КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/1408/2026 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2026 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 08 грудня 2025 року щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженця м. Києва, українця, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, який не має на утриманні осіб, які потребують піклування, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309, ч. 3 ст. 153 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 08 грудня 2025 рокузадоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП у м. Києві ОСОБА_9 , погоджене заступником начальника відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_8 , про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовжено строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 38 днів у межах строку досудового розслідування, тобто до 15.01.2026 року (включно), без визначення застави.

Контроль за виконанням ухвали покладено на прокурора у вказаному кримінальному провадженні.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 08 грудня 2025 року про продовження застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави скасувати.

Обгрунтовуючи скаргу, апелянт посилається на те, що оскаржувана ухвала слідчого судді є незаконною, необґрунтованою, такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права.

Апелянт зазначає, що до клопотання про продовження застосування запобіжного заходу слідчим додані незавірені копії матеріалів досудового розслідування (в тому числі відсутній ЕЦП), які жодним чином не обґрунтовують таке клопотання. В порушення норм кримінального процесуального закону України на підставі таких, ніким не завірених у передбаченому законом порядку, копій документів, слідчим суддею прийнято необґрунтоване рішення.

На переконання захисника, ризики, описані в клопотанні органу досудового розслідування та у подальшому встановлені слідчим суддею, є непідтвердженими та надуманими. Підозра ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 263 та за ч. 3 ст. 153 КК України є необґрунтованою. Досудовим розслідуванням навіть не встановлено час вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 153 КК України. Підозра в цій частині не обґрунтовується будь-якими показами свідків та іншими доказами.

Органом досудового розслідування станом на 09.12.2025 р. підозрюваного ОСОБА_7 навіть не допитано у якості підозрюваного та йому не надано стороною обвинувачення процесуальної можливості доводити свою невинуватість та спростовувати викладені в підозрі фактичні обставини.

Захисник стверджує, що подане клопотання є необґрунтованим, а ризики не доведеними належними та достатніми доказами, а тому клопотання не підлягає задоволенню.

Крім цього, апелянт посилається на те, що відповідно до статті 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу. Таким чином, оскаржувана ухвали слідчого судді постановлена та складена з істотним порушенням кримінального процесуального закону, а саме статті 183 КПК України. У зв`язку із відсутністю та не підтвердженням ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, необґрунтованістю повідомлення про підозру, а також відсутністю необхідності застосовувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Розглядаючи клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 199 КПК України.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, слідчим управлінням ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000363 від 25.07.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 156, ч. 1 ст. 156-1, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309, ч. 3 ст. 303-1 КК України.

14.10.2025 року ОСОБА_7 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

15.10.2025 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру, яка змінена 27.11.2025, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 153 КК України, а саме у вчиненні будь-яких насильницьких дій сексуального характеру, не пов`язаних із проникненням в тіло іншої особи (сексуальне насильство), без добровільної згоди потерпілої особи, вчинене щодо неповнолітньої особи; за ч. 1 ст. 309 КК України - у незаконному придбанні та зберіганні наркотичного засобу без мети збуту; за ч. 1 ст. 263 КК України - у придбанні та зберіганні бойових припасів, вибухових речовин та вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 16.10.2025 до підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 58 днів без визначення застави, тобто до 12.12.2025 включно.

Постановою заступника Київської міської прокуратури від 03.12.2025 продовжено строки досудового розслідування у даному провадженні до трьох місяців, а саме до 15.01.2026.

05.12.2025 року старший слідчий СУ ГУНП у м. Києві ОСОБА_9 , за погодженням із заступником начальника відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_8 , звернулась до слідчого суді Голосіївського районного суду міста Києва з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 38 днів у межах строку досудового розслідування, тобто до 15.01.2026 року (включно), без визначення застави.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначав, що у ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_7 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, не пізніше 14.10.2025, незаконно придбав за невстановлених обставин та без відповідного дозволу зберігав за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - канабіс, масою 340,52 г, а також бойові припаси та вибухові пристрої, а саме: 1 артилерійський снаряд 30 мм, 341 патронів, які є боєприпасами та належать до нарізної вогнепальної зброї, два запали дистанційної дії УЗРГМ; запалами дистанційної дії УЗРГМ-2; 4 корпуси ручної осколкової гранати Ф-1; 2 корпуси ручної осколкової гранати РГД-5, які були вилучені працівниками поліції 14.10.2025 року під час обшуку.

