У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши апеляційну скаргу прокурора Березнегуватського відділу Баштанської окружної прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Снігурівського районного суду Миколаївської області від 29.10.2025 року, якою щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Снігурівка Снігурівського району Миколаївської області, громадянина України, українця, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України,

- обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з забороною покидати місце проживання з 21:00 години до 06:00 години наступної доби, до 27 грудня 2025 року (включно).

учасники судового провадження:

прокурор: ОСОБА_5 ( в режимі відеоконференції)

підозрюваний: ОСОБА_6 ( в режимі відеоконференції)

захисник: ОСОБА_7 ( в режимі відеоконференції)

в с т а н о в и в :

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання старшого слідчого СВ ВП № 2 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_6 та застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 27 грудня 2025 року (включно).

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції:

Відмовлено в задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 .

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши залишати місце свого тимчасового проживання за адресою: АДРЕСА_2 , з 21:00 години до 06:00 години наступної доби, до 27 грудня 2025 року (включно).

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, покладено на підозрюваного ОСОБА_6 додаткові обов`язки.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Прокурор вважає, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою та незаконною.

На думку прокурора, враховуючі наявність встановлених на досудовому слідстві ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, до підозрюваного ОСОБА_6 слід застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки будь-який інший запобіжний захід не здатний запобігти наявним ризикам.

Також прокурор зазначає, що слідчий суддя безпідставно не взяв до уваги обставини кримінального правопорушення, суспільну небезпечність кримінального правопорушення та наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, та прийшов до помилкового висновку, що слід відмовити у задоволені клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 .

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Під час розгляду клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 слідчим суддею встановлені наступні обставини.

У провадженні СВ ВП № 2 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області перебуває кримінальне провадження № 0000354 від 27 жовтня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

Органом досудового розслідування ОСОБА_6 підозрюється в тому, що він в період часу з лютого 2022 року по 27.10.2025, більш точного часу в ході проведення досудового розслідування встановити не представилось можливим, перебуваючи в м. Снігурівка Снігурівської ОТГ Баштанського району Миколаївської області, більш точне місце досудовим розслідування не встановлено, виявив: вибуховий пристрій, а саме корпус ручної гранати типу Ф1 та підривач типу УЗРГМ-2, які перебували в розібраному стані, а також три 40-мм гранатометні постріли типу ВОГ-25. В цей час у ОСОБА_6 , який достовірно знаючи, що виявлені предмети є вибуховими пристроями, виник протиправний умисел, направлений на незаконне поводження з вибуховими пристроями.

В зазначений період часу, реалізуючи свій протиправний умисел, направлений на незаконне придбання зазначених вище вибухових пристроїв, а також їх подальше зберігання, в порушення вимог Положення про дозвільну систему, що затверджене постановою КМУ № 576 від 12.10.1992 року №576, Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 622 від 21.08.1998, ОСОБА_6 перебуваючи в м. Снігурівка Снігурівської ОТГ Баштанського району Миколаївської області, більш точне місце досудовим розслідування не встановлено, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, діючи умисно та незаконно, не маючи передбаченого законом дозволу, виявлені ним вибухові пристрої, а саме корпус ручної гранатою типу Ф1 і підривач типу УЗРГМ-2, та три 40-мм гранатометні постріли типу ВОГ-25 привласнив собі, тим самим незаконно придбав вибухові пристрої.

У послідуючому, ОСОБА_6 , продовжуючи реалізовувати свій протиправний умисел, направлений на незаконне зберігання вибухових пристроїв, в період часу з лютого 2022 року по 27.10.2025, більш точного часу в ході проведення досудового розслідування встановити не представилось можливим, корпус ручної гранати типу Ф1 з підривачем типу УЗРГМ-2, три 40-мм гранатометні постріли типу ВОГ-25 упакував до полімерного пакету та запаковані вказаним чином вибухові пристрої неодноразово перевозив з собою до домоволодінь в яких тимчасового проживав, останнім з яких є домоволодіння співмешканки ОСОБА_8 , розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , де зберігав без передбаченого дозволу в приміщенні гаражу.

27.10.2025 близько 00 год. 11 хв. ОСОБА_6 посварившись з своєю співмешканкою ОСОБА_8 та дізнавшись, що співмешканка викликає працівників поліції забравши з приміщення гаражу корпус ручної гранати типу Ф1 з підривачем типу УЗРГМ-2, три 40-мм гранатометні постріли типу ВОГ-25 в полімерному пакеті переніс їх до автомобіля марки ВАЗ 21061, з державним реєстраційним номером НОМЕР_1 , який перебуває у його фактичному користуванні та помістив під заднє пасажирське сидіння в салоні автомобіля, де в подальшому незаконно зберігав, для власних цілей без передбаченого законом дозволу до 27.10.2025, до моменту вилучення їх у ході проведення санкціонованого обшуку.

27.10.2025 о 23 год. 15 хв. ОСОБА_6 затримано в порядку ст.208 КПК України.

28.10.2025 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 263 КК України.

Слідчим подано клопотання про застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в якому зазначено, що останній підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених ч.1ст.177 КПК України. Прокурор в судовому засіданні зазначив, що неможливо запобігти вказаним у клопотанні ризикам шляхом застосування іншого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Відмовляючи в задоволенні клопотання слідчого, слідчий суддя врахував обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення, вагомість наявних доказів на підтвердження обґрунтованості підозри, наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, але дійшов висновку, що прокурором не доведено, що до підозрюваного неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід для запобігання наявним ризикам, можливо застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний час доби задля забезпечення матеріальними джерелами для існування із покладенням обов`язків, які на думку суму у повній мірі забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали судового та кримінального проваджень, розглянувши апеляційну скаргу в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для обмеження особи в пересуванні має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 181, 194 КПК України.

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно до матеріалів судового провадження, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, яке відповідно до статті 12 КК України є тяжким та за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років.

Як убачається з оскаржуваної ухвали, слідчий суддя дотримався вимог закону та зазначив, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, є доведеними ризик переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності та ризик незаконного впливу на свідка, враховуючи, що ОСОБА_6 , будучи обізнаним про її місце мешкання, може вжити заходів до здійснення на нею тиску.

При цьому, слідчий суддя, дійшов вірного висновку, що з врахуванням того, що прокурором не надано відомостей в судовому засіданні, що підозрюваний на цей час вже переховувався від слідства чи суду, або перешкоджав кримінальному провадженню, або підозрюється у вчиненні іншого кримінального правопорушення, є недоведеними ризики, передбачені п.4 та п.5 ч.1 ст.177 КПК України.

Слід зазначити, що в клопотанні слідчого відсутнє достатнє обґрунтування, що більш м`який запобіжний захід від такого виняткового запобіжного заходу, як тримання під вартою, не здатний запобігти ризикам у цьому кримінальному провадженні. Прокурором в судовому засіданні апеляційного суду також не доведено необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_6 виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Судом оцінено репутацію підозрюваного, який раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, характеризується посередньо, наявність міцних соціальних зв`язків, враховано фактичні обставини кримінального правопорушення у вчиненні якого він підозрюється та вірно застосовано саме такий запобіжний захід, як домашній арешт. Апеляційний суд погоджується з таким рішенням суду першої інстанції, та вважає, що саме цей запобіжний захід, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги прокурора щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді є безпідставними.

Апеляційний суд вважає ухвалу слідчого судді законною і обґрунтованою, а відтак не вбачає підстав для її скасування, у зв`язку з чим, апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу прокурора Березнегуватського відділу Баштанської окружної прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Снігурівського районного суду Миколаївської області від 29.10.2025 року, щодо ОСОБА_6 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: