконання.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1