Справа № 624/1012/25
провадження № 1-кп/624/99/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2025 року Кегичівський районний суд Харківської області у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань Кегичівського районного суду Харківської області кримінальне провадження кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000062 на підставі обвинувального акту з угодою про примирення стосовно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Печеніги, Чугуївського району, Харківської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, розлученого, офіційно не працевлаштованого, військовозобов`язаного, на утриманні маючого неповнолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України,

з участю сторін кримінального провадження:

- обвинувачення: прокурора Кегичівського відділу Берестинської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_4 , потерпілої ОСОБА_5

- захисту: обвинуваченого ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , маючи аліментні зобов`язання на підставі судового наказу Кремінським районним судом Луганської області від 04.02.2020 у справі № 414/260/20 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_5 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 03.02.2020 і до досягнення дитиною повноліття, умисно, злісно ухилився від їх сплати, що призвело до виникнення заборгованості зі сплати таких коштів станом на 23.10.2025 у розмірі 56023,03 гривень.

Так, судовим наказом Кремінського районного суду Луганської області від 27.05.2019 у справі № 414/260/20 стягнуто з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), та не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи з 03.02.2020 та до повноліття дитини.

На підставі вищезазначеного судового рішення Кегичівським відділом державної виконавчої служби у Красноградському (нинішньому Берестейському) районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) відкрито виконавче провадження № 61996320 від 07.05.2020.

ОСОБА_3 не маючи наміру працювати задля заробітку коштів на утримання свого неповнолітнього сина, тобто маючи прямий злочинний умисел на злісне ухилення від сплати аліментів встановлених судовим наказом від 04.02.2020 по справі № 414/260/20 в період з лютого 2020 року по червень 2024 року періодично здійснював виплату обов`язкових щомісячних аліментних платежів, з липня 2024 року по вересень 2025 року не здійснював жодного щомісячного аліментного платежу.

Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.1 1.1989 (далі - Конвенція ООН), яка ратифікована Україною, Держави - учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно з положень ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН, ч. ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання.

Таке право кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дитину до її повноліття, який закріплений в ст. 51 Конституції України та в ст. 180 Сімейного кодексу України та гарантується Державою. В свою чергу, статтею 15 Сімейного кодексу України чітко регламентовано, що сімейні обов`язки не можуть бути перекладені на іншу особу.

Під злісним ухиленням від сплати коштів на утримання дітей (аліментів) слід розуміти будь-які діяння боржника, спрямовані на невиконання рішення суду (приховування доходів, зміну місця проживання чи місця роботи без повідомлення державного виконавця, приватного виконавця тощо), які призвели до виникнення заборгованості зі сплати таких коштів у розмірі, що сукупно складають суму виплат за три місяці відповідних платежів.

При цьому діяння можуть виразитись, як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку.

Зі змістом ст. 27 Конвенції ООН та вимог ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» саме батьки несуть основну відповідальність за забезпечення фінансових можливостей та умов життя, необхідних для розвитку дитини, яка потребує піклування кожного дня, а тому, навіть у випадку тимчасової втрати доходу, батьки зобов`язані невідкладно вжити всіх необхідних заходів для її належного забезпечення, зокрема шляхом працевлаштування на іншу роботу чи звернення до центру зайнятості.

Отже, ОСОБА_3 не виконує судовий наказ виданий Кремінським районним судом Луганської області від 04.02.2020 у справі № 414/260/20 в частині виплати, щомісячних аліментних платежів на утримання свого неповнолітнього сина - ОСОБА_6 , тим самим умисно, злісно ухилився від сплати встановлених рішенням суду кошті, у зв`язку з чим відповідно до розрахунку за виконавчим провадженням № 61996320 від 07.05.2020 станом на 23.10.2025 виникла заборгованість у розмірі 56023,03 гривень.

Ці дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 1 ст. 164 КК України, як злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів).

13 листопада 2025 року між обвинуваченим ОСОБА_3 та потерпілою ОСОБА_5 була укладена угода про примирення у відповідності до вимог ст. 469 КПК України.

Згідно з угодою ОСОБА_3 визнає свою вину і щиро розкаюється у вчиненні вищевказаного кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України. Обвинуваченим ОСОБА_3 станом на 23.10.2025 завдано потерпілій ОСОБА_5 матеріальних збитків у сумі 56023,03 грн. Обвинувачений ОСОБА_3 зобов`язався сплачувати щомісячні аліментні платежі, а також до 13.112026 виплатити заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_5 у розмірі 56023,03 грн. Потерпіла у кримінальному провадженні цивільний позов не заявила, будь-яких претензій морального характеру до обвинуваченого з приводу скоєного ним кримінального правопорушення не має. Сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 164 КК України. Також сторони дійшли згоди щодо покарання, яке має понести обвинувачений у виді одного року пробаційного нагляду, з покладенням на обвинуваченого обов`язків, передбачених п. п. 1, 2, 3 ч. 2 та п. 3 ч. 3 ст. 59-1 КК України.

