Справа № 463/7219/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/2411/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 25 серпня 2025 року про накладення арешту на майно,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

адвоката ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а :

вищезазначеною ухвалою клопотання задоволено.

Накладено арешт шляхом заборони користування, розпорядження, чи відчуження на транспортний засіб марки «MAN», моделі «TGL 12.220» з д.н.з НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_2 (зареєстрована: АДРЕСА_1 ) на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 12.07.2024.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 25.08.2025, постановити нову ухвалу про відмову в задоволені клопотання.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що транспортний засіб належить на праві власності ОСОБА_7 . Даний автомобіль перебував у користуванні ОСОБА_9 , який систематично займається перевезеннями (доставкою) товарів, а пошук відповідних запитів шукає через мережу інтернет.

Так, 03.08.2025 року, черес сайт Lardi-Trans ОСОБА_9 знайшов оголошення про те, що необхідно автомобіль з гідробортом для перевезення товару в межах Львівської області. Діючи згідно домовленостей, такий приїхав у визначений час та місце, погрузив товар та коли виїжджав з території за адресою: АДРЕСА_2 був зупинений працівниками поліції, а згодом даний товар разом із автомобілем вилучені.

Зазначає, що ні ОСОБА_7 , як власник арештованого автомобіля, ні ОСОБА_9 , як водій транспортного засобу, не мають жодного відношення до кримінального провадження №0000048. Жодні особи, про яких зазначено відповідних документах, як додатки до клопотання про арешт, їм не відомі, жодних протиправних дій такі не вчиняли інших даних слідчому судді не представлено.

Власник арештованого майна чи водій транспортного засобу не був та не є підозрюваним або особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого, засудженого. Будь-які дані, які б стверджували про можливу причетність власника тимчасово вилученого майна чи водія транспортного засобу до обставин, які є об`єктом досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні відсутні.

Вважає, що вилучений транспортний засіб не відповідає критеріям речових доказів згідно зі ст.98 КПК України.

Апелянт звертає увагу на те, що первинно з клопотанням про накладення арешту звернувся старший детектив Підрозділу детективів Територіального управління БЕБ у Львівській області ОСОБА_10 .

Водночас детектив не мав права звертатися до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно третьої особи, оскільки згідно з ч.2 ст.64-2 КПК України такі повноваження має прокурор, а відтак слідчим суддею таке клопотання мало бути повернуто детективу, як особі, яка не уповноважена подавати таке клопотання.

В підтвердженням цих вимог, є те що вже 18.08.2025 року з клопотанням про арешт майна звернувся не детектив, а безпосередньо прокурор, як цього вимагає закон.

Зазначає, що з клопотанням про накладення арешту на майно третьої особи ОСОБА_7 , яке було вилучено під час проведення огляду 03.08.2025, прокурор звернувся до слідчого судді лише 18.08.2025 року поза межами строку передбаченого ч.5 ст.171 КПК України. Клопотання про поновлення строку на звернення до суду із вказаним клопотанням про арешт майна із зазначенням поважності причин пропуску такого прокурор не заявив, а тому слідчий суддя не мав права задовольняти таке клопотання.

Також, вважає, що і первинне клопотання про накладення арешту старшого детектива подано поза межами строків встановленого ч.5 ст. 171 КПК України.

Адвокат ОСОБА_6 апеляційну скаргу підтримав, просив задоволити.

Прокурор ОСОБА_8 апеляційну скаргу заперечив, просив ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження, а також наведені доводи скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності. Згідно з вимогами ст. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до пункту 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження. Статтею 132 КПК України встановлені загальні умови, що не допускають застосування заходів забезпечення кримінального провадження, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно з положеннями ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно з вимогами ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати, зокрема, правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України), наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК), розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Вказаних вимог кримінального процесуального закону слідчим суддею першої інстанції було дотримано в повному обсязі.

Так, згідно з клопотанням, Підрозділом детективів (на правах самостійного Управління) Територіального управління БЕБ у Львівській області за процесуального керівництва Львівської обласної прокуратури здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000048 від 03.08.2025 за попередньою правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 201-3 КК України.

В ході проведення досудового розслідування встановлено, що група осіб діючи за попередньою змовою, здійснюють систематичне незаконне переміщення через митний кордон України, в межах дії Львівської митниці, поза митним контролем, з приховуванням від митного контролю товарів.

Згідно з повідомленням Львівської митниці № 275/25 про протиправне діяння, що містить ознак злочину, встановлено, що 03.08.2025 близько 07:14 год. в зону митного контролю пункту пропуску «Долгобичув-Угринів» митного поста «Угринів» Львівської митниці в напрямку «в`їзд в Україну» на смугу руху «зелений коридор» заїхав автомобіль «Renault Master», державний номерний знак НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (закордонний паспорт НОМЕР_5 від 03.12.2021, орган що видав - 4641). При проведенні митних формальностей виникла підозра щодо наявності у вищевказаному транспортному засобі товарів, переміщення яких через митний кордон України заборонено чи обмежено.

Автомобіль було скеровано в місце поглибленого огляду, де було встановлено, що в транспортному засобі наявний обмежений до переміщення через митний кордон України товар, а саме: кабаноси ТМ «Kabanosy Tomka» в 173 коробках, загальною вагою 1040 кг.; сир ТМ «Stary Oleder» в 57 коробках загальною вагою 196 кг; кавоварка ТМ «Delonghi» - 1 шт., Очисник і зволожувач повітря ТМ «Dyson»- 1 шт.; Конструктор ТМ «LEGO» - 1 шт.; рідина для електронних сигарет ТМ «ELFLIO» Nic Salt в асорт. -19500 шт; мобільні телефони ТМ «Аpple» iPhone 16 серії в асортименті - 363 шт., мобільні телефони ТМ Samsung, модель Galaxy Z Fold 7-38 шт.,

Доступ до прихованого товару став можливим тільки після повного вивантаження вантажного відсіку автомобіля.

Товаросупровідні документи на момент перетину у громадянина ОСОБА_11 були відсутні. Таким чином, громадянин України ОСОБА_11 вчинив дії, спрямовані на переміщення через митний кордон України товарів з приховуванням від митного контролю з використанням засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів, тобто приховавши мобільні телефони, парфуми, рідини для куріння та інші товари під товщею коробок продуктів харчування, використовуючи їх як елемент прикриття.

Крім того, під товщею вищеописаних товарів було також виявлено прихований від митного контролю товар, а саме: парфумерні вироби різних торгових марок, виробників в асортименті та тестери до них загальною кількістю 3359 шт.

За вищевказаним фактом державним інспектором ВКЗ УБК та ПМП Львівської митниці складено протоколу ПМП №1132/11А209000/2025 від 03.08.2025 за ознаками правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 483 Митного кодексу України.

Крім цього, в ході досудового розслідування даного кримінального провадження, отримано оперативну інформацію про те, що такі дії громадянин ОСОБА_11 , спільно із іншими невстановленими на даний час особами, вчиняє систематично протягом тривалого періоду часу. Одним із місць, де останні зберігають протиправно ввезену (з приховуванням від митного контролю) на територію України продукцію у виді електронної, побутової техніки, харчових продуктів, тощо, є територія із господарськими приміщеннями за адресою: АДРЕСА_2 .

В подальшому, 03.08.2025 старшим детективом Підрозділу детективів Територіального управління БЕБ у Львівській області ОСОБА_12 проведено огляд на вуличній дорозі, поруч із господарством, що знаходиться за адресою: вул. Козацька, 2 у смт. Івано-Франкове Яворівського району Львівської області, де було виявлено транспортний засіб марки «МАN», моделі «TGL 12.220», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням громадянина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який здійснював виїзд з господарства за згаданою адресою. На питання про те, що перевозить водій ОСОБА_9 у вказаному транспортному засобі, останній відповідати відмовився. В ході огляду заявив, що у нього відсутні товаросупровідні документи на перевезення товару, відповідно жодних документів не надав. Крім цього, ОСОБА_9 добровільно надав для огляду свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, серії НОМЕР_3 на згаданий транспортний засіб.

Відповідно до вказаного свідоцтва, власником транспортного засобу марки «МАN» із д.н.з. НОМЕР_1 є ОСОБА_7 .

Проте, в ході огляду, гр. ОСОБА_9 зазначив, що транспортний засіб раніше придбав у зазначеної громадянки, однак ще не встиг здійснити переоформлення і тому право власності де-юре значиться за ОСОБА_7 , однак фактичним володільцем є він сам.

Згідно наявної оперативної інформації, громадянин ОСОБА_9 здійснював перевезення у згаданому транспортному засобі саме товарів, ввезених на територію України з приховуванням від митного контролю.

