У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 січня 2026 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001303 від 18.06.2025, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

До Ужгородського міськрайонного суду надійшов обвинувальний акт (з додатками) у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001303 від 18.06.2025, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.11.2025 року призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.11.2025 року призначено судовий розгляд у даному кримінальному провадженні.

16.12.2026 через ДУ "Закарпатська установа виконання покарань №9" обвинуваченим подано заяву, в прохальній частині якої, однією з вимог є клопотання про зміну запобіжного заходу. Вказане клопотання обгрунтовує наявністю у нього на утриманні малолітніх дітей. Дружина, яка народила другу дитину шляхом проведення кесарського розтину, самостійно доглядати дітей не взмозі. Також у дружини діагностовано клінічну депресію, відтак вона також потребує допомоги та підтримки. Наміру ухилятися від слідства та суду немає. Заяву потерпілого в попередніх судових засіданнях вважає голослівною та нічим не підтвердженою.

02.01.2026 року у судовому засіданні прокурором подано клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого, оскільки обраний раніше слідчим суддею запобіжний захід закінчується. При цьому, на думку прокурора, продовжують існувати ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від органу досудового розслідування та суду обвинуваченим; незаконно впливати на свідків, потерпілого та експерта у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення чи довести обвинуваченим своїх злочинних намірів до кінця.

02.01.2026 року через підсистему «Електронний суд» захисником підозрюваного ОСОБА_4 - адвокатом ОСОБА_5 подано клопотання про зміну запобіжного заходу, в якому просила змінити запобіжний захід її підзахисному на домашній арешт з носінням засобу контролю - електронним браслетом. В обґрунтування зазначила щодо необґрунтованості підозри та обвинувачення за ч. 2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України, оскільки в повідомленні про підозру та обвинувальному акті бездоказово зазначено, що обвинувачений зайшов на подвір`я потерпілого через незачинену хвіртку, хоча насправді потерпілий сам відчинив хвіртку, після чого з подвір`я потерпілого вийшла одна особа, яка очікувала потерпілого надворі. Водночас обвинувачений не міг знати і не знав, чи на подвір`ї і в будинку потерпілого ще хто-небудь знаходиться. Необґрунтованим також є те, що обвинувачений мав умисел саме на вчинення вбивства, тобто на умисне заподіяння смерті потерпілому, якого підозрюваний тривалий час знав і який йому раніше допомагав. Так, за первинними показами потерпілого (протокол допиту потерпілого від 18.06.2025 додається): «ОСОБА_6 уже був у мене на подвір`ї, то безпричинно, без слів, почав наносити удари кулаком по тулубу, а потім я побачив у його руці ніж, ким він завдав мені декілька ударів у різні частини тіла..» В Протоколі додаткового допиту потерпілого від 04.08.2025 вже потерпілий змінив свої покази наступним чином: «В той час я побачив, що ОСОБА_6 зайшов до мене на подвір`я», однак саме з цього моменту почалися фабрикування доказів, перекручування фактів, оскільки весь світ бачив в мережі Інтернет, що потерпілий сам відкрив хвіртку ОСОБА_4 . Далі - «В момент коли я стояв до нього спиною я побачив боковим зором, що з правої сторони, ззаду в область шиї летить рука з ножем…та кінець леза ножа вдарилось мені передній ряд верхніх і нижніх зубів. Від удару в мене вилетів один зуб на нижній щелепі та один зуб на верхній щелепі».

Тобто, сторона захисту зазначає, що версія обвинувачення суперечить як дійсним фактичним обставинам справи, так і навіть версії потерпілого. Сам факт того, що ніж не завдав серйозних поранень потерпілому свідчить про небажання настання смертельного наслідку. Сам потерпілий не розцінював напад з метою вбивства, тому не вдався до втечі, а захищався як у звичайному конфлікті.

Захисник стверджує, що кваліфікація діяння підозрюваного може бути здійснена лише за наслідками тяжкості тілесних ушкоджень, отриманих потерпілим, але аж ніяк не за ст. 115 КК.

Окрім того, сторона захисту зазначила, що в даному випадку, реальних ризиків не існує ОСОБА_4 раніше не судимий, має дружину, маленьку дитину, є учасником бойових дій, злочин вчинив в стані афекту, встановлення якого слідчий всілякими всілякими методами намагався уникнути (клопотання про призначення комплексної судової психолого-психіатричної експертизи від 21.07.2025, постанова слідчого про, ніби-то, задоволення мого клопотання, ухвала слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 08.09.2025 по справі №308/11346/25, якою в задоволенні моєї скарги на дії слідчого в частині призначення тільки психіатричної експертизи, відмовлено, клопотання про призначення комплексної судової психолого-психіатричної експертизи від 04.11.2025 додаються).

