КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 759/5489/23 Головуючий І-ої інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/4397/2025 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 15 серпня 2024 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. П`ятигори Тетіївського району Київської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, одруженого, працюючого в КП «ШЕУ Солом`янського району м. Києва» на посаді водія, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Застосовано ст.75 КК України та звільнено ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік.

Зобов`язано ОСОБА_7 згідно ст.76 КК України періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ПАТ НАСК «Оранта» та ОСОБА_7 - задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_9 41350 грн матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 250000 грн моральної шкоди.

В задоволенні вимог про стягнення витрат на правову допомогу - відмовлено.

Вирішено питання щодо речових доказів та стягнення процесуальних витрат.

Згідно вироку, ОСОБА_7 11.12.2022, приблизно о 16 год. 02 хв., керуючи автомобілем «Ford Mondeo», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Я. Коласа, 10 в м. Києві скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_9 , внаслідок чого останньому спричинено середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Так, ОСОБА_7 , 11.12.2022 року, приблизно о 16 год. 02 хв., керуючи на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , посвідчення водія серії НОМЕР_3 та поліса обов`язкового страхування наземних транспортних засобів № 211422944, технічно справним автомобілем «Ford Mondeo», д.н.з. НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині вул. Я.Коласа в м. Києві, зі сторони бул. Р.Роллана в напрямку вул. Г. Юри наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, який позначений відповідними дорожніми знаками та дорожньою розміткою.

В цей же час на проїзну частину вул. Я. Коласа, зі сторони буд. № 23 в напрямку буд № 10 в м. Києві по нерегульованому пішохідному переході, зліва на право по ходу руху водія ОСОБА_7 , в темпі звичайної ходи, розпочав рух пішохід ОСОБА_9 .

В подальшому, ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «Ford Mondeo», д.н.з. НОМЕР_1 , проявив неуважність до дорожньої обстановки, не впевнився у безпеці, не зупинився перед нерегульованим пішохідним переходом в межах якого перебував пішохід і не надав останньому пріоритет, здійснив наїзд на ОСОБА_9 , чим порушив правила безпеки дорожнього руху, а саме не виконав вимоги Правил дорожнього руху України, які діють з 01.01.2002 року (зі змінами):

- п. 1.3, згідно якого учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

- п. 1.5, згідно якого дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю чи здоров`ю громадян завдавати матеріальних збитків;

- п. 2.3 (б), який зобов`язує водія транспортного засобу, для забезпечення безпеки дорожнього руху бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розташування та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керуванням цим засобом у дорозі; (д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.

- п. 18.1, згідно якого водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_9 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 042-126-2023 від 17.03.2023 року були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді:

а) закрита травма лівого стегна: перелом великого вертлюга лівої стегнової кістки (зі зміщенням);

б) закрита травма правої гомілки: уламковий перелом верхньої третини діалізу правої великогомілкової кістки (зі зміщенням уламків); уламковий перелом головки правої малогомілкової кістки (зі зміщенням);

в) синець та садно (без опису морфології) у лобній ділянці голови справа; множинні садна (без опису морфології) тіла, які в сукупності відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості.

Порушення водієм ОСОБА_7 , Правил дорожнього руху та заподіяння пішоходу ОСОБА_9 , тілесних ушкоджень середньої тяжкості, перебувають між собою у прямому причинному зв`язку.

Таким чином, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обвинувачується в тому, що він керуючи транспортним засобом-автомобілем, порушив правила безпеки дорожнього руху, внаслідок чого спричинив потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, тобто скоїв злочин, передбачений ч.1 ст.286 КК України.

Захисник ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Святошинського районного суду міста Києва від 15.08.2024 року щодо ОСОБА_7 скасувати. Винести рішення, яким ОСОБА_7 виправдати, а кримінальне провадження - закрити.

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги зазначає про те, що оскаржуваний вирок є незаконним та необґрунтованим у зв`язку з невідповідністю фактичним обставинам кримінального провадження, а саме - висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Зазначає, що суд першої інстанції зробив хибні висновки з приводу того, що обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, не визнав, з висновками експертизи не погодився, вважає, що ПДР не порушував. У зв`язку з тим, що ОСОБА_7 свої показання з приводу висновку експертизи, порушення ПДР суду не надавав.

Суд дійшов до хибних висновків з приводу того, що вина ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину доводиться іншими доказами. Так, старшим слідчим СВ Святошинського УП ГУНП у місті Києві ОСОБА_10 за дорученням без номера та дати, яке підписане прокурором Святошинської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_11 , було оголошено ОСОБА_7 в порядку ст. 290 КПК України про закінчення досудового розслідування. Захисник зауважує, що під час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження встановлено відсутність підпису уповноваженої особи на постанові про призначення групи слідчих від 12.12.2022 року, а отже вказана постанова є незаконною та не відповідає вимогам, передбаченим ч.5 ст. 110 КПК України. Таким чином, в даному кримінальному провадженні, на думку захисника, слідчий був відсутній.

Звертає увагу, що за клопотанням сторони захисту про долучення постанови начальника СВ Святошинського УП ГУНП у місті Києві ОСОБА_12 від 12.12.2022 про призначення групи слідчих у кримінальному провадженні №0003479 від 12.12.2022 за ознакам кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286, стороною обвинувачення згодом, тобто не в день заявленого клопотання, а на наступне судове засідання, долучено вказану постанову, але вже підписану з «факсимільною печаткою». Захисник зазначає, що кримінальним процесуальним кодексом не передбачено можливість факсимільного відтворення підпису для посвідчення процесуальних документів. Таким чином, витяг з ЄРДР не може замінити процесуального рішення про визначення групи слідчих у кримінальному провадженні, яке має бути оформлено постановою. Отже, відсутність такого процесуального рішення в матеріалах кримінального провадження обумовлює недопустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, як таких, що зібрані не уповноваженою на те особою.

Крім того, на думку захисника, суд хибно бере до уваги те, що ОСОБА_7 , будучи ознайомленим з оригіналами матеріалів досудового розслідування, в порядку ст.290 КПК України, копії з них не робив, протягом року судового розгляду на дані обставини не посилався, зауважень, клопотань при ознайомленні не заявляв, що підтверджується протоколом про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 24.03.2023 року, а походження копії постанови без підпису, залишилось невстановленим. Тобто, суд не перевірив та не був зацікавленим у встановленні обставин стосовно клопотання, яке подано захисником ОСОБА_8 , що свідчить про те, що суд є упередженим, необ`єктивним та некваліфікованим.

Захисник звертає увагу, що в дебатах прокурор просив призначити покарання ОСОБА_7 у вигляді штрафу у розмірі 4 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян та позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік, сторона потерпілого підтримала прокурора. Однак, суд призначив зовсім інше та більш суворе покарання.

Крім того, ОСОБА_7 висунуто обвинувачення без фактичного повідомлення про підозру, тобто без дотримання встановленої кримінально-процесуальним законом процедури та за відсутності належних даних про повноваження слідчого у кримінальному провадженні №0003479, який здійснював досудове розслідування. На переконання захисника, вказані порушення, допущені під час досудового розслідування, згідно зі ст.412 КПК України, є істотними, які виключають постановлення у справі обвинувального вироку.

Незважаючи на те, що вказані докази є недопустимими, у оскаржуваному вироку суд взяв на себе функцію судово-медичного експерта, оскільки станом на момент винесення вироку в матеріалах досудового розслідування та матеріалах, які додано до обвинувального акту у потерпілого ОСОБА_9 немає документів, які б свідчили про інвалідність останнього.

Крім того, суд формально взяв до уваги дані про особу обвинуваченого, який раніше несудимий, одружений, має сім`ю, позитивно характеризується за місцем роботи, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.

Зауважує, що суд врахував те, що ДТП сталося на рівній, світлій дорозі, однак відповідно до матеріалів кримінального провадження зазначено, що ДТП сталося вночі, освітлення не було, була злива і ОСОБА_7 рухався не більше 30 км/год, оскільки видимість дороги була поганою, а потерпілий був одягнутий у чорний одяг без світловідбивачів. Разом з тим, суд навіть не досліджував схему ДТП, яка також є недопустимим доказом. Крім того, ОСОБА_7 в ході судового розгляду справи показання не надавав і просив визнати докази, які були зібрані в порушення вимог Кримінального процесуального Кодексу України, недопустимими.

Захисник зазначає, що не погоджується з цивільним позовом, у зв`язку з тим, що позовна заява не відповідає вимогам ч.3 ст. 175 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, думку прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно із ст. 94 КПК України оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок, яка має здійснюватись судом за критеріями належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило ОСОБА_9 середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, обґрунтовані, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджені наявними доказами у їх сукупності, які перевірялися судом першої інстанції в ході судового розгляду. З огляду на доведеність винуватості вірною є й кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.1 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Суд навів належне мотивування своїх висновків щодо доведеності вини обвинуваченого у вчиненні злочину, за який його засуджено, з яким погоджується колегія суддів.

Так, обвинувачений ОСОБА_7 не визнав себе винним та користуючись своїм правом, визначеним ст. 63 Конституції України, від дачі показань відмовився. Також заперечував проти цивільного позову потерпілого.

Потерпілий ОСОБА_9 в суді першої інстанції показав, що 11.12.2022 року, підійшов до перехрестя вул. Я. Коласа та вул. Киприанова, в м. Києві, біля магазину «Континент», точного часу не пам`ятає, але була світла пора дня. На даному перехресті було встановлено дорожній знак «Пішохідний перехід» та нанесено дорожню розмітку, на яку він ступив, пройшов до середини вулиці, і раптом його збив автомобіль «Форд». Потерпілий отримав тілесні ушкодження у вигляді переламаної ноги, тазу, до нього підбігли люди, зупинили карету «Швидкої допомоги», яка проїжджала по вулиці та відвезла його у лікарню. ОСОБА_7 на місці ДТП до нього не підійшов, потім так само його станом не цікавився, шкоду не відшкодував, навіть витрати на лікування. Додатково ОСОБА_9 зазначив, що дорога була мокра, але чиста, дорожню розмітку і знак було добре видно.

Окрім наведених показань потерпілого, винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, повністю доводиться безпосередньо дослідженими у судовому засіданні доказами, а саме:

- даними протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 11.12.2022 року, складеного в присутності водія ОСОБА_7 , яким зафіксовано, що ДТП (наїзд на пішохода) сталася за адресою: м. Київ, вул. Якуба Коласа, 10. Дана ділянка проїзної частини є прямою, асфальтобетонною, мокрою, чистою, з нанесеною розміткою пішохідного переходу, з наявними дорожніми знаками, в тому числі «Пішохідний перехід», освітленою. На ділянці відсутні об`єкти, що обмежують оглядовість з робочого місця водія у напрямку руху, праворуч та ліворуч, також не виявлено слідів, що свідчать про переміщення об`єктів (транспортних засобів, трупів, уламків) на місці пригоди після ДТП. На місці виявлено транспортний засіб - автомобіль «Форд мондео», д.н.з. НОМЕР_1 з пошкодженнями капота та вітрового скла. Наведене підтверджується фотоматеріалами до протоколу огляду місця події від 11.12.2022, які були отримані слідчим в порядку ст. 93 КПК України від відділу розслідувань злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП у м. Києві, схемою місця ДТП. Автомобіль було поміщено на майданчик тимчасового тримання ТЗ (а.с. 77-96);

- даними протоколу додаткового огляду автомобіля «Форд мондео», д.н.з. НОМЕР_1 від 08.02.2023 за участі ОСОБА_7 , в ході якого виявлено деформацію капота в передній частині, дещо правіше у вигляді значної вм`ятини, причому решітка радіатора, бампер та номерний знак не пошкоджені. Також було виявлено значне пошкодження лобового скла з епіцентром дещо правіше з деформацією у вигляді вм`ятини всередину салону. В салоні, на торпеді присутні частини битого скла, на стальних (штампованих) колісних дисках встановлені зимові шини, які відповідають вимогам ПДР України (а.с. 97-102);

- даними висновку експерта від 17.03.2023 № 042-126-2023, згідно якого ОСОБА_9 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: а) закрита травма лівого стегна: перелом великого вертлюга лівої стегнової кістки (зі зміщенням), б) закрита травма правої гомілки: уламковий перелом верхньої третини діалізу правої великогомілкової кістки (зі зміщенням уламків); уламковий перелом головки правої малогомілкової кістки (зі зміщенням), в) синець та садно (без опису морфології) у лобній ділянці голови справа; множинні садна (без опису морфології) тіла, які в сукупності відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості;

- даними висновку експерта від 14.03.2023 № СЕ-19/111-23/12053-ІТ, згідно якого в даній дорожній ситуації, з технічної точки зору, водій автомобіля «Форд мондео», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_7 повинен був керуватися вимогами пунктів 12.2; 18.1 ПДР України. Для оцінки дій пішохода ОСОБА_9 в умовах виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди спеціальних знань в галузі судової автотехніки не потрібно, вони (дії) можуть бути оцінені органами досудового розслідування самостійно, відповідно до вимог розділу 4 чинних ПДР України. В даній дорожній ситуації в діях водія автомобіля «Форд мондео», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_7 , експертом, з технічної точки зору, невідповідностей вимогам пункту 12.2 ПДР України не вбачається, а вбачаються невідповідності вимогам пункту 18.1 ПДР України. В даній дорожній ситуації водій автомобіля «Форд мондео», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_7 з моменту виходу пішохода на пішохідний перехід мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода, шляхом застосування екстреного гальмування, тобто мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода шляхом виконання пункту 18.1 ПДР України.

- даними висновку експерта від 14.02.2023 № СЕ-19/111-22/56533-ІТ, згідно якого на момент огляду автомобіля «Форд мондео», д.н.з. НОМЕР_1 гальмівна система та система рульового керування знаходяться в працездатному стані.

Дослідивши безпосередньо під час судового провадження вищенаведені докази та показання потерпілого, суд першої інстанції визнав їх належними та допустимими, та оцінивши їх за своїми внутрішніми переконаннями дійшов обґрунтованих висновків про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, а твердження захисника про відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження вини обвинуваченого у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення були предметом ретельної перевірки судом першої інстанції.

Зазначені докази узгоджуються між собою, не містять суперечностей, прямо підтверджують існування обставин, що підлягали доказуванню у кримінальному провадженні, сумнівів щодо їх достовірності не викликають, а доводи сторони захисту, викладені в апеляційній скарзі і поясненнях під час апеляційного розгляду кримінального провадження, їх не спростовують.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 про недопустимість доказів, які покладені в основу вироку суду, не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції, оскільки порушень під час їх отримання визначених ст. 87 КПК України колегією суддів не встановлено.

Щодо доводів сторони захисту про те, що постанова про призначення групи слідчих від 12.12.2022 року не містить підпису, а отже є незаконною та не відповідає вимогам, передбаченим ч.5 ст. 110 КПК України, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Критеріями допустимості доказів є належний суб`єкт і джерело, дотримання процесуальної форми та фіксації, належна процедура й спосіб формування доказової бази. За наявності відповідних процесуальних підстав, суд перевіряє дотримання встановленого кримінальним процесуальним законом порядку їх отримання. При цьому, в аспекті належного суб`єкта доказування необхідно розглядати наявність повноважень у слідчих і прокурорів, котрі здійснювали досудове розслідування та процесуальне керівництво.

Суд зобов`язаний перевіряти законність, повноту і правильність порядку отримання доказів і відхиляти ті з них, які були одержані зі значними непоправними порушеннями встановленого порядку.

У частині 1 ст. 86 КПК України встановлено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом, що є процесуальною гарантією забезпечення конституційних прав, свобод та законних інтересів кожного учасника кримінального провадження, їх захисту від неправомірних дій і зловживання владою особами, які здійснюють кримінальне провадження, та ухвалення судом законного, обґрунтованого і справедливого рішення.

У контексті приписів ст. 86 КПК України збирання доказів неуповноваженою особою призводить до порушення прав і свобод людини і громадянина, вимог статей 19, 62 Конституції України, зокрема про те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом.

Судом першої інстанції перевірено доводи захисника ОСОБА_8 про фактичну відсутність постанови про призначення групи слідчих від 12.12.2022 року.

Матеріалами справи підтверджується, що за клопотанням сторони захисту, у судовому засіданні 30.05.2024 року, стороною обвинувачення було надано суду оригінал зазначеної постанови, яка належним чином оформлена і підписана начальником СВ Святошинського управління поліції ГУНП у м. Києві ОСОБА_12 (т.1 а.с. 199), а також витяг з ЄРДР, в якому зокрема зазначені ПІБ слідчих, які здійснюють досудове розслідування: ОСОБА_10 та ОСОБА_12 (т.1, а.с.197) та доручення про проведення досудового розслідування від 12.12.2022, з якого вбачається, що начальником відділення Святошинського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_13 відповідно до вимог ст. 39 та ст.214 КПК України доручено слідчому СВ Святошинського УП ГУНП у м. Києві капітану поліції ОСОБА_10 провести досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0003479, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, вжити всіх заходів щодо всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального правопорушення та прийняти законне процесуальне рішення в передбачені законом строки (т.1, а.с. 198).

Отже, судом першої інстанції досліджено надані прокурором процесуальні документи, в тому числі постанову про призначення групи слідчих від 12.12.2022, долучену прокурором в судовому засіданні, та встановлено, що вона відповідає передбаченим КПК України вимогам до процесуального рішення у формі постанови, в тому числі підписана службовою особою, яка її прийняла.

Надання стороною обвинувачення оригіналу цієї постанови на стадії судового розгляду з тих підстав, що у сторони захисту виник сумнів щодо допустимості доказів у кримінальному провадженні, оскільки вони зібрані неуповноваженими особами, не суперечить кримінальному процесуальному закону стосовно визначення обсягу матеріалів, необхідних для встановлення фактичних обставин кримінального правопорушення на підставі належних, достовірних та допустимих доказів.

За таких обставин, доводи захисника про те, що відсутність такого процесуального рішення в матеріалах кримінального провадження обумовлює недопустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, як таких, що зібрані не уповноваженою на те особою, колегія суддів вважає непереконливими.

Разом з тим, як обґрунтовано зазначив суд першої інстанції, ОСОБА_7 , будучи ознайомленим з оригіналами матеріалів досудового розслідування в порядку ст. 290 КПК України, копій з них не робив (як він зазначив на питання суду), протягом року судового розгляду на дані обставини не посилався, зауважень, клопотань при ознайомленні не заявляв, що підтверджується протоколом про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 24.03.2023 (т.1, а.с. 200), а походження копії постанови без підпису залишилось не встановленим.

Отже, вказаною вище постановою про призначення групи слідчих від 12.12.2022 року, долученою в судовому засіданні прокурором, підтверджено повноваження слідчих у цьому кримінальному провадженні.

Тож колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що всі докази у кримінальному провадженні, які суд першої інстанції взяв до уваги під час ухвалення обвинувального вироку, зібрано слідчими, призначеними у встановленому законом порядку для розслідування кримінального проваджень стосовно ОСОБА_7 .

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що ОСОБА_7 висунуто обвинувачення без фактичного повідомлення про підозру, тобто без дотримання встановленої кримінально-процесуальним законом процедури, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Щодо твердження захисника про те, що в матеріалах досудового розслідування та матеріалах, які додано до обвинувального акту, у потерпілого ОСОБА_9 немає документів, які б свідчили про інвалідність останнього, а тому, суд неправомірно взяв на себе функцію судово-медичного експерта, колегія суддів зауважує, що суд не встановлював офіційного підтвердження інвалідності потерпілого, а таким чином оцінив фактичний стан здоров`я потерпілого, виходячи з досліджених під час судового розгляду доказів та враховуючи тяжкість наслідків, що є його прямим обов`язком при визначенні ступеня спричиненої шкоди, відповідно до ст.91 КПК України.

Покарання ОСОБА_7 судом першої інстанції призначено у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України. Так, судом враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який віднесено до категорії нетяжких злочинів, необережну форму вини та наслідки вчиненого діяння, ставлення до скоєного і його наслідків, а саме: повна байдужість до того, що він збив на пішохідному переході людину, яку прооперували із вживлянням імплантів, внаслідок чого потерпілий став інвалідом.

Також, суд взяв до уваги дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, одружений, має сім`ю, позитивно характеризується за місцем роботи, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин.

За таких обставин суд визнав за необхідне обрати обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч.1 ст.286 КК України строком на 2 роки.

Стосовно додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, суд урахував обставини кримінального правопорушення, а саме: на рівній світлій дорозі ОСОБА_7 не помітив пішохода (дорослу людину), при тому що перехрестя обладнано відповідними дорожніми знаками та дорожньою розміткою, які видно здалеку, містить два пішохідних переходи, один з яких водій вже проїхав, а скоїв ДТП на другому. До того ж, ОСОБА_7 вину не визнав, вказав, що ДТП сталось через неуважність пішохода ОСОБА_9 .

За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність призначення додаткового покарання у виді позбавлення обвинуваченого права керування транспортним засобом на строк 3 роки.

Крім того, з урахуванням конкретних обставин справи, суд дійшов висновку про можливість застосувати ст.75 КК України, оскільки вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без відбування покарання. Судом не встановлено обставин керування ОСОБА_7 транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або інших обставин, які могли б бути перешкодою для застосування ст. 75 КК України.

Враховуючи наведені у вироку мотиви призначеного покарання, колегія суддів знаходить їх достатньо обґрунтованими та такими, що дозволяють зробити висновок про те, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 , як основне, так і додаткове покарання, відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі винного, є достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Доводи апеляційної скарги захисника про невідповідність позовної заяви вимогам ч.3 ст.175 ЦПК України є необґрунтованими, оскільки подана позовна заява повністю відповідає встановленим цією нормою вимогам щодо форми та змісту, а тому підстав для визнання її неналежною, не вбачається.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку колегією суддів не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість доводів і вимог поданої апеляційної скарги і не знаходить підстав для скасування вироку, а тому апеляційну скаргу залишає без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 376, ст. 404, ст. 405, ст. 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 15 серпня 2024 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4