Справа № 347/811/15
Провадження № 11-кп/4808/102/26
Категорія ч.2 ст. 191 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2026 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду у складі :

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря с/з ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та заступника керівника Івано Франківської обласної прокуратури ОСОБА_10 на вирок Верховинського районного суду від 27 травня 2024 року, відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого за ч.2 ст. 191 КК України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

в с т а н о в и л а :

В апеляційній скарзі прокурор вважає вирок Верховинського районного суду від 27.05.2024 року щодо ОСОБА_8 таким, що підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного додаткового покарання особі обвинуваченого та тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення внаслідок м`якості.

Зазначає, що неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність при призначенні додаткового покарання, призвело до невиправданого пом`якшення кримінально-правового становища обвинуваченого та призначення покарання, яке не відповідає особі обвинуваченого та тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення внаслідок м`якості. Так, суд першої інстанції, призначаючи додаткове покарання, не позбавив обвинуваченого права обіймати посади пов`язані з виконанням функцій представника влади, які не пов`язані зі здійсненням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій.

Вказує, що таке формулювання додаткового покарання не відповідає його меті та суперечить вимогам ст. 50 КК України і з огляду на ту обставину, що вчинено кримінальне правопорушення обвинуваченим, будучи сільським головою села Старі Кути, Косівського району, Івано-Франківської області. Тобто, судом першої інстанції не достатньою мірою враховано те, що вчинене кримінальне правопорушення є корупційним.

Просить скасувати вирок Верховинського районного суду від 27.05.2024 року щодо ОСОБА_8 за ч.2 ст. 191 КК України .

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст. 190 КК України у виді обмеження волі строком на 2 роки з позбавленням права обіймати посади пов`язані із виконанням функцій представника влади, а також пов`язані із здійсненням організаційно розпорядчих та адміністративно - господарських функцій на підприємствах, установах, організаціях усіх форм власності на строк 3 роки.

На підставі ст. 49, ст.74 КК України звільнити ОСОБА_8 від покарання за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 191 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності. В решті вирок залишити без змін.

Обвинувачений ОСОБА_8 в поданій апеляційній скарзі вважає даний вирок суду незаконним та необгрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права і таким, що підлягає до скасування з наступних підстав.

Зазначає, що згідно пред`явленого обвинувачення вбачається, що ОСОБА_8 діяв в інтересах ППФ «Явір». Однак, жодних доказів цього в судовому засіданні здобуто не було. Пояснює, що він не мав жодних підстав для того, щоб діяти в інтересах цієї юридичної особи, не перебував у дружніх чи родинних стосунках з її керівниками чи працівниками, не мав жодної матеріальної чи моральної зацікавленості у збагаченні цієї структури. ОСОБА_8 , як головою сільської ради, було укладено реальний договір, щодо ремонту частини дороги по вул. Стуса в с. Старі Кути, Косівського району, Івано-Франківської області і як замовник він не мав наміру на вчинення будь-яких незаконних дій. Проте, внаслідок поведінки та вимог представника підрядника, директора ППФ «Явір» ОСОБА_11 , який повідомив про те, що в нього немає вільних обігових коштів для закупівлі будівельних матеріалів і відповідно він не приступить до виконання робіт виникла необхідність у перерахуванні коштів підряднику для належного та своєчасного виконання робіт щодо капітального ремонту вул. Стуса в с. Старі Кути.

Так, згідно п. 7.1 договору №6 від 17.09.2014 року визначено, що підрядник зобов`язується розпочати виконання робіт протягом 3-ох днів з моменту надання необхідної документації замовником та отриманням авансу. Вказує, що даний договір передбачав авансовий платіж, який мав бути перерахований підряднику до початку виконання ним робіт, що абсолютно проігноровано судом першої інстанції. Таким чином на час перерахування підряднику коштів існувала правова підстава для їх перерахування, а саме - п. 7.1 договору №6 від 17.09.2014 року, а надання актів виконаних робіт - це була обов`язкова умова Казначейства для здійснення даного платежу, тому вони і були передчасно оформлені.

Зазначає, що початку робіт та відповідно належному виконанню умов договору перешкодили депутати Старокутської сільської ради, які стали вимагати, щоб замість асфальтобетону було засипано щебенем цю ж вулицю, але в іншому місці. Виник конфлікт між депутатами, підрядником, сільським головою та місцевими жителями. Зацікавлені депутати звернулися до правоохоронних органів, про буцімто вчинення ОСОБА_8 неправомірних дій, почалося проведення перевірок та слідчих дій, робота була фактично заблокована і ОСОБА_8 не міг впливати на те, які роботи виконувалися підрядником. В подальшому його було відсторонено від посади. В результаті, депутати та підрядник, без участі та згоди сільського голови, без відповідного рішення сесії сільської ради, домовилися, що підрядником будуть виконані роботи з улаштування щебенево-гравійного покриття на суму договору №6 від 17.09.2014 року 90000,00 грн., які були виконані в листопаді 2014 року.

Вважає, що стороною обвинувачення не було надано суду жодних доказів походження коштів, тобто відсутня інформація про те, що це були субвенційні кошти, кошти бюджету місцевої ради чи кошти іншої ради, фізичної чи юридичної особи.

Вказує, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 191 КК України є правопорушенням із матеріальним складом, відповідно наявність чи відсутність шкоди відіграє одну з основних ролей, але в даному кримінальному провадженні не було встановлено наявності шкоди охоронюваним законом правам та інтересам будь-яких осіб (фізичних, юридичних чи держави). Наголошує, що в даному випадку ні стороною обвинувачення, ні судом не було встановлено вид та розмір шкоди. Зокрема не було встановлено власника чи законного користувача предмета розтрати в сумі 90000,00 грн.

Посилається на те, що у матеріалах кримінального провадження відсутній локальний кошторис до Договору №6 від 17.09.2014 року, тому враховуючи відсутність даного документу, неможливо встановити наявність чи відсутність шкоди, вид, обсяг та вартість кожної з виконаних чи невиконаних робіт ППФ «Явір» та їхню вартість.

Наголошує, що як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду не встановлено винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України.

Підсумовує, що особа не може бути двічі притягнута до відповідальності за одне і те ж правопорушення, оскільки кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 366 КК України щодо підписання акту виконаних робіт вже було предметом судового розгляду та за його результатами кримінальне провадження було закрито у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності, а інших дій, які могли б підпадати під кваліфікацію за ч. 2 ст. 191 КК України він не вчиняв.

Просить скасувати вирок Верховинського районного суду від 27.05.2024 року, ухвалити новий вирок, яким його визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України.

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 191 КК України.

Призначено покарання ОСОБА_8 за ч.2 ст. 191 КК України у виді обмеження волі строком на 2 роки з позбавленням права обіймати посади пов`язані із виконанням організаційно розпорядчих та адміністративно господарських функцій на строк 2 роки.

На підставі ст. 49,ст. 74 КК України, звільнено ОСОБА_8 від покарання за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 191 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 , будучи службовою особою, вчинив розтрату чужого майна шляхом зловживання своїм службовим становищем, за наступних обставин.

11 листопада 2010 року ОСОБА_8 за результатами виборів до органів місцевого самоврядування України був обраний сільським головою Старокутської сільської ради шостого демократичного скликання територіальної громади села Старі Кути Косівського району Франківської області. Займаючи посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, ОСОБА_8 , згідно примітки 1 до ст. 364 КК України є службовою особою, та у відповідності до вимог ст. 4 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» - суб`єктом відповідальності за корупційні правопорушення.

17 вересня 2014 року Старокутською сільською радою Косівського району Івано-Франківської області в особі сільського голови села Старі Кути ОСОБА_8 та ППФ «Явір» в особі директора ОСОБА_11 , було укладено договір підряду №6, за умовами якого Старокутська сільська рада виступила замовником ремонтно-будівельних робіт у виді капітального ремонту вул. В.Стуса в селі Старі Кути, а ППФ «Явір» підрядником, який на власний ризик зобов`язався виконати вказані роботи, а замовник зобов`язався прийняти та оплатити їх, за рахунок коштів субвенції з державного бюджету.

Невід`ємною частиною договору підряду, відповідно до розділу 17 договору, є додаток: «кошторис, акт виконаних робіт», якими передбачено обсяги та вартість робіт, що повинні виконуватися за договором.

Відповідно до розділів 6 та 9 договору, здача - приймання виконаних робіт здійснюється сторонами за актом протягом 3 днів з моменту повідомлення замовника про готовність предмета підряду до здачі, а оплата - протягом 3 днів з моменту підписання акту здачі - приймання робіт.

В подальшому, 23 вересня 2014 року, ОСОБА_8 , займаючи посаду сільського голови села Старі Кути Косівського району, будучи службовою особою органу місцевого самоврядування, державним службовцем 4 категорії 9 рангу, та будучи наділеним організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями, діючи всупереч ч.4 ст.42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та в порушення п. 1.7, 2.1, 2.11, 4.1, 4.2, 4.9, 4.14, 5.1, 5.2 посадової інструкції сільського голови, достовірно знаючи, що підрядні роботи за договором підряду №6 від 17.09.2014 з ППФ «Явір» не виконані, реалізуючи свій протиправний умисел спрямований на розтрату бюджетних коштів, зловживаючи своїм службовим становищем, діючи в інтересах ППФ «Явір», підписав та завірив печаткою сільської ради с. Старі Кути акт приймання виконаних робіт форми КБ-2, в який вніс завідомо неправдиві відомості про те, що ППФ «Явір» виконано роботи у вигляді капітального ремонту вулиці В. Стуса на суму 90 000 грн., які фактично виконані не були.

Надалі, доводячи свій злочинний намір, спрямований на розтрату бюджетних коштів до кінця, ОСОБА_8 , надав вказівку бухгалтерії сільської ради скласти платіжні доручення та здійснити оплату ППФ «Явір» в сумі 90 000 гривень, за нібито проведені роботи на підставі підробленого ним 23.09.2014 акту приймання виконаних будівельних робіт, 08.10.2014, які фактично не виконувалися.

В період з 08 по 22.10.2014р., на підставі платіжних доручень №№ 5, 28 від 08.10.2014 Головним управлінням державної казначейської служби України в Івано-Франківській області на банківський рахунок ПП фірми «Явір» були перераховані кошти на загальну суму 90000 грн. (відповідно 77000 грн. та 13000 грн.).

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_8 , будучи службовою особою вчинив розтрату чужого майна шляхом зловживання своїм службовим становищем, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 191 КК України.

Ухвалою колегії суддів Івано Франківського апеляційного суду від 06 листопада 2024 року апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишено без задоволення, а вирок Верховинського районного суду від 27.05.2024 року, залишено без змін.

На вказану ухвалу апеляційного суду засудженим ОСОБА_8 було подано касаційну скаргу на вирок Верховинського районного суду від 27.05.2024 року та ухвалу Івано Франківського апеляційного суду від 06.11.2024 року.

Постановою колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 27 листопада 2025 року, касаційну скаргу засудженого ОСОБА_8 , задоволено частково. Ухвалу Івано Франківського апеляційного суду від 06.11.2024 року стосовно ОСОБА_8 скасовано і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Верховний Суд своє рішення мотивував тим, що суд апеляційної інстанції належним чином не перевіряв і не навів достатніх мотивів для спростування доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , та відповідно дійшов передчасного висновку про законність і обґрунтованість вироку місцевого суду.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 , підтримали подану апеляційну скаргу, просили її задовольнити, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України. Щодо апеляційної скарги прокурора заперечили, вважають її незаконною та необгрунтованою;

- прокурор зазначила, що у зв`язку зі скасуванням Верховним Судом ухвали Івано Франківського апеляційного суду від 06 листопада 2024 року підтримує подану ними апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду першої інстанції скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити більш суворе додаткове покарання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції слід скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження з наступних підстав.

Згідно ст. 404 КПК, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

В силу ст.373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватись на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

На думку колегії суддів, цих вимог закону суд в повній мірі не дотримався.

Суд першої інстанції в порушення вимог ст. 374 КПК України не надав аналіз всім зібраним по справі доказам щодо їх допустимості, достовірності та достатності, не обґрунтував свій висновок в частині доведеності вини обвинуваченого за ч.2 ст. 191КК України конкретними доказами, не вказав які саме фактичні дані підтверджують обставини вчиненого злочину та не навів мотиви за якими він не приймає доводи обвинуваченого про недопустимість певних доказів та недоведеність його вини у вчиненні злочину.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (Справа "Салов проти України").

Необхідно звернути увагу на те, що метою судочинства є не лише формальне вирішення питань, що вирішуються судом при ухваленні вироку відповідно до вимог ст.368 КПК України, а досягнення правосуддя, в зв`язку з чим суд зобов`язаний дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі прийнятого ним рішення й забезпечують його правосудність.

Відсутність належної мотивації висновків суду призводить до того, що сторона позбавляється можливості обґрунтувати свою позицію під час оскарження вироку суду, а суд вищої інстанції переглянути його.

Як вбачається із оскаржуваного вироку, судом встановлено, що 23 вересня 2014 року ОСОБА_8 реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на розтрату бюджетних коштів, зловживаючи своїм службовим становищем, діючи в інтересах ППФ «Явір» підписав та завірив печаткою сільської ради акт приймання виконаних робіт форми КБ-2, в який вніс завідомо неправдиві відомості про те, що ППФ «Явір» виконано роботи у вигляді капітального ремонту вул. В. Стуса на суму 90 000 грн., які фактично виконані не були.

Перевіривши та проаналізувавши матеріали кримінального провадження колегія суддів вважає, що всупереч вимогам ст. 374 КПК України, у вироку щодо ОСОБА_8 суд першої інстанції при формулюванні обвинувачення, яке суд вважав доведеним, не зазначив обставини, на підставі яких можна зробити висновок про наявність в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 191 КК України.

Крім того, визнаючи ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 191 КК України суд у вироку визнав факт спричинення шкоди не давши при цьому оцінки іншим доказам, зокрема, що роботи по договору підряду виконанні, і шкода діями обвинуваченого не завдана.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що перерахування коштів підряднику здійснювалось у межах виконання договору № 6 від 17.09.2014 року, яким було передбачено можливість авансового платежу, необхідного для початку робіт.

Однак, відповідно до досліджених судом першої інстанції доказів було встановлено, що ОСОБА_8 діяв в інтересах ППФ «Явір», проте не зазначено, у чому полягає корисливий мотив як обов`язкова ознака суб`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ст. 191 КК України.

Отже, суб`єктивна сторона злочину (прямий умисел на розтрату) не доведена належними і допустимими доказами, які були досліджені в суді першої інстанції. Сам факт підписання документів або перерахування коштів не свідчить про корисливий умисел, якщо не доведено зацікавленість чи особисту вигоду.

Окрім цього, судом першої інстанції не враховано, що згідно з обвинувальним актом матеріальна шкода потерпілому в сумі 90 000 грн. відшкодована.

Також апеляційний суд враховує, що в матеріалах кримінального провадження наявні відомості про інше кримінальне провадження щодо підписання актів виконаних робіт, а саме за ч.1 ст. 366 КК України, яке було предметом судового розгляду та закрите у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Проте суд першої інстанції не дав належної відповіді на аргументи сторони захисту, не спростував у чому саме полягає самостійний склад ч.2 ст. 191 КК України.

У вироку не наведено належної оцінки доводам сторони захисту щодо : характеру договірних відносин між замовником та підрядником; правової природи перерахування коштів; відсутності доказів незаконного заволодіння майном.

Разом з тим, не зважаючи на це, суд першої інстанції, допускаючи істотні порушення кримінального процесуального закону, не спростувавши вказані доводи сторони захисту про непричетність обвинуваченого ОСОБА_8 до інкримінованого кримінального правопорушення, обмежившись простим перерахуванням досліджених доказів та наведенням їх змісту, не проаналізувавши їх сукупність, не вказав які саме фактичні дані вони підтверджують, як співвідносяться між собою та чи достатні для прийняття відповідного процесуального рішення про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого злочину.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Частиною 1 ст. 412 КПК України передбачено, що істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Сукупність вищевказаних порушень, допущених судом першої інстанції при судовому розгляді кримінального провадження є істотними, оскільки такі порушення, безперечно, ставлять під сумнів законність і обґрунтованість оскаржуваного вироку.

За таких обставин вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню, з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

Задовольняючи частково апеляційні скарги прокурора, обвинуваченого ОСОБА_8 та призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції, відповідно до положень ч.2 ст.415 КПК України, не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність чи недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, а тому доводи апеляційних скарг підлягають ретельній перевірці при новому розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 376,404, 405,407, 412, 415, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого ОСОБА_8 , задовольнити частково.

Вирок Верховинського районного суду Івано Франківської області від 27 травня 2024 року щодо ОСОБА_8 за ч.2 ст. 191 КК України скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_3

Судді ОСОБА_5

ОСОБА_4