При вирішенні клопотання про продовження строку раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою просить Суд врахувати дані про особу обвинуваченого, а саме, що ОСОБА_4 був військовослужбовцем, є учасником бойових дій, захищав Батьківщину від агресії рф, де отримав контузії, внаслідок яких має діагноз посттравматичний розлад психіки (ПТРП), має на утриманні дружину, яка нещодавно народила їх спільну дитину, яка надзвичайно потребує допомоги ОСОБА_4 , раніше не судимий.

Захисник стверджувала, що будь-яких доказів, які б безумовно свідчили про те, що тримання під вартою виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого прокурором не надано і його тримання під вартою надзвичайно ускладнює життя його дружини ОСОБА_7 та життя їхнього новонародженого сина.

В судовому засіданні прокурор підтримав подане клопотання. Зазначив, що обвинувачений не довів до кінця свої злочинні наміри, перебував у СЗЧ, був затриманий у безпосередній близькості до державного кордону, що може свідчити про його спробу залишити Україну. Вважає, що наведені у клопотанні ризики належним чином обґрунтовані.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечувала щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Вважає, що відсутня обґрунтована підозра, обвинувачений діяв у стані афекту, який був викликаний поведінко потерпілого, він є військовослужбовцем, отримав ПТСР, наміру вбивати потерпілого не мав. Зазначила, що потерпілому також були заподіяні тілесні ушкодження внаслідок дій потерпілого. Просила суд врахувати той факт, що у її підзахисного ОСОБА_4 нещодавно народилась дитина, а тому його дружина потребує допомоги та матеріального утримання.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримав думку свого захисника та зазначив, що обрання іншого, більш м`якого запобіжного заходу забезпечить його належну процесуальну поведінку. Дружина не справляється з двома дітьми. Також він зазначив, що має намір повернутись до військової служби та продовжити захист Батьківщини.

Дослідивши клопотання, заслухавши учасників справи, суд дійшов наступних висновків.

Як встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_4 інкримінується вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, що відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів.

Як вбачається з пояснень сторони обвинувачення, на стадії досудового розслідування щодо ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Відповідно до ч. 1 ст.331 КПК України , під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст.199 цього Кодексу обставиною, яка є підставою для продовження строку тримання особи під вартою є те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Судом вже було наведено, що з пояснень сторони обвинувачення вбачається, що підставою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 є обґрунтованість підозри, вагомість доказів, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також відомості щодо особистості обвинуваченого. Аналогічні посилання, як підставу застосування запобіжного заходу, наведено прокурором і у клопотанні про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Однак, на думку суду, останній, діючи як суд встановлений законом для розгляду справи по суті, ще не досліджував докази, що підтверджують обґрунтованість підозри та відповідно пред`явленого особі обвинувачення. Обгрунтованість підозри може були предметом оцінки лише слідчого судді на стадії досудового розслідування. Ці висновки суду ґрунтуються на тому, що суддя не може приймати участь в розгляді справи як такий, що вже надав відповідні висновки, щодо доказів в порядку ст. 94 КПК України. Вказані висновки також ґрунтуються і на загальних засадах кримінального провадження, визначених положеннями статей 17, 22, 23, 26 КПК України.

Тож суд, оцінуючи клопотання прокурора, бере до уваги той лише факт, що в передбаченому законом порядку судом, встановленим законом, було надано відповідні висновки - наявність обґрунтованої підозри та вагомість доказів саме для продовження запобіжного заходу, оскільки такі категорії, на відміну від ризиків, є незмінними протягом всього строку розгляду кримінального провадження.

У відповідності до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1.переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2.знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3.незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4.перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5.вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, враховуються обставини, передбачені ст.178 КПК України: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Суд вважає встановленими та доведеними стороною обвинувачення існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України,: а саме: переховуватися від органу досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків, потерпілого та експерта у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення.

Враховуючи, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , за ступенем тяжкості відноситься до особливо тяжких злочинів, зважаючи на вид та розмір покарання, яке загрожує останньому у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, останній може переховуватися від суду, що свідчить про існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а відповідно до рішення Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування».

