Житомирський апеляційний суд
Справа №295/6/25 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/454/25
Категорія ст. 81 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2025 року колегія суддів Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю

секретаря: ОСОБА_5

захисника: ОСОБА_6

прокурора: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 29 січня 2025 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про його умовно-дострокове звільнення,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Богунського районного суду м.Житомира від 29 січня 2025 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про його умовно-дострокове звільнення.

Суд дійшов висновку, що засуджений за час відбування покарання має близько сорока стягнень за порушення, які він вчиняв протягом строку відбування покарання, має лише два заохочення за 2022 рік, не виявляє бажання працювати, зокрема, у господарчій обслузі та по благоустрою колонії, що у сукупності свідчить про те, що ОСОБА_8 сумлінною поведінкою і ставленням до праці не довів своє виправлення.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою задовольнити клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_8 .

Вважає, що судом не враховано всі обставини, а саме повне визнання вини, пояснення засудженого щодо обставин відбування покарання, причини накладення стягнень, причини про неможливість його працевлаштування.

Стверджує, що суд в повній мірі не врахував наявність двох заохочень.

Зазначає, що майже всі стягнення погашені.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, який підтримав апеляційну скаргу, заперечення прокурора на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення у відповідності з вимогами ст. 81 КК України та ст.ст. 537, 539 КПК України, з достатньою повнотою з`ясувавши, чи довів засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці своє виправлення та чи відбув він у встановленому законом порядку необхідний строк покарання.

Так, вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 19.06.2016 ОСОБА_8 засуджено за п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 70 КК України до 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке належить обвинуваченому на праві приватної власності.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 12.06.2017 ОСОБА_8 на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення з 06.08.2015 по 12.06.2017.

Отже, ОСОБА_8 засуджений за вчинення умисного особливо тяжкого злочину. Початок строку: 06.08.2015. Кінець строку: 01.10.2028. 3/4 строку відбув - 31.12.2024.

Як вбачається з характеристики, затвердженої начальником ДУ «Житомирська виправна колонія (№ 4)» ОСОБА_8 у місцях позбавлення волі відбуває покарання з 11.08.2015. За час перебування в ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» до 13.08.2017 характеризувався негативно, допустикав порушення режиму тримання, за що неодноразово притягувався до дисциплінарної відповідальності начальником установи. За час відбування покарання в ДУ «Житомирська виправна колонія (№4)» засуджений допустив тридцять вісім порушень режиму тримання, за що притягався до дисциплінарної відповідальності правами начальника установи та тричі був поміщений до ДІЗО строком на 14 діб (востаннє 02.04.2024) неодноразового йому оголошувались суворі догани.

ОСОБА_8 мав нестабільну роботу по господарчій обслузі колонії, за що одержав 2 заохочення, проте, на даний час не виявляє бажанням працювати. За характером скритний, хитрий, у своїй поведінці не завжди постійний. Перебуває на профілактичному обліку як особа схильна до самоушкодження. Вину у вчиненні злочину не визнав, має непогашений позов.

Відповідно до ст. 123 Кримінально-виконавчого кодексу України займається за програмою диференційованого виховного впливу «Фізкультура та спорт», завдання програми не виконує, не відвідує спортивний майданчик. Зі слів має бажання змінити своє життя, про те не усвідомлює, що саме потребує змін, не робить належних висновків.

Із матеріалів особової справи засудженого вбачається, що 10.01.2025 на спільному засіданні комісії державної установи «Житомирська виправна колонія (№4)» та спостережної комісії при Житомирському міськвиконкомі розглядалось питання про застосування до ОСОБА_8 ст. 81 КК України та відмовлено у клопотанні перед судом про умовно-дострокове звільнення засудженого .

У відповідності до висновку комісії із урахуванням критеріїв виправлення засудженого, характеристики під час відбування покарання, психологічної характеристики засудженого, підсумкової оцінки ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та результатів індивідуальної програми соціально виховної роботи ОСОБА_8 отримав 46 балів (менше ніж 60), що свідчить про те, що засуджений не став на шлях виправлення і не довів своє виправлення.

Колегія суддів, з врахуванням цих даних про особу засудженого ОСОБА_8 погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність переконливих даних, що свідчать про те, що він своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці за весь час відбування покарання довів своє виправлення, а тому не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 .

Доводи апеляційної скарги, що судом не враховано повне визнання вини, пояснення засудженого щодо обставин відбування покарання, причини накладення стягнень, причини про неможливість його працевлаштування є голослівними, оскільки суд врахував всі обставини з якими закон пов`язує умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та прийшов до законного та обґрунтованого рішення про відмову у такому звільненні ОСОБА_8 .

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що умовно-дострокове звільнення застосовується у кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до дискреційних повноважень суду, зважаючи на те, що засуджений за час відбування покарання має близько сорока стягнень за порушення, які він вчиняв протягом строку відбування покарання, має лише два заохочення за 2022 рік, не виявляє бажання працювати, зокрема, у господарчій обслузі та по благоустрою колонії, що у сукупності свідчить про те, що ОСОБА_8 сумлінною поведінкою і ставленням до праці не довів своє виправлення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування ухвали суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 29 січня 2025 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про його умовно-дострокове звільнення - без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді: