КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №757/309/25Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/5618/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження, сформованого з кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001316, по обвинуваченню:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 255, ч.4 ст.28 ч.3 ст. 307, ч.1 ст.309КК України;

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 255, ч.4 ст.28 ч.3 ст. 307, ч.1 ст.309, ч.1 ст. 263 КК України,

за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на ухвалу Святошинського районного суду м.Києва від 17 вересня 2025 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 17 вересня 2025 року задоволено клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора та продовжено ОСОБА_9 та ОСОБА_10 строк тримання під вартою на 60 діб, тобто до 15 листопада 2025 року включно.

Відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 в Інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу суду, вважаючи її необґрунтованою та невмотивованою

В обґрунтування поданої апеляційної скарги зазначає, що в ході розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою прокурором не було доведено, що обставини, зазначені у частині третій ст.199 КПК України, виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_9 під вартою.

У порушення вимог ч.3 ст.199 КПК України клопотання прокурора не містить обґрунтованих даних, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Посилаючись на ряд рішень Європейського суду з прав людини, зазначає про відсутність ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_9 .

Щодо ризику переховування обвинуваченого від суду просить врахувати, що жодних відомостей на підтвердження існування вказаного ризику стороною обвинувачення не доведено. Крім цього, ОСОБА_9 під час проведення обшуків та складання протоколу про затримання не чинив будь-якого опору працівникам поліції.

Щодо ризику незаконно впливати на свідків, експертів, інших обвинувачених в цьому ж кримінальному провадженні, то як зазначає захисник,такі твердження є надуманими, оскільки не встановлено фактів вчинення ОСОБА_9 будь-яких дій, спрямованих на перешкоджання встановленню істини по справі та впливу на свідків, експертів та інших підозрюваних.

Крім цього, усі докази стороною обвинувачення, які зібрані в ході досудового розслідування, знаходяться у розпорядженні сторони обвинувачення, а свідки сторони обвинувачення вже допитані. Таким чином, не існує жодних доказів наявності вказаного ризику.

Також вважає недоведеним ризик знищення, схову або спотворення будь-яких із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, чи перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, оскільки жодних таких дій ОСОБА_9 не вчиняв.

Надуманим вважає також ризик вчинення ОСОБА_9 іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому він обвинувачується, оскільки такі дані в матеріалах провадження відсутні.

В обґрунтування можливості застосування до обвинуваченого ОСОБА_9 альтернативного запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, захисник вказує, що ОСОБА_9 раніше не судимий, має постійне проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де характеризується виключно з позитивної сторони, має міцні соціальні зв`язки, на обліку в психоневрологічному диспансері та у лікаря-нарколога не перебував і не перебуває, має ряд захворювань, на підтвердження чого надано копії медичної документації.

За результатами апеляційного перегляду просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У випадку неможливості застосування до обвинуваченого ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу, просить відповідно до ч.3 ст.183 КПК України визначити заставу, яка буде достатньою для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_9 обов`язків, передбачених КПК України, у мінімально можливому розмірі.

Захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 в поданій апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу суду, вважаючи її незаконною, такою, що постановлена з порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Посилаючись на практику Верховного суду та позиції Європейського суду з прав людини, апелянт вважає, що викладені в обвинувальному акті обставини не можуть свідчити про обґрунтованість підозри ОСОБА_10 в частині правової кваліфікації за ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України. Крім цього, підозра відносно ОСОБА_10 в частині кваліфікації за ч. 2 ст. 255 КК України також є необґрунтованою.

За твердженням апелянта,стороною обвинувачення не представлено жодного доказу, який би доводив навіть спроб ОСОБА_10 ухилитись від суду.

Вважає надуманим ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, оскільки він не підтверджується жодними доказами.

На спростування наявності ризику вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження злочинної діяльності, апелянт зазначає, що ОСОБА_10 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, і не дивлячись на те, що на теперішній час тимчасово не працює, має законні джерела доходів, оскільки є військовослужбовцем та отримує відповідне грошове забезпечення. Також ОСОБА_10 має дружину та близьких родичів, які здатні надати йому фінансову допомогу.

Крім цього, сторона захисту вважає, що суд незаконно та необґрунтовано відмовив у визначенні альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

За результатами апеляційного перегляду просить оскаржувану ухвалу в частині продовження строкутримання обвинуваченого ОСОБА_10 скасувати та застосувати відносно ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту або інший більш м`який запобіжний захід чи визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в сумі 80 прожиткових мінімумів для працездатної особи, що становить 242 240 грн.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисників, які підтримали подані апеляційні скарги та просила їх задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вважав оскаржуване судове рішення законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали сформованого контрольного провадження та проаналізувавши апеляційні доводи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з представлених до апеляційного суду матеріалів сформованого контрольного провадження, на розгляді Святошинського районного суду м.Києва перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001316по обвинуваченню: ОСОБА_11 за ч. 1 ст. 255,ч.4 ст.28 ч.3 ст.307, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 311, ч.4 ст.28 ч.2 ст.317, ч. 2 ст. 209 КК України, ОСОБА_12 за ч.2 ст.255,ч.4 ст.28 ч.3 ст.307,ч.4 ст.28 ч.3 ст.311, ч.4 ст.28 ч.2 ст.317 КК України, ОСОБА_13 за ч. 2 ст.255, ч.4 ст.28 ч.3 ст.311, ч. 2 ст. 209 КК України, ОСОБА_14 за ч.2 ст.255,ч.4 ст.28,ч.3 ст.311 КК України, ОСОБА_15 за ч.2 ст.255,ч.4 ст.28 ч.3 ст.307 КК України, ОСОБА_16 за ч.2 ст.255, ч.4 ст.28 ч.3 ст.307, ч.1 ст.309 КК України, ОСОБА_17 за ч.2 ст.255, ч.4 ст.28 ч.3 ст.307 КК України, ОСОБА_9 за ч.2 ст.255, ч.4 ст.28,ч.3 ст.307, ч.1 ст.309 КК України, ОСОБА_10 за ч.2 ст.255, ч.4 ст.28 ч.3 ст.307, ч.1 ст.309, ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_18 за ч.2 ст.255 ч.4 ст.28 ч.3 ст.307, ч.2 ст.307 КК України.

Під час підготовчого судового засідання прокурор подав клопотання про продовження обвинуваченим строку тримання під вартою, в тому числі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 17 вересня 2025 року задоволено клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора та продовжено ОСОБА_9 та ОСОБА_10 строк тримання під вартою на 60 діб, тобто до 15 листопада 2025 року включно.

Цим же рішенням відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який.

Ухвалюючи рішення про продовження обвинуваченим строку тримання під вартою, суд визнав обґрунтованими доводи прокурора про продовження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які не зменшились і не зникли, зокрема те, що обвинувачені можуть переховуватись від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, незаконно впливати на свідків чи інших обвинувачених, вчинити інше кримінальне правопорушення.

За приписами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Європейський суд з прав людини неодноразово в своїх рішення наголошував, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд у відповідності до вимог ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини враховує тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що ухваливши рішення про продовження обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд обґрунтовано врахував тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , та інші обставини, передбачені ст.178 КПК України, які в сукупності можуть свідчити про продовження існування ризиків того, що обвинувачені можуть переховуватись від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, незаконно впливати на свідків чи інших обвинувачених, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Зокрема, перевіряючи наведені у клопотанні доводи прокурора на предмет продовження існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про їх наявність з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, яке ставиться у провину обвинуваченим, тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у разі визнання їх винуватими у вчинених злочинах. При цьому, як визнав суд, наявні в матеріалах кримінального провадження докази та обставини, на які посилається прокурор у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що обвинувачені, в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу, можуть переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, вчинити інше кримінального правопорушення.

Оскільки наведені у клопотанні прокурора ризики є реальними і вони на момент розгляду клопотання про продовження ОСОБА_9 та ОСОБА_10 строку тримання під вартою не зменшилися, суд обґрунтовано визнав, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти вказаним ризикам.

При вирішенні питання про продовження строку тримання обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 під вартою суд також врахував дані, які характеризують особи обвинувачених, а також інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, в тому числі і ті, на які містяться посилання в поданих апеляційних скаргах захисників.

Предметом судового розгляду були і ті обставини, на які посилаються захисники в поданих апеляційних скаргах, в тому числі щодо можливості застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів.

Виходячи з рішення Конституційного суду України №4-р/2019 від 13 червня 2019 року у справі за конституційною скаргою щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України, предметом апеляційного розгляду в даному провадженні є лише ухвала суду про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

В даному рішенні Конституційний Суд України констатував, що положення статей 3, 21, 29 Конституції України у системному зв`язку з частиною першою її статті 55 зобов`язують орган законодавчої влади при здійсненні регулювання обмеження права особи на свободу та особисту недоторканність у кримінальному судочинстві гарантувати такій особі право на судовий захист, у тому числі можливість оскарження в апеляційному порядку будь-яких форм та способів обмеження її конституційного права на свободу та особисту недоторканність, з обов`язковим збереженням справедливого балансу між інтересами особи та суспільства, дотриманням вимог процесуальної дієвості, ефективності, швидкості процесу тощо.

За таких обставин, переглядаючи ухвалу суду першої інстанції в частині продовження обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 строку тримання під вартою на стадії судового розгляду, суд апеляційної інстанції в межах апеляційного розгляду не може вдаватися до оцінки обґрунтованості висунутого обвинувачення, яке вже є предметом розгляду судом першої інстанції, а також вирішення питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину.

Розумність строку тримання під вартою не піддається абстрактній оцінці. Законність тримання під вартою необхідно оцінювати, виходячи з особливостей конкретної справи. Проте продовження строку тримання під вартою можна виправдати, коли є конкретні ознаки існування реальної суспільної потреби, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають вимогу права, передбаченого ст. 5 Конвенції (рішення у справі "Lavents v. Latvia" п. 70).

Відповідальність за дотримання розумних строків тримання підозрюваного під вартою покладається в першу чергу на національні судові органи (рішення у справі "Геращенко проти України" п. 100).

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу. При цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.

Враховуючи характер вчинених злочинів, застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить належної поведінки обвинувачених та може потягнути за собою настання негативних наслідків.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів вважає, що суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність законних підстав для продовження щодо обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 строку тримання під вартою, оскільки специфіка вчинення інкримінованих їм злочинів та суворість покарання, яке їм загрожує за вчинені злочини, не дає підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 про поганий стан здоров`я ОСОБА_9 то в матеріалах справи відсутні будь-які об`єктивні медичні застереження щодо неможливості утримання обвинуваченого під вартою.

З огляду на те, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, підстав для задоволення апеляційних скарг та скасування судового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Святошинського районного суду м.Києва від 17 вересня 2025 року, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено ОСОБА_9 та ОСОБА_10 строк тримання під вартою на 60 діб, тобто до 15 листопада 2025 року включно, залишити без змін, а апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 - без задоволення.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

________________ ________________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4