Провадження № 1-кп/638/2326/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2025 року м. Харків

Шевченківський районний суд м. Харкова у складі:

головуючої судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченої - ОСОБА_4 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 000000773 від 11 липня 2025 року, стосовно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м. Донецька, з середньою спеціальною освітою, одруженої, має неповнолітню дитину, ІНФОРМАЦІЯ_2 , працює фахівцем з кредитування регіональної мережі ПТ "Ломбард "Перший" ТОВ "Мікрофінанс і компанія", стан здоров`я добрий, хронічних захворювань не має, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частинами другою та третьою статті 436-2, частиною третьою статті 114-2 Кримінального Кодексу України

установив:

02 грудня 2025 року у провадження Шевченківського районного суду м. Харкова надійшов обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні № 000000773 від 11 липня 2025 року, стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами другою та третьою статті 436-2, частиною третьою статті 114-2 Кримінального Кодексу України.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 02 грудня 2025 року прийнято обвинувальний акт до свого провадження та призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні.

ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до 08 грудня 2025 року включно.

04 грудня 2025 року у підготовчому судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 на 60 днів, з посиланням на те, що на даний час продовжують існувати наявність ризики, передбачені статтею 177 КПК України, встановлені судом під час обрання запобіжного заходу.

Клопотання прокурора обгрунтовано тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 мала достовірну поінформованість про те, що 24.02.2022 російською федерацією (далі рф), державою-агресором, було першою застосовано збройну силу проти України і розпочато вчинення агресії, зумовлену з окупацією території держави Україна, а у відповідь на вказані дії того ж дня Указом Президента України № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України, який в подальшому було неодноразово продовжено у встановленому законодавством України порядку.

При цьому, ОСОБА_4 , проживаючи за адресою: АДРЕСА_2 , у невстановлений період часу, але не пізніше 20.02.2025, створила та авторизувала власну сторінку у месенджері «Telegram» з найменуванням аккаунту російською мовою «Виктория», з id «571474990».

Саме після повномасштабного воєнного вторгнення в Україну 24.02.2022 з боку рф вона, постійно мешкаючи на не окупованій території України у м. Харкові, не сприймаючи очевидного факту розв`язування військово-політичним керівництвом рф агресивної війни проти нашої країни та окупації частини територій, коли цей факт встановлено та визнано на рівні держави та міжнародною спільнотою, визначила для себе в якості усвідомленого фактору підтримки інформаційної війни росії проти України шляхом здійснення протиправної діяльності спрямованої на нівелювання зовнішніх підстав для відбиття збройної агресії країни-терориста, а також недопущення гуртування суспільства навколо національної стратегії єднання задля відсічі загрозам національній державності, територіальній цілісності і недоторканності України.

В той же час ОСОБА_4 не пізніше 20.02.2025, байдуже ставлячись до наслідків агресивної війни, яку рф розв`язала і веде проти України та українського народу з порушенням норм міжнародного права, вчиняючи злочини проти людяності, вирішила вчинити злочин, кваліфікуючою ознакою якого мало стати виправдовування збройної агресії рф проти України, розпочатої ще у 2014 році, з використанням особистого профілю користувача у месенджері «Telegram» з найменуванням аккаунту російською мовою «Виктория», з id «571474990».

При цьому, вона, переслідуючи принизливу мету прислужити та догодити державі-агресору та її представникам, усвідомлювала суспільно небезпечний характер своїх дій і бажала діяти саме таким чином.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , розуміючи протиправний характер власних намірів в умовах швидкого розвитку інформаційного суспільства в Україні та глобального інформаційного простору, використання інформаційно-телекомунікаційних технологій у всіх сферах життя, де особливого значення набувають проблеми інформаційної безпеки, як складової державної безпеки України, починаючи з 20.02.2025, розпочала свою протиправну діяльність з метою нав`язати іншим особам думку щодо неприйняття очевидного факту розв`язаної військово-політичним керівництвом рф агресивної війни проти України та окупації частини її територій.