Крім цього, у невстановлені досудовим розслідуванням день та час, але не пізніше лютого 2024 року, у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на вчинення насильницьких дій сексуального характеру. Так, у невстановлені досудовим розслідуванням день та час, але не пізніше лютого 2024 року, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_7 , перебував за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , разом з раніше знайомим йому неповнолітнім ОСОБА_10 , який залишився на ночівлю в його квартирі. Скориставшись безпорадним станом неповнолітнього ОСОБА_10 , ОСОБА_7 вчинив насильницькі дії сексуального характеру, не пов`язані з проникненням у тіло потерпілого без добровільної згоди на то останнього.

14.10.2025 року ОСОБА_7 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

15.10.2025 року йому повідомлено про підозру у зберіганні, придбанні бойових припасів без передбаченого законом дозволу, а також, у вчиненні будь-яких насильницьких дій сексуального характеру, не пов`язаних із проникненням в тіло іншої особи, без добровільної згоди потерпілої особи (сексуальне насильство), вчинене щодо неповнолітньої особи, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263 та ч. 3 ст. 153 КК України.

В подальшому, 27.11.2025 року ОСОБА_11 вручено повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри та нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309, ч. 3 ст. 153 КК України.

Слідчий стверджує, що обґрунтованість підозри, про яку повідомлено ОСОБА_7 , доводиться зібраними під час досудового розслідування доказами, а саме даними, які здобуті за наслідками проведення негласних слідчих (розшукових) дій - зняття інформації з електронних комунікаційних мереж, спостереження за особою ( ОСОБА_7 ), обстеження публічно недоступних місць (житла ОСОБА_7 ), під час яких встановлено, що ОСОБА_7 підтримує спілкування з неповнолітніми особами чоловічої статі, при спілкуванні із якими використовує пестливі слова, запрошує їх до себе додому вжити алкогольні напої, а в разі відмови погрожує. Також слідчий посилається на дані протоколу обшуку, під час якого було вилучені заборонені речі та майно, комп`ютерну техніку, мобільні телефони тощо, протоколами допиту свідка ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , потерпілого ОСОБА_10 , висновками експерта від 15.10.2025 № СЕ-19/111-25/63550-БЛ за результатами судової балістичної експертизи, а також від 07.11.2025 № СЕ-19/111-25/63884-БЛ, висновками судової вибухово-технічної експертизи від 24.10.2025 № СЕ-19/111-25/63763-ВТХ, судової експертизи матеріалів, речовин та виробів від 23.10.2025 № СЕ-19/111-25/63985-НЗПРАП тощо.

16.10.2025 року ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва щодо ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 12.12.2025 року включно, без визначення розміру застави.

Слідчий також вказав, що постановою прокурора від 03.12.2025 року строк досудового розслідування у вказаному провадженні продовжений до трьох місяців, а саме до 15.01.2026 року включно, між тим, завершити його у визначений строк орган досудового розслідування можливості не має, оскільки необхідно провести ряд слідчих дій, необхідних для беззаперечного доведення вини підозрюваного у інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень та виконати наступні слідчі дії, а саме: отримати висновок судової психологічної експертизи відносно ОСОБА_10 , ОСОБА_14 ; призначити та провести комплексну судову психолого-психіатричну експертизу підозрюваного ОСОБА_7 ; призначити мистецтвознавчу експертизу, за результатами огляду планшету від 30.10.2025; провести детальні огляди речових доказів, вилучених в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_7 а саме: мобільних телефонів, ноутбуку, планшету, які можуть містити в собі інформацію про вчинення інших кримінальних правопорушень ОСОБА_7 ; отримати матеріали виконаного доручення від оперативних працівників КМУ ДВБ НП України, наданого 17.10.2025 на виконання, тощо.

У клопотанні слідчий зазначив, що ризики, які стали підставою для застосування запобіжного заходу стосовно підозрюваного ОСОБА_7 не зменшилися та продовжують існувати. Зокрема, на думку слідчого продовжують існувати ризики, передбачені пунктами 1-5 частини 1 статті 177 КПК України, а саме: переховуватися від органу досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на інших фігурантів, які вчиняють аналогічну злочинну діяльність та інформацією щодо яких володіє ОСОБА_7 , потерпілих та свідків, інших осіб, процесуальний статус яких ще не встановлений, на осіб які причетні до вчинення вищевказаних злочинів, сприяють їм та/або володіють інформацією щодо злочинної діяльності підозрюваного; перешкоджати кримінальному провадженню, шляхом впливу/інформування про власне викриття осіб, які володіють інформацією, яка має значення для кримінального провадження з метою недопущення зібрання доказів злочинної діяльності підозрюваного та інших осіб, у групі з якими останній вчиняв злочини аналогічного характеру; вчиняти інші кримінальні правопорушення та продовжити кримінальні правопорушення, у яких підозрюється.

Розглядаючи можливість застосування альтернативних запобіжних заходів, слідчий вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, оскільки, на його думку, застосування більш м`яких запобіжних заходів на даній стадії неможливе, черев наявність вищезазначених ризиків, які є реальними, стійкими, триваючими. Такий захід буде гарантією того, що підозрюваний буде дотримуватися належної процесуальної поведінки без додаткових стимулюючих факторів. Характер та фактичні обставини інкримінованих ОСОБА_7 діянь, свідчать про його підвищену суспільну небезпеку.

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 08 грудня 2025 року задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП у м. Києві ОСОБА_9 , погоджене заступником начальника відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_8 , про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовжено строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 38 днів у межах строку досудового розслідування, тобто до 15.01.2026 року (включно), без визначення застави.

Контроль за виконанням ухвали покладено на прокурора у вказаному кримінальному провадженні.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом. Сукупний строк тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого під час досудового розслідування не повинен перевищувати:

1) шести місяців - у кримінальному провадженні щодо нетяжкого злочину;

2) дванадцяти місяців - у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання особи під вартою згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу. Тобто при вирішенні цього питання слідчий суддя керується загальними приписами, які регулюють застосування відповідного запобіжного заходу, однак з урахуванням додаткових відомостей і спливу строку досудового розслідування.

Згідно вимог ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно ч. 4 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Тобто розглядаючи клопотання органу досудового розслідування про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення, в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

На переконання колегії суддів, при прийнятті рішення про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , слідчий суддя дійшов правильного висновку про доведеність наявності обставин, які свідчать про обґрунтованість підозри останнього у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309, ч. 3 ст. 153 КК України, що підтверджується фактичними даними, наданими суду та наведеними у рішенні слідчого судді.

Перевіряючи доводи та обставини, на які посилається слідчий у клопотанні, слідчим суддею з`ясовано, що наведені у клопотанні дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Виклад обставин, що дають підстави підозрювати ОСОБА_7 у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень, слідчим суддею зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, що їх підтверджують.

У даному кримінальному провадженні зв`язок підозрюваного ОСОБА_7 з вчиненими кримінальними правопорушеннями підтверджується наявними у кримінальному провадженні доказами. Сукупність цих доказів дають підстави вважати, що причетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень є вірогідною, що дає підстави для продовження йому строку тримання під вартою з метою запобігання ризикам, встановленим та доведеним стороною обвинувачення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема рішення у справах «Фокс, Камбел і Харлі проти Об`єднаного Королівства» від 30 серпня 1990 року, «Мюррей Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

При цьому колегія суддів бере до уваги, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про продовження існування ризиків переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, сховання або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінальних правопорушень, у яких підозрюється.

Такого висновку слідчий суддя дійшов з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, а також з огляду на характер та наслідки кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він підозрюється.

Слідчий суддя дослідив доводи клопотання слідчого щодо обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попереднього судового рішення про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 та встановив, що органу досудового розслідування необхідно провести ряд слідчих (розшукових) та процесуальних дій, без проведення яких закінчення досудового розслідування є неможливим.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, в сукупності із вищезазначеними обставинами, слідчий суддя врахував дані про особу підозрюваного, його вік та стан здоров`я, майновий та сімейний стан, репутацію, спосіб життя, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти ризикам, які зазначені у клопотанні слідчого.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає обґрунтованим висновок слідчого судді про необхідність продовження на даній стадії досудового розслідування підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів може виявитися недостатнім для забезпечення існуючих ризиків, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону і правовими позиціями ЄСПЛ.

На переконання колегії суддів, таке обмеження права ОСОБА_7 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

З урахуванням вказаного, на думку колегії суддів, станом на день розгляду клопотання слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою, оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшилися з часу застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти таким ризикам.

Наявність обставин, які б давали підстави вважати про достатність застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 , ніж тримання під вартою, колегією суддів не встановлено під час перегляду оскаржуваної ухвали.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що ухвала суду відповідає вище вказаним вимогам, а слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для продовження підозрюваному ОСОБА_7 строку тримання під вартою, без визначення розміру застави, обґрунтувавши це тим, що у відповідності до положень п. 3 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

На переконання колегії суддів, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, є пропорційним тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, співрозмірним із тяжкістю інкримінованих підозрюваному кримінальних правопорушень, у повній мірі зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 та запобігти встановленим в ході апеляційного розгляду ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України. Підстав вважати його завідомо непомірним для підозрюваного колегія суддів не вбачає.

Викладені в апеляційній скарзі захисника доводи про недоведеність наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, є безпідставними, оскільки слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні дані та долучені до нього матеріали свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні останнім зазначених кримінальних правопорушень.

Такий висновок слідчого судді ґрунтується на доданих слідчим до клопотання матеріалах. Останні містять дані, які вказують на причетність підозрюваного до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

При цьому, слід зазначити, що для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої, затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, оцінки належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

З наведених підстав, доводи апеляційної скарги захисника про відсутність належних доказів на підтвердження у діях ОСОБА_7 складів інкримінованих йому злочинів, є передчасними та такими, що підлягають вирішенню під час розгляду кримінального провадження по суті.

Твердження апелянта про недоведеність наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними.

Ризики, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Враховуючи характер, тяжкість та конкретні обставини кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_7 , характер, специфіку та обставини інкримінованих йому дій, дані про особу підозрюваного у сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що слідчим у клопотанні та прокурором у судовому засіданні доведено продовження існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити речі чи документи, які мають значення для кримінального провадження; незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином чи вчинити інше кримінальне правопорушення.

Дослідивши доводи сторони захисту у цій частині, колегія суддів дійшла висновку про відсутність у справі належних доказів, які б підтверджували, що встановлені слідчим суддею ризики на день апеляційного розгляду клопотання відсутні.

Всі інші обставини, на які посилалась сторона захисту під час апеляційного розгляду, не є безумовними підставами для скасування оскаржуваного рішення та висновків слідчого судді не спростовують.

Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді місцевого суду постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що згідно з вимогами ст. 203 КПК України, ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом. Тобто, законодавцем встановлено певний процесуальний запобіжник, що унеможливлює обмеження прав особи поза межами кримінального провадження.

Станом на час розгляду апеляційної скарги захисника, строк дії оскаржуваної ухвали слідчого судді закінчився 15 січня 2026 року.

Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 20.05.2019 року у справі № 532/308/15-к (провадження № 13-23зво19), скасування такої ухвали про обрання запобіжного заходу, яка вже виконана, в жодному разі не може призвести до відновлення прав особи.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування та застосування до підозрюваного іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, колегія суддів не знаходить.

Враховуючи викладене, рішення слідчого судді суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, в порядку та межах, передбачених на даній стадії провадження, у зв`язку із чим апеляційна скарга захисника з викладеними в ній доводами задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 194, 199, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 08 грудня 2025 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4