Суд, беручи до уваги обставини вчиненого правопорушення, та те, що злочин, інкримінований обвинуваченому, пов`язаний із застосування насильства до потерпілого, враховуючи що свідки та потерпілий в судовому засіданні не допитувались, вважає, що ОСОБА_4 перебуваючи на волі, може впливати на останніх з метою дачі, зміни ними показань на його користь, а це створює загрозу тиску та підбурювання вказаних осіб до дачі неправдивих показань, або відмови від надання таких.

Крім того, при встановленні наявності ризику впливу на свідків слід враховувати, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від потерпілих та свідків під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України). За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. Вказане в сукупності свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

В частині продовження існування ризику вчинення іншого кримінального правопорушення (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України), суд бере до уваги обставини вчинення кримінального правопорушення, його специфіку.

Суд враховує, що стороною захисту не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що ризик переховування обвинуваченого, а також ризик впливу на свідків та потерпілого та ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, взагалі перестали існувати, або зменшилися настільки, що й такий запобіжний захід як інший не пов`язаний із позбавленням волі здатний їм запобігти.

Суду також не надано достатньо доказів щодо обставин, які свідчать про наявність необґрунтованості обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення та наявність підстав вважати, що ОСОБА_4 , залишаючись на волі, не буде ухилятись від органів досудового розслідування та суду.

З огляду на наведене, суд бере до уваги, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке у відповідності до ст.12 КК України відноситься до особливо тяжких злочинів, зокрема санкція якого передбачає позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років.

Таким чином, судом встановлені підстави, які передбачені КПК України, щодо продовження строку тримання під вартою обвинувачених та ризик їх ухилення від суду. На даний час у суду відсутні дані які б свідчили про те, що більш м`який запобіжний захід забезпечить належну поведінку обвинуваченого.

Доводи захисника про те, що в матеріалах кримінального провадження є достатньо доказів та підстав, які свідчать про те, що запобіжний захід обвинуваченого може бути змінений на більш м`який без шкоди для реалізації завдань кримінального провадження, а також про те, що прокурором не доведено існування будь-яких ризиків того, що більш м`які запобіжні заходи будуть недостатніми для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, не знайшли свого підтвердження та спростовуються вищенаведеними висновками суду.

Суд не відхиляє доводів на користь обвинуваченого, але вважає, що у даному випадку ці доводи не перевищують завдання кримінального провадження у справі, який полягає у повному та неупередженому розгляді кримінального провадження у встановлені законом строки, а також забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних рішень у справі та запобігання процесуальних ризиків.

На виконання вказаних вимог судом враховуються: тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_4 , у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні; вік, стан здоров`я обвинуваченого, наявність ПТСР, сімейний стан, наявність дружини та маленької дитини, те що підозрюваний є військовослужбовцем, Учасником Бойових Дій, позитивно характеризується, однак, наведене, на думку суду, не може свідчити на користь зменшення заявлених ризиків та недопущення інших способів неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Отже, суд, оцінивши суспільну небезпечність кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченому ОСОБА_4 : обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватості, вважає що є достатнім та співрозмірним продовження застосування відносно нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Окрім цього, відповідно до ч.4 ст.183 КПК України суд, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Суд вважає, що лише такий запобіжний захід спроможний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_4 , при цьому, враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 не є особою, щодо якої не може бути застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, відповідно до ч. 2 ст. 183 КПК України.

За таких обставин підстав для задоволення клопотань обвинуваченого та його захисника про зміну запобіжного заходу, суд не вбачає.

У зв`язку із наведеним, суд приходить до висновку, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти вищенаведеним ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, тому підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченому на більш м`який, немає. Натомість суд дійшов висновку що обвинуваченому ОСОБА_4 має бути продовжений запобіжний захід у виді тримання під вартою, відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, без визначення розміру застави, оскільки злочин вчинено із застосуванням насильства.

Враховуючи наведене і керуючись ст.ст. 176-178, 183, 193-194, 315, 331 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотань обвинуваченого ОСОБА_4 та адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу - відмовити.

Клопотання прокурора Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 - задовольнити.

Продовжити відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави на період судового розгляду, але не більше ніж на 60 (шістдесят) днів, а саме до 02 березня 2026 року включно.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору і надіслати начальнику ДУ «Закарпатська установа виконання покарань № 9».

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали проголошено 05.01.2026 о 16 год. 40 хв.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду

Закарпатської області ОСОБА_1