У зазначений день, вона, перебуваючи у м. Харкові (більш точне місце встановити не виявилось за можливе), діючи умисно під час дії воєнного стану, керуючись політико-ідеологічними мотивами для підтримки держави-агресора на шкоду державним інтересам України, використовуючи власну авторизовану сторінку у месенджері «Telegram» з найменуванням аккаунту російською мовою «Виктория», з id «571474990», у загальнодоступному телеграм-каналі під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_3 », за посиланням « ІНФОРМАЦІЯ_4 », бажаючи нав`язати невизначеному колу осіб певну думку щодо виправдовування збройної агресії рф проти України, розпочатої у 2014 році, у відповідь на російсько-пропагандистську публікацію з військово-аналітичною інформацією надіслала о 01 год 49 хв повідомлення у відкритому доступі до вмісту для ознайомлення особисто надрукованого текстового матеріалу, здійснивши тим самим його поширення з використанням наступного висловлювання російською мовою, яке визначає форму скоєного злочину, а саме: «Господи, когда Харьков вернется домой в родную россию».

Тим самим, її висловлювання містить лінгвістичні ознаки виправдовування збройної агресії рф проти України, зокрема: заперечення територіальної цілісності України; символічне оголошення Харкова російським містом; надання позитивного емоційного забарвлення збройній окупації; відтворення ключових пропагандистських конструкцій («повернення додому», «родная розсип»).

Установлена інформація виражена у формі фактичних тверджень і оцінних суджень та має публічний характер.

Дана інформація публічного характеру, який передбачає її розповсюдження, а також у ній містяться психологічно значимі фактори, що потенційно можуть впливати на формування соціальних установок в осіб, які з нею ознайомились, щодо виправдовування збройної агресії рф проти України.

Указане потенційно може вплинути на сприймання цієї інформації особами, які з нею ознайомились з метою їх свідомості, системи цінностей, емоційного стану, світогляду та соціальних стереотипів.

Вказані підсумки зазначені у висновку експерта № СЕ 25-35/Л/3/2 від 19.09.2025 за результатами судової лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи, проведеної ІСТЕ СБУ.

Крім того, ОСОБА_4 реалізуючи свій злочинний задум у період 24 лютого та 03 березня 2025 року, перебуваючи у м. Харкові (більш точне місце встановити не виявилось за можливе), діючи умисно, в умовах триваючої збройної агресії рф проти України, на шкоду інформаційній безпеці суспільства та держави, з метою повторного вчинення кримінально караних діянь, керуючись політико-ідеологічними мотивами для підтримки держави-агресора на шкоду державним інтересам України, з метою нав`язати іншим особам думку щодо неприйняття очевидного факту розв`язаної військово-політичним керівництвом рф агресивної війни проти України та окупації частини її територій, не дивлячись на те, що цей факт встановлено та визнано на рівні держави та міжнародною спільнотою, використовуючи власну авторизовану сторінку у месенджері «Telegram» з найменуванням аккаунту російською мовою «Виктория», з id «571474990», у загальнодоступному телеграм-каналі під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_3 », за посиланням « ІНФОРМАЦІЯ_4 », на загальному фоні особистої підтримки збройної агресії рф проти України повторно власноручно надрукувала та розмістила у відкритому доступі до вмісту для ознайомлення із публікаціями та коментарями текстові матеріали російською мовою, здійснивши тим самим їх поширення на інформаційному інтернет ресурсі з використанням наступних цитат і висловів, які визначають форми скоєного злочину, а саме:

- о 13 год 38 хв 24.02.2025 фраза «…и ОСОБА_6 » у відповідь на повідомлення у вказаному чаті від аккаунта « ОСОБА_7 » з текстом: «Надо Узловую освободить…»;

(автор повідомлення погоджується з ідеєю «звільнення» (ймовірно, ворожими силами) населеного пункту «Узлова» й додає Харків до переліку об`єктів, які на його думку, теж потрібно «звільнити», тобто Харків згадується, як бажаний об`єкт «звільнення» (окупації), що свідчить про схвалення агресивних дій щодо України на підтримку зміни статусу українського міста);

- о 14 год 07 хв 24.02.2025 висловлювання: «Затем, что Харьков чисто случайно ушел Украине. И в план новороссии входил этот город и еще Днепр, Одесса и Николаев» у відповідь на повідомлення у вказаному чаті від аккаунта «Neural/Netwwork» з текстом: «А зачем?» (ймовірно щодо потреби або доцільності окупації чи «звільнення» Харкова та інших міст);

(автор повідомлення вклав у смислові твердження компоненти заперечення легітимності державного кордону, виправдовування ідеї захоплення українських територій та розширення територіальних зазіхань);

- о 18 год 31 хв 03.03.2025 висловлювання: «Самое печальное, что они могут начать кошмарить своих же. Как было в Курахово и во многих нп от куда их выгоняли. Сколько невинных людей поубивали, насиловали» у відповідь на повідомлення у вказаному чаті від аккаунта « ОСОБА_8 » з текстом: «Вообще все будет зависеть от хохлов… Будут выеживаться, прийдется бить больно»;

(автор у зазначений спосіб фіксує заявлене переконання про те, що українські військові нібито вже вчиняли та можуть знову вчинити дії, які трактуються як злочини проти цивільного населення. Висловлювання має характер звинувачення, яке подається без конкретизації доказів, із посиланням на невизначене минуле («как было»).

Вся вищезазначена інформація публічного характеру, що передбачає її розповсюдження, виражена у формі фактичних тверджень, оціночних (оцінних) суджень, а також у ній містяться психологічно значимі фактори, що потенційно можуть впливати на формування соціальних установок в осіб, які з нею ознайомились з метою зміни їх свідомості, системи цінностей, емоційного стану, світогляду та соціальних стереотипів.

Наявність у зазначених вище текстах та висловлюваннях, виготовлених та поширених ОСОБА_4 у період 24 лютого по 03.03.2025, інформації щодо виправдовування збройної агресії рф проти України, розпочатої у 2014 році, визначена у висновку експерта № СЕ 25-35 /Л/3/2 від 19.09.2025 за результатами судової лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи, проведеної ІСТЕ СБУ.

У подальшому, ОСОБА_4 , як мешканка м. Харкова, де вона проживає у кв. АДРЕСА_3 , була достатньо обізнаною щодо місць розташування важливих торгівельних, промислових, транспортних та інших комунікаційних і військових об`єктів на території міста, добре орієнтувалася на місцевості.

При цьому, вона мала достатню інформацію про те, що після повномасштабного вторгнення рф в Україну значна частина території Харківської області, у тому числі й місто Харків, знаходяться під постійним обстрілом з різного виду озброєння з боку підрозділів збройних сил та інших військових формувань рф.

Факт збройної агресії проти України не приховувався владою рф, а також встановлений рішеннями міжнародних організацій, зокрема резолюцією Генеральної асамблеї ООН ES-11/1 від 02.03.2022 «Про агресію проти України», п.п. 1, 3 Висновку 300(2022) Парламентської Асамблеї Ради Європи «Наслідки агресії рф проти України», п.п. 17, 18 Наказу від 16.03.2022 за клопотанням про вжиття тимчасових заходів у справі «Звинувачення в геноциді відповідно до Конвенції про запобігання злочину геноциду та покарання за нього» (Україна проти рф) та ін.).

У свою чергу ОСОБА_4 володіла інформацією про те, що саме 24.02.2022 рф, державою-агресором, було першою застосовано збройну силу проти України і розпочато вчинення агресії, зумовлену з окупацією території держави Україна, а у відповідь на вказані дії того ж дня Указом Президента України № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України, який в подальшому було неодноразово продовжено у встановленому законодавством України порядку.

Увірувавши у свою безкарність за розгорнуту протиправну діяльність у сфері скоєння злочинів проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, ОСОБА_4 не пізніше 05.05.2025 з використанням власної авторизованої сторінки у месенджері «Telegram» з найменуванням аккаунту російською мовою «Виктория», з id «571474990» встановила зв`язок з невстановленою органом досудового розслідування особою, яка діє як представник іноземної організації - збройних сил російської федерації (далі за текстом представник зс рф), за допомогою інформаційної телекомунікаційної системи «Telegram» та облікового запису « ОСОБА_9 », до якого прив`язаний абонентський телефонний номер оператора мобільного зв`язку « НОМЕР_1 »

При цьому, вона отримала від зазначеного представника зс рф пропозицію щодо надання йому відомостей та інформації про місцезнаходження у м. Харкові особового складу та військової техніки ЗС України та інших військових формувань, утворених відповідно до чинного законодавства, залучених до надання відсічі збройній агресії рф проти України.

У відповідь на зазначену пропозицію від представника зс рф ОСОБА_4 , оцінивши ситуацію, що склалася, усвідомлюючи, що вона є громадянкою України, але, перебуваючи під інтелектуальним впливом виховання в дусі російської імперської ідеології, не маючи патріотичних проукраїнських переконань, дотримуючись антиукраїнської політико-ідеологічної мотивації, та, поділяючи, і, підтримуючи нинішні принципи офіційної ідеології російської федерації, надала свою згоду та виявила добровільне бажання щодо співпраці у забезпеченні проведення несанкціонованого поширення інформації про розміщення Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та військової техніки. При цьому, основною умовою було те, що така інформація не повинна була бути отриманою з джерел розміщення у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України або іншими уповноваженими державними органами.

Як підсумок, ОСОБА_4 , виказавши свою згоду та бажання до активної співпраці щодо виконання поставлених їй представником зс рф злочинних завдань, спрямованих на несанкціоноване поширення військово-значущої інформації, пов`язаної з доведенням її до відома останнього, як до представника держави, що здійснює збройну агресію проти України, усвідомлено поставила собі за мету вчинення злочину проти основ національної безпеки України в умовах воєнного стану.

В подальшому, на виконання вищевказаної домовленості ОСОБА_4 , діючи умисно, на реалізацію свого злочинного задуму, не викликаючи підозри як особа жіночої статі, шляхом пересування у різних районах міста Харкова, розпочала здійснювати збір інформації щодо об`єктів із зазначенням їх територіальної прив`язки, на яких перебувають військовослужбовці ЗСУ та інші утворені відповідно до закону військові формування.

Так, ОСОБА_4 06.05.2025 у період з 22 год 14 хв по 22 год 28 хв, перебуваючи у невстановленому органом досудового розслідування місці на території м. Харкова, діючи умисно, усвідомлюючи факт повномасштабного збройного нападу держави-агресора рф на Україну та введення на всій території України правового режиму воєнного стану, використовуючи власну авторизовану сторінку у месенджері «Telegram» з найменуванням аккаунту російською мовою «Виктория», з id «571474990», передала наявні у неї відомості представнику зс рф, який використовував у застосунку «Telegram» обліковий запис « ОСОБА_9 », з прив`язкою до абонентського телефонного номеру оператора мобільного зв`язку « НОМЕР_1 » про розташування військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України, в районі ділянки місцевості з географічними координатами 49°59'11.0"N 36°21'43.0"E, за адресою: АДРЕСА_4 .

Факт перебування військовослужбовців НОМЕР_3 корпусу Національної гвардії України військової частини НОМЕР_2 , які виконували бойові завдання у смузі оборони та перебували 06.05.2025 в районі ділянки місцевості з географічними координатами 49°59'11.0"N 36°21'43.0"E, за адресою: АДРЕСА_4 підтверджено згідно з отриманою інформацією від 19.08.2025 за № 25/102/2/1-2106/х, наданої в/ч НОМЕР_2 2 корпусу Національної гвардії України « ІНФОРМАЦІЯ_5 ».

В подальшому ОСОБА_4 08.05.2025, перебуваючи на території м. Харкова, продовжуючи виконувати отримані від представника зс рф злочинні завдання, реалізуючи свій кримінальний протиправний умисел в умовах воєнного стану, керуючись ідеологічними мотивами, діючи приховано, змогла отримати відомості щодо розташування військової частини утвореної відповідно до законів України, що входить у підпорядкування ОТУ «Харків» Збройних Сил України Міністерства оборони України, які розміщувалися в районі ділянки місцевості із приблизними географічними координатами 50°02'57.3"N 36°12'13.5"E, за адресою: АДРЕСА_5 , які, використовуючи власну авторизовану сторінку у месенджері «Telegram» з найменуванням аккаунту російською мовою «Виктория», з id «571474990», передала о 19 год 19 хв представнику зс рф, який використовував у застосунку «Telegram» обліковий запис « ОСОБА_9 », з прив`язкою до абонентського телефонного номеру оператора мобільного зв`язку « НОМЕР_1 ».

Згідно з отриманою інформацією від 22.08.2025 за № ОТУХ/ОГ/2423, наданої ОТУ «Харків», військовослужбовці військової частини утвореної відповідно до законів України, що входить у підпорядкування ОТУ «Харків» Збройних Сил України Міністерства оборони України, виконували бойові завдання у смузі оборони та перебували з 03 по 10 травня 2025 року в районі ділянки місцевості із приблизними географічними координатами 50°02'57.3"N 36°12'13.5"E в районі розташування будинку за адресою: АДРЕСА_5 .

Того ж дня ОСОБА_4 , продовжуючи свої тривалі злочинні дії у часі, охоплені єдиним протиправним умислом, перебуваючи на території м. Харкова, з використанням власної авторизованої сторінки у месенджері «Telegram» з найменуванням аккаунту російською мовою « ОСОБА_10 », з id «571474990», передала о 20 год 40 хв представнику зс рф, який використовував у застосунку «Telegram» обліковий запис « ОСОБА_9 », з прив`язкою до абонентського телефонного номеру оператора мобільного зв`язку « НОМЕР_1 », наявну у неї інформацію про розташування військового формування, утвореного відповідно до законів України, що входить у підпорядкування ІНФОРМАЦІЯ_6 , які розміщувалися в районі ділянки місцевості за адресою: АДРЕСА_6 .

Згідно з отриманою інформацією від ІНФОРМАЦІЯ_6 від 25.08.2025 за № 726/Д, військовослужбовці військового формування утвореного відповідно до законів України, що підпорядковуються ІНФОРМАЦІЯ_7 , виконували завдання щодо відсічі збройної агресії російської федерації в районі ділянки місцевості за адресою: АДРЕСА_6 .

Через місяць, 09.06.2025 ОСОБА_4 , не припиняючи свої тривалі у часі протиправні дії, охоплені єдиним злочинним умислом, перебуваючи на території м. Харкова, з використанням власної авторизованої сторінки у месенджері «Telegram» з найменуванням аккаунту російською мовою «Виктория», з id «571474990», у період часу з 11 год 38 хв по 11 год 52 хв передала представнику зс рф, який використовував у застосунку «Telegram» обліковий запис « ОСОБА_9 », з прив`язкою до абонентського телефонного номеру оператора мобільного зв`язку « НОМЕР_1 », наявну у неї інформацію про розташування особового складу та військової техніки військової частини утвореної відповідно до законів України, що входить у підпорядкування ОТУ «Харків» Збройних Сил України Міністерства оборони України, які перебували поблизу гаражного кооперативу «Дорожний» за адресою: м. Харків, вул. Котельниківська, 21.

Згідно з отриманою інформацією 22.08.2025 за № ОТУХ/ОГ/2423, наданої ОТУ «Харків», особовий склад та військова техніка військової частини, утвореної відповідно до законів України, що входить у підпорядкування ОТУ «Харків» Збройних Сил України Міністерства оборони України, виконували завдання щодо відсічі збройної агресії Російської Федерації, в період з 05 по 10 червня 2025 в районі гаражного кооперативу «Дорожний» за адресою: м. Харків, вул. Котельниківська, 21.

Через декілька днів 21.06.2025 ОСОБА_4 , перебуваючи на території м. Харкова, продовжуючи свої тривалі у часі протиправні дії, охоплені єдиним злочинним умислом, з використанням власної авторизованої сторінки у месенджері «Telegram» з найменуванням аккаунту російською мовою « ОСОБА_10 », з id «571474990», о 16 год 11 хв передала представнику зс рф, який використовував у застосунку «Telegram» обліковий запис « ОСОБА_9 », з прив`язкою до абонентського телефонного номеру оператора мобільного зв`язку « НОМЕР_1 », наявну у неї інформацію про розташування військового формування, утвореного відповідно до законів України, що входить у підпорядкування ІНФОРМАЦІЯ_6 , які розміщувалися в районі ділянки місцевості за координатами 49.953544, 36.260804, біля адреси: АДРЕСА_7 .

Згідно з отриманою інформацією ІНФОРМАЦІЯ_6 від 25.08.2025 за № 726/Д, військовослужбовці військового формування утвореного відповідно до законів України, що підпорядковуються ІНФОРМАЦІЯ_7 , виконували завдання щодо відсічі збройної агресії російської федерації в районі ділянки місцевості за координатами 49.953544, 36.260804, біля адреси: АДРЕСА_7 .

Таким чином, передана ОСОБА_4 у період з 06 травня по 21 червня 2025 року інформація щодо місць перебування військовослужбовців збройних сил України та військової техніки надала можливість представнику держави-агресора проводити заходи, направлені на нанесення шкоди підрозділам ЗС України, іншим військовим формуванням, залученим до надання відсічі збройній агресії, та здійснювати розвідувально-підривну діяльність проти України.

Надана нею інформація не була такою, що отримана в результаті її розміщення у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України або іншими уповноваженими державними органами.

08.09.2025 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 114-2 КК України.

08.09.2025 стосовно ОСОБА_4 ухвалою слідчого судді Салтівського районного суду м. Харкова застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

У подальшому, ОСОБА_4 повідомлено про нову та зміну раніше повідомленої підозри за ч. ч. 2, 3 ст. 436-2, ч. 3 ст. 114-2 КК України, а також продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

На сьогоднішній день виникла необхідність продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 , у зв`язку з тим, що Салтівським районним судом м. Харкова від 31.10.2025 його продовжено до 08.12.2025 включно, а зміна запобіжного заходу на більш м`який може перешкодити судовому розгляду обвинувального акту.

Під час досудового розслідування, в тому числі шляхом проведення слідчих та інших процесуальних дій, отримано докази того, що з високим ступенем ймовірності обвинувачена ОСОБА_4 може вчинити дії, які містять ризики, передбачені вимогами ст. 177 КПК України.

Вищевказані обставини, а також те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень - злочинів, які полягали у виготовленні та поширенні матеріалів, у яких міститься виправдовування збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році, у тому числі вчинені повторно, а також у поширенні інформації про розташування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, за можливості їх ідентифікації на місцевості, оскільки така інформація не розміщувалася у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України або іншими уповноваженими державними органами, вчинене в умовах воєнного стану з метою надання такої інформації представнику держави, що здійснює збройну агресію проти України, за відсутності ознак державної зради або шпигунства, вказують на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, існування яких підтверджено вищезазначеними судовими рішеннями.

Обвинуваченій ОСОБА_4 інкримінуються злочини, покарання за які передбачено на строк від восьми до дванадцяти років, а тому, усвідомлюючи тяжкість та реальність покарання, в разі не застосування запобіжного заходу, є підстави вважати, що остання може виїхати за межі території України та переховуватися від суду.

Крім того, матеріалами досудового розслідування підтверджено, що ОСОБА_4 підтримує стійкий контакт з представником держави-агресора рф, який може надати необхідні засоби та забезпечити переховування від органу досудового розслідування та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

ОСОБА_4 може незаконно впливати на свідків у вказаному кримінальному проваджені, які неодноразово допитувалися у цьому кримінальному провадженні та експертів, висновки яких є складовою частиною доказовою бази.

Разом з тим, ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Зокрема, в ході досудового розслідування встановлено, що обвинувачена ОСОБА_4 категорично негативно налаштована проти України як незалежної суверенної, соціальної, правової держави, через свій майновий стан, а відтак з корисливих мотивів може продовжити свою кримінальну протиправну діяльність або вчинити інші кримінальні правопорушення, направлені на поширення інформації про розташування військового формування, утвореного відповідно до закону України, за можливості його ідентифікації на місцевості, якщо така інформація не розміщувалася у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України, або іншими уповноваженими державними органами, вчинене в умовах воєнного стану, з метою надання такої інформації представнику державі, що здійснює збройну агресію проти України, за відсутності ознак державної зради або шпигунства.

Застосувати стосовно ОСОБА_4 більш м`які запобіжні заходи не представляється можливим, оскільки ризики, встановленні судом при застосуванні запобіжного заходу в ході досудового розслідування на момент внесення даного клопотання не зникли та не зменшились.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які обвинувачуються у вчинені злочинів, передбачених, у тому числі ст. 114-2 КК України, за наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений п. 5 ч. 1 цієї статті, тобто тримання під вартою.

Крім того, згідно з вимогами абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини передбаченні ст. ст. 177 та 178 КПК України, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст. ст. 109 - 114-2, 258 - 258-5, 260, 261, 437 - 442 КК України.

Оцінюючи в сукупності викладене, інші менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти уникненню вищезазначених ризиків з боку ОСОБА_4 та відповідно до ст. 194 КПК України, прокурор вважає, що необхідно продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Прокурор в судовому засіданні підтримав подане клопотання, просив його задовольнити.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачена та її захисник проти задоволення клопотання заперечували, посилаючись на те, що зазначені прокурором ризики є недоведеними. При цьому обвинувачена вказала, що вину у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень визнає, має на утриманні дитину, яка зараз проживає зі свекрухою, яка працевлаштована в ТОВ «Кісет» продавцем-консультантом, та дитина перебуває під опікою останньої, а мати та бабуся ОСОБА_4 проживають в м. Донецьк.

Захисник, в свою чергу, просив суд обрати обвинуваченій запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження, відповідно до положень статті 314 КПК України, яка регламентує порядок та межі підготовчого судового засідання, вислухавши думки учасників судового провадження та дослідивши надані матеріали клопотання, вивчивши обвинувальний акт та долучений до нього реєстр матеріалів досудового розслідування, дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Виходячи з положень розділу ІІ КПК України, зокрема статей 131, 176 вказаного Кодексу, запобіжні заходи, в тому числі тримання під вартою, є одними з видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Частиною другою статті 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Так, відповідно до вимог пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до частини першої статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також, наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України.

Відповідно до вимог статті 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Частиною третьою, п`ятою статті 199 КПК України встановлено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Виходячи з положень розділу ІІ КПК України, зокрема статей 131, 176 вказаного Кодексу, запобіжні заходи, в тому числі тримання під вартою, є одними з видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Згідно з частиною першою статті 333 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються під час судового провадження згідно з положеннями розділу ІІ цього Кодексу з урахуванням особливостей, встановлених цим розділом.

Відповідно до частини третьої статті 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до частини п`ятої статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У рішенні по справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 Європейський суд з прав людини вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою.

Вирішуючи питання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченій, суд враховує вимоги статті 29 Конституції України, статті 9 Загальної Декларації прав людини, статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і статті 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.

При цьому слід враховувати, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

При вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу судом враховується практика Європейського суду з прав людини, зокрема, рішення «Лабіта проти Італії», згідно якого, тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи.

Суди повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини. Такими ознаками є тяжкість, багато епізодична злочинна діяльність та підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченим злочину, наявна можливість ухилення від явки до суду.

Так судом встановлено, що 08.09.2025 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 114-2 КК України.

08.09.2025 стосовно ОСОБА_4 ухвалою слідчого судді Салтівського районного суду м. Харкова застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

У подальшому, ОСОБА_4 повідомлено про нову та зміну раніше повідомленої підозри за ч. ч. 2, 3 ст. 436-2, ч. 3 ст. 114-2 КК України, а також продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При цьому суд вважає встановленим продовження існування ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 частини першої статті 177 КПК України, а саме: можливість запобігання спробам переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Вивченням особи обвинуваченої встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, уродженка м. Донецька, з середньою спеціальною освітою, одружена, має неповнолітню дитину, ІНФОРМАЦІЯ_2 , працювала фахівцем з кредитування регіональної мережі ПТ "Ломбард "Перший" ТОВ "Мікрофінанс і компанія", стан здоров`я добрий, хронічних захворювань не має, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судима.

Разом з тим ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами другою та третьою статті 436-2, частиною третьою статті 114-2 Кримінального Кодексу України, які відповідно до статті 12 КК України відносяться до категорії відповідно нетяжких, тяжких та особливо тяжких злочинів, за які законодавством передбачене найсуворіше покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років, у зв`язку з чим наявний того ризик, що остання, з метою уникнення від даного покарання, буде переховуватись від суду.

Разом із цим, ОСОБА_4 зможе вчинити спроби переховуватися від суду, тому що суворість покарання за вчинений злочин, наслідки та ризик втечі у цьому випадку можуть бути визнаними як менш небезпечними ніж покарання і процедура його виконання покарання.

Окрім того, може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, судовий розгляд даного кримінального провадження не закінчено, свідків не допитано, докази в повному обсязі не досліджено.

Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій у випадку визнання її винуватою у вчиненні злочинів, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте як за національним законодавством (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України), так і за практикою Європейського суду з прав людини, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Відповідно до правової позиції ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, Право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес. Тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Таким чином, вирішуючи питання продовження ОСОБА_4 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд бере до уваги тяжкість покарання, що їй загрожує в разі визнання її винним, обставини вчинення кримінального правопорушення, а саме, в умовах воєнного стану, виходить з того, що ризики здійснення обвинуваченою дій, передбачених частиною першою статті 177 КПК України, які були підставою та були враховані при обранні стосовно неї запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та на які посилається прокурор в клопотанні про продовження застосування запобіжного заходу, станом на цей час не зменшились та продовжують існувати.

Згідно вимог статті 201 КПК України підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Таким чином, виходячи зі змісту статті 201 КПК України, підставою для зміни запобіжного заходу за клопотанням обвинуваченого чи захисника є, в тому числі, наявність нових обставин, які не були предметом судового розгляду, або зменшення встановлених ризиків, що пов`язано з плином судового розгляду.

Так під час розгляду клопотання судом вивчалась можливість застосування стосовно ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків, не пов`язаного з триманням під вартою.

Однак, як встановлено у судовому засіданні, заявлені стороною обвинувачення ризики наразі продовжують існувати та не зменшилися, з метою забезпечення виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, запобігання спробам переховування від суду, незаконно впливати на свідків, вчинення інших кримінальних правопорушень, суд на даній стадії судового провадження доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та продовження застосування запобіжного заходу стосовно ОСОБА_4 у виді тримання під вартою.

Крім того, суд приймає до уваги доводи прокурора про те, що діючий на території України воєнний стан свідчить про існування додаткових ризиків та неможливість забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченої у разі обрання їй запобіжного заходу більш м`якого, ніж тримання під вартою.

Отже, відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені статтею 176 КПК України, зможуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, та запобігати спробам вчинити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України, а відтак жодний з інших, більш м`яких запобіжних заходів, не здатний запобігти вказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченої.

За приписами частини четвертої статті 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Вирішуючи питання щодо визначення ОСОБА_4 розміру застави як альтернативного запобіжного заходу, у даному кримінальному провадженні суд враховує приписи статей 177, 178, 182, 183 КПК України.

Виходячи з практики ЄСПЛ, відповідно до якої, розмір застави повинен визначатися тим степенем довіри, при якому перспектива втратити заставу, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу.

Водночас, частиною 4 ст.183 КПК України передбачено перелік випадків, коли слідчий суддя має право не визначати розмір застави, а саме: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; щодо злочину, який спричинив загибель людини; щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею.

Характер вчинення кримінального правопорушення, який спричинив загибель людини, з урахуванням підстав та обставин, передбачених статтями 177 та 178 КПК України, характер та обставини інкримінованого злочину, також дають підстави суду не визначати розмір застави у кримінальному провадженні відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, з огляду також на висновки Європейського суду з прав людини щодо обов`язку суду своїм рішенням забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Відповідно до ч.4 ст.183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177та178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407,408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

За таких обставин, враховуючи, що дії ОСОБА_4 , за вчинення яких вона обвинувачується, класифікуються як нетяжкі, тяжкі та особливо тяжкі злочини, а саме ч.ч.2, 3 ст. 436-2, ч. 3 ст. 114-2 КК України, внаслідок чого вбачається, що існує суспільний інтерес який свідчить про те, що більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою не зможе запобігти ризикам, передбаченим п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

За таких обставин суд зазначає, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що продовжують існувати ризики того, що обвинувачена може переховуватись від суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також негативно вплине на дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачена може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченою зазначених дій.

При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачена обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вона має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Отже, враховуючи вищенаведені відомості у суду не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, якими прокурор обґрунтовував необхідність продовження такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, оскільки дані ризики, існували на час обрання запобіжного заходу та не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з обставин кримінального провадження.

При цьому суд приймає до уваги, що ОСОБА_4 одружена, має неповнолітню дитину, ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зараз проживає зі свекрухою, яка працевлаштована в ТОВ «Кісет» продавцем-консультантом, та дитина перебуває під опікою останньої, а мати та бабуся ОСОБА_4 проживають в м. Донецьк, має постійне місце проживання, раніше не судима, була працевлаштованою, однак такі відомості не спростовують та не мінімізують наявних ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, запобігти яким в даному випадку може лише застосування такого виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою без визначення застави.

Таким чином, суд доходить до висновку про задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та відмову у задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу.

За таких обставин, зважаючи на те, що судове провадження не завершене, обвинувачену не допитано, докази не досліджено, з метою забезпечення виконання покладених на обвинувачену процесуальних обов`язків, попередження переховуванню від суду, впливу на свідків, вчинення інших кримінальних правопорушень, суд на даній стадії судового провадження доходить висновку про наявність підстав для задоволення клопотання прокурора та необхідність продовжити дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обраного стосовно ОСОБА_4 на 60 діб, тобто до 01 лютого 2026 року включно.

На підставі викладеного, керуючись статтями 176 - 178, 183, 194, 197, 199, 314-316, 369-372, 376, 392-395 КПК України, суд

постановив:

У задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт - відмовити.

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити без змін - у виді тримання під вартою, продовживши строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» на 60 (шістдесят) днів, тобто до 01 лютого 2026 року включно.

Підготовче судове засідання відкласти на 15 січня 2026 року 11 год 30 хв.

Викликати учасників кримінального провадження в судове засідання.

Ухвала в частині продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Строк дії ухвали до 01 лютого 2026 року включно.

Повний текст ухвали складено та проголошено 04 грудня 2025 року.

Суддя ОСОБА_1