З метою виявлення та фіксації відомостей, щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, в рамках даного кримінального провадження 03.08.2025 проведено огляд місця події- зовнішній огляд транспортного засобу марки «МАN», д.н.з. НОМЕР_1 .

03.08.2025 винесено постанову про визнання вилученого в ході огляду місця події автомобіля речовим доказом.

Задовольняючи дане клопотання сторони обвинувачення, внесене в межах кримінального провадження №0000048 слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність накладення арешту на майно у зв`язку з наявністю достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, при цьому слідчим суддею було враховано розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Під час розгляду клопотання сторони обвинувачення слідчий суддя правильно встановив, що є достатні підстави вважати, що майно, на яке просять накласти арешт, відповідає вимогам ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, а тому потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи власника майна, про які йдеться в клопотанні слідчого.

З оскарженої ухвали вбачається, що слідчим суддею накладено арешт на майно, що є речовим доказом. При цьому слідчим у клопотанні зазначено підставу накладення такого арешту, а саме: з метою збереження речових доказів. Таким чином майно відповідає критеріям, визначеним ч. 1 ст. 98 КПК України.

Апеляційний суд вважає, що при вирішенні питання про арешт майна слідчим суддею на виконання вимог ч. 2 ст. 173 КПК України враховано можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, а також розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, що відповідає конституційним нормам.

Так, ЄСПЛ своїми рішеннями неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції» від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A № 52). Таким чином, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовують, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A № 98).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 7 червня 2007 року у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

На переконання апеляційного суду, слідчим суддею при ухваленні оскаржуваного рішення було враховано не лише вимоги щодо захисту фундаментальних прав власників майна та прав третіх осіб, а й «справедливий баланс» між інтересом суспільства та приватним інтересом, що узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини.

Колегія суддів також враховує, що зазначений захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, його межі у часі окреслені строками досудового розслідування, які, в свою чергу, чітко регламентуються нормами ст. 219 КПК України. Поряд з цим, власник або інший володілець майна, відповідно до вимог ст. 174 КПК України, має право звернутися із клопотанням про скасування накладеного арешту.

Апеляційний суд вважає, що клопотання прокурора про арешт майна подано з дотриманням строку, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

З матеріалів судового провадження вбачається, що з клопотанням про арешт майна, яке було вилучене 03.08.2025, детектив звернувся до слідчого судді Личаківського суду м. Львова, як зазначено в ухвалі від 08.08.2025 - 05.08.2025.

Ухвалою слідчого судді від 08.08.2025 дане клопотання було повернуто прокурору для усунення недоліків протягом 72-х годин.

Клопотання про арешт майна прокурор подав до слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова 18.08.2025 (копію ухвали прокурор отримав 18.08.2025).

На переконання апеляційного суду, прокурор подав клопотання про арешт майна з дотримання встановленого строку з таких підстав.

Відповідно до ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходами забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Частинами 1, 2 ст. 132 КПК України визначено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. Клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, якщо інше не передбачено пунктом 2 цієї частини.

Відповідно до ч. 1 ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Наведені вище норми дають підстави для висновку, що клопотання про арешт майна подається чітко визначеним суб`єктом під час досудового розслідування.

Разом з тим відповідно до п.5 ч. 1 ст. 3 КПК України досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, клопотання про закриття кримінального провадження.

Як вбачається з наявного у матеріалах справи судового провадження відомості до ЄРДР за ч. 1 ст. 201-3 КК України, було внесено 03 серпня 2025 року за №0000048.

03 серпня 2025 року детективом було здійснено огляд місця події зовнішній огляд транспортного засобу марки «MAN», номерний знак НОМЕР_1 , за результатами якого вилучено транспортний засіб та постановою детектива від 03.08.2025 вищезгаданий транспортний засіб визнано речовим доказом.

Відтак, з урахуванням наведеного та беручи до уваги те, що досудове розслідування розпочато 03.08.2025, в цей день було проведено слідчу дію - огляд місця події, за результатами якої вилучено транспортний засіб, який було визнано речовим доказом, відтак подання прокурором повторного клопотання 18.08.2025 про накладення арешту на майно (після його повернення прокурору ухвалою слідчого судді від 08.08.2025, яка отримана прокурором 18.08.2025) подано з дотриманням вимог та строків визначених ст. 171 КПК України.

Інші зазначені в апеляційних скаргах обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді у ході апеляційного розгляду не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскаржуване рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, апеляційні скарги - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 25 серпня 2025 року про накладення арешту на майно залишити без змін, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4