Іванівський районний суд Одеської області
Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/1049/25
Провадження № 1-кп/499/108/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2025 року селище Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю учасників кримінального провадження: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченої ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000037 від 04.08.2025 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, уродженка с. Конопляне Іванівського району Одеської області, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима; у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.125 КК України,

В С Т А Н О В И В:

30 липня 2025 року о 19:00, між ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які в цей час перебували неподалік житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на ґрунті раніше виниклих особистих неприязних відносин стався конфлікт, в процесі якого вони негативно висловлювалися на адресу одна одної.

Під час зазначеної події ОСОБА_4 , діючи з мотивів особистих неприязних відносин до ОСОБА_6 , що виникли під час конфлікту, діючи з умислом, спрямованим на спричинення тілесних ушкоджень, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків у результаті своїх дій, та бажаючи їх досягнення, умисно нанесла приблизно п`ять ударів обома руками в область голови ОСОБА_6 , а також приблизно три удари металевим прутом в область голови, тулубу, верхніх та нижніх кінцівках потерпілої ОСОБА_6 , спричинивши останній тілесні ушкодження у вигляді закритої внутрішньочерепної травми в формі струсу головного мозку, синців тулубу, лівої верхньої та лівої нижньої кінцівок, саден лівої верхньої кінцівки, які згідно п.п 2.3.3 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ №6 від 17.01.1995 року, відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 2 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Ухвалою суду від 08.09.2025 обвинувальний акт у кримінальному провадженні, призначений до розгляду у порядку спрощеного провадження без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження.

Ухвалою суду від 12.09.2025 здійснено перехід від спрощеного провадження до судового провадження в загальному порядку.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 , в скоєному діянні визнала себе винуватою повністю, підтвердила у своїх свідченнях сутність пред`явленого їй обвинувачення, мотив і спосіб вчинення інкримінованого діяння.

Захисник обвинуваченої зазначила, що в зв`язку з тим, що обвинувачена повністю визнала вину, щиро розкаялася, намірів вчиняти подібне не має, тому просить суд визначити мінімальну міру покарання у виді штрафу.

Потерпіла у судовому засіданні просила призначити обвинуваченій більш жорсткіше покарання.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються.

Оскільки учасники судового провадження не заперечували, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин даної справи, при цьому, судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, та у суду немає сумнівів у добровільності його позицій, йому роз`яснено про позбавлення його права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

При відсутності заперечень учасників судового провадження, сумнівів в правдивості свідчень ОСОБА_4 суд, в порядку ч.3 ст.349 КПК України, обмежив судовий розгляд допитом обвинуваченої та дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченої, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Крім того, це повністю узгоджується з вимогами п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Судом встановлено, що дії ОСОБА_4 вірно кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення за ч.2 ст.125 КК України умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає що вина ОСОБА_4 в скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 125 КК України доведеною, в її діянні має місце склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, оскільки вона вчинила умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, у зв`язку із чим суд визнає винуватою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є кримінальним проступком.

Так, обвинувачена ОСОБА_4 , має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, працює офіційно.

Відповідно до ст. 66 КК України, при призначенні покарання ОСОБА_4 , суд визнає її щире каяття як обставини, що пом`якшують покарання.

Відповідно до ст.67 КК України обставини які обтяжують покарання не встановлені.

Відповідно до ст. 65 КК України та п.1 постанови Пленуму ВСУ №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суди мають враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винуватого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

При вирішенні питання про призначення покарання суд враховує практику Європейського суду з прав людини щодо призначення покарання.

Так, у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

При цьому суд також враховує правову позицію Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловлену Постанові від 28.05.2020 року (справа №753/13972/17; провадження № 51-986км20, згідно якої Верховний суд зазначив, що законодавцем саме суду надано дискреційні повноваження щодо визначення виду та міри покарання за вчинення того чи іншого злочину.

Враховуючи вищезазначені обставини в сукупності, за глибоким переконанням суду, з урахуванням загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації покарання, ставлення обвинуваченої до скоєного, а також вимоги ст. 50 КК України, що метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженої, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, суд вважає за необхідне засудити обвинувачену ОСОБА_4 до покарання передбаченого санкцією ч.2 ст. 125 КК України та з урахуванням вказаних обставин необхідно призначити покарання у виді штрафу, оскільки буде достатнім і необхідним для її виправлення та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, та відповідатиме її особі і буде достатнім для досягнення передбачених ст. 50 КК України цілей покарання.

Речові докази по справі відсутні.

Цивільний позов по справі не подавався.

Запобіжні заходи, щодо обвинуваченої не застосовувались.

Судові витрати відсутні.

Керуючись ст.ст. 369, 370, 373-374, 377 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Речові докази по справі відсутні.

Цивільний позов по справі не заявлений.

Судові витрати відсутні.

Запобіжні заходи, щодо обвинуваченої не застосовувались.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду, через Іванівський районний суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченій та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_7