Крім цього даною угодою встановлені відомості щодо розуміння сторонами угоди наслідків її укладання та затвердження зазначеної угоди.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав свою вину у скоєнні інкримінованого йому кримінального проступку за вищевикладених обставин. Пояснив суду, що угоду він укладав добровільно і наслідки укладання і затвердження зазначеної угоди для нього зрозумілі. Просив затвердити зазначену угоду.

Потерпіла ОСОБА_5 суду пояснила, що зазначену угоду укладала добровільно, наслідки укладання та затвердження зазначеної угоди для неї зрозумілі. Також просила затвердити зазначену угоду.

Суд, заслухавши думку прокурора, який проти затвердження угоди не заперечував, погодився із мірою покарання, обвинуваченого та потерпілої, приходить до таких висновків.

Відповідно до ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між потерпілим та підозрюваним про примирення.

Згідно з ч. 3 ст. 469 КПК України, угода про примирення між потерпілим та підозрюваним може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 обвинувачується та визнає вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, який згідно зі ст. 12 КК України є проступком.

Міра покарання, погоджена сторонами угоди, відповідає санкції ч. 1 ст. 164 КК України.

Судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені абзацами 1, 4 п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені п. 1 ч. 1 та ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Судом також з`ясовано, що потерпіла цілком розуміє наслідки затвердження угоди, передбачені п. 2 ч. 1 ст. 473 КПК України.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст.314КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.

У підготовчому судовому засіданні встановлено, що угода відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України та може бути затверджена і на підставі цієї угоди може бути ухвалений вирок, оскільки умови угоди не суперечать його вимогам, правова кваліфікація кримінального правопорушення правильна, умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи та інтереси сторін, укладення угоди було добровільним, очевидна можливість виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань, не відсутні фактичні підстави для визнання винуватості. Крім того, судом береться до уваги те, що узгоджені сторонами вид і міра покарання є такими, що відповідають ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що зміст, умови та порядок укладення угоди про примирення відповідають вимогам ст.ст. 469, 471 КПК України, міра покарання, узгоджена обвинуваченим та потерпілою, визначена у межах санкції ч. 1 ст. 164 КК України, а тому не суперечить інтересам суспільства. Підстав для відмови в затвердженні угоди про примирення, передбачених ч.7 ст.474 КПК України, не встановлено.

За таких обставин, виходячи з позиції обвинуваченого, висловленої у підготовчому судовому засіданні щодо погодження із призначенням узгодженої сторонами міри покарання, позиції потерпілої, яким зрозумілі наслідки затвердження угоди, враховуючи вимоги діючого законодавства, суд дійшов висновку про наявність підстав для затвердження угоди про примирення від 13 листопада 2025 року, укладеної між потерпілою та обвинуваченим у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Дослідженням особи обвинуваченого встановлено, що він раніше не судимий, військовозобов`язаний, на обліках в органі пробації та центрі зайнятості, у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Відповідно до вимог ст. 66 КК України обставинами, пом`якшуючими покарання обвинуваченому, суд визнає щире каяття в скоєному кримінальному правопорушенні.

Відповідно до вимог ст. 67 КК України обставини, які обтяжують покарання обвинуваченому судом не встановлені.

Із врахуванням скоєного кримінального проступку, особи обвинуваченого, обставини, яка пом`якшує покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання, обставин скоєння кримінального правопорушення та ставлення до скоєного, суд призначає покарання ОСОБА_3 узгоджене сторонами угоди про примирення від 13 листопада 2025 року.

Запобіжний захід стосовно обвинуваченого під час досудового розслідування не обирався.

Цивільний позов не заявлено.

Речові докази та витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст. ст. 314, 373, 374, 475 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про примирення між обвинуваченим ОСОБА_3 та потерпілою ОСОБА_5 , укладену 13 листопада 2025 року.

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України та призначити узгоджене сторонами покарання - у виді 1 (одного) року пробаційного нагляду.

На підставі ч. 2, ч. 3 ст. 59-1 КК України, покласти на ОСОБА_3 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано посаду (роботу).

Строк відбування покарання у виді пробаційного нагляду обчислювати з дня постановки засудженого на облік уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_3 не обирати.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України до Харківського апеляційного суду через Кегичівський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом.

Суддя ОСОБА_1