Справа № 392/1399/25
Провадження № 1-кп/392/213/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2025 року м. Мала Виска

Маловисківський районний суд Кіровоградської області в складі: головуючого: судді ОСОБА_1 , секретар судового засідання - ОСОБА_2 , розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000188 від 20.04.2025 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пурпурівка, Новомиргородського району, Кіровоградської області, українця, громадянина України, із повною загальною середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні трьох малолітніх дітей: ОСОБА_4 , 2019 р.н., ОСОБА_5 , 2022 р.н., ОСОБА_5 , 2023 р.н., зі слів працював неофіційно в лісі робітником, кулеметник-розвідник військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні - солдат, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 проходить військову службу призваного під час мобілізації в Збройних Силах України та відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 20.02.2023 № 101627М/616 ОСОБА_3 призначено на посаду кулеметника - розвідника військової частини НОМЕР_1 .

Згідно ст. ст. 3, 65, 68 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; захист Батьківщини, незалежності і територіальної цілісності України є обов`язком громадян України; кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до ст. ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 № 548-XIV, ст. ст. 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24.03.1999 № 551-XIV, військовослужбовці зобов`язані свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати і виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати і утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України.

Всупереч викладеному, ОСОБА_3 , 19 квітня 2025 року близько 19 години 00 хвилин перебуваючи по АДРЕСА_3 , де також перебував потерпілий ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи умисно, усвідомлюючи суспільну небезпеку та протиправність своїх дій, передбачаючи можливість настання наслідків у вигляді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, підійшов до ОСОБА_7 , обома руками схопив його за одяг та кинув на землю в положення лежачи на спину. Після чого, ОСОБА_3 правою ногою наніс близько двох ударів потерпілому ОСОБА_7 по голові та обличчю. В ході чого ОСОБА_3 сів зверху на потерпілого ОСОБА_7 та кулаками обох рук почав наносити удари по голові та обличчю ОСОБА_7 , близько 4-5 разів, спричинивши тим самим тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкова травма: забій головного мозку у правій лобній частці, травматичний субдуральний крововилив в скронево-тім`яно-потиличної ділянки ліворуч, перелом лобної кістки з переходом на основу черепа з обох боків. Множинні переломи зовнішньої та внутрішньої стінок лобних пазух з обох боків. Перелом верхньої щелепи зліва, передньої та задньої стінок гайморової пазухи ліворуч. Перелом скроневорї кістки ліворуч, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент спричинення.

Вказаними діями ОСОБА_3 спричинив умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю, не заперечував щодо фактичних обставин, вчинення ним кримінального правопорушення, викладених в обвинувальному акті. Показав, що 19.04.2025 року о 19.00 год. йшов додому в с. Хмельове Новоукраїнського району Кіровоградської області, та у нього виник конфлікт з онуком потерпілого ОСОБА_7 . В той час на мотоциклі під`їхав сам потерпілий та вирішив втрутитися в їх спілкування. На що обвинувачений схопив потерпілого ОСОБА_7 за одяг та кинув на землю, зі сплином часу, точно сказати скільки наніс ударів не може, проте точно наносив удари кулаками обох рук в область обличчя та голови, потім ще наніс декілька ударів ногою. Після чого пішов додому.

У вчиненому щиро розкаюється, усвідомлює, що не правильно зробив, та шкодує про вчинене. Соромно за такий вчинок. З потерпілим налагодили стосунки, просив у нього вибачення та відшкодував витрати на лікування в розмірі 8000 грн. Під час досудового розслідування розповідав слідчому як все відбувалося. Переоцінив свою протиправну поведінку та зробив висновки щодо не вчинення в майбутньому жодних протиправних дій. Бажає захищати Україну від російської агресії та продовжити службу в ЗСУ. Готовий нести заслужене покарання, просив суворо не карати та звільнити його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, при цьому, просив врахувати суд, що раніше не судимий, протиправні дії вчинив вперше, має на утриманні трьох малолітніх дітей.

Враховуючи те, що учасники провадження не оспорюють всі обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд провів судовий розгляд кримінального провадження із застосуванням правил ч.3 ст.349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого, та вивченням характеризуючих даних на особу, визнавши недоцільним вивчення письмових доказів у провадженні та допиту свідків, потерпілого.

Наслідки розгляду судом провадження із застосуванням правил ч.3 ст. 349 КПК України учасникам процесу роз`яснено.

Такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації №6 R(87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

З`ясувавши позиції прокурора, який просив призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, обвинуваченого, який просив не позбавляти його волі та призначити покарання з випробуванням, потерпілого, який в наданій на адресу суду заяві, просив суворо не карати обвинуваченого, суд дійшов висновку про правильність кваліфікації досудовим слідством дій ОСОБА_3 за ч.1 ст.121 КК України - спричинення умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, та доведеність вини обвинуваченого у вчиненні даного кримінального правопорушення.

Керуючись загальними засадами призначення покарання (ст. 65 КК України), суд призначає покарання конкретній особі за конкретний злочин, максимально індивідуалізуючи покарання. При цьому покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю кримінального правопорушення, обставинами скоєного, особою винного.

Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину та передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

В той же час згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

При призначенні обвинуваченому покарання суд у відповідності зі ст. 65 КК України ураховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відповідно до вимог ст. 12 КК України, обвинувачений ОСОБА_3 вчинив тяжкий злочин проти життя та здоров`я особи.

Досліджуючи дані про особу, суд встановив, що ОСОБА_3 раніше не судимий, має постійне місце проживання, за яким характеризується посередньо, громадського порядку не порушував, скарг від жителів села на поведінку ОСОБА_3 не надходило. Працював неофіційно робітником в лісі. Обвинувачений ОСОБА_3 на диспансерних обліках в кабінетах лікарів нарколога та психіатра КНП «Маловисківська лікарня» не перебуває. За місцем проходження служби у в/ч характеризується посередньо, самовільно залишив військову частину.

Обставинами, відповідно до ст.66 КК України, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, що засноване на належній критичній оцінці своєї поведінки та готовність нести, передбачене законом покарання, усвідомлення своєї вини, крім того, обвинувачений з моменту вчинення правопорушення та в судовому засіданні надавав послідовні та вичерпні зізнавальні покази.

Обставин, передбачених ст. 67 КК України, які б обтяжували покарання ОСОБА_3 судом не встановлено.

З урахуванням наведеного, конкретних обставин вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, а також те, що злочин відноситься до категорії тяжких злочинів проти життя та здоров`я, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, в межах санкції ч.1 ст.121 КК України, у виді позбавлення волі, яке є необхідним та достатнім, на думку суду, для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 бажає виправитися, розкаявся у вчиненому та активно сприяв розкриттю злочину, надав правдиві та послідовні показання, негативно оцінює вчинене ним кримінальне правопорушення, просив вибачення у потерпілого та відшкодував матеріальні витрати, пов`язані з лікуванням останнього, що також підтверджується заявою потерпілого, який вказав про відсутність претензій матеріального характеру до обвинуваченого, та просив суворо не карати обвинуваченого, бажає продовжити службу в ЗСУ, має на утриманні трьох малолітніх дітей, демонструє готовність понести заслужене покарання, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання і вважає за можливе, застосувавши ст.75 КК України, звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням із покладенням на нього обов`язків, передбачених п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Підстав для застосування положень ст. 69 КК України не встановлено.

Підстав для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу, судом не встановлено, оскільки його процесуальна поведінка під час досудового розслідування, а також під час судового розгляду свідчить про належне виконання ним процесуальних обов`язків, що повністю відповідає завданням кримінального судочинства.

Згідно протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 20.04.2025 року час фактичного затримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - 13.49 год. 20.04.2025.

Відповідно до ухвали слідчого судді Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 22.04.2025 відносно підозрюваного ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання та звільнено з-під варти негайно.

А тому, у разі скасування обвинуваченому іспитового строку на підставах, визначених законом, та направлення ОСОБА_3 для відбування покарання в місця позбавлення волі, зарахувати йому у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 20.04.2025 по 22.04.2025 року включно, відповідно ч.5 ст. 72 КК України, з розрахунку один день попереднього ув`язнення - за один день позбавлення волі.

Процесуальні витрати відсутні. Цивільний позов не заявлявся.

Питання про речові докази вирішити в порядку ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369, 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

Згідно зі ст.76 КК України протягом іспитового строку покласти на ОСОБА_3 обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 не застосовувати.

Процесуальні витрати відсутні. Цивільний позов не заявлявся.

У разі направлення ОСОБА_3 для відбуття покарання в місця позбавлення волі, зарахувати йому у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 20.04.2025 по 22.04.2025 року включно, відповідно ч.5 ст. 72 КК України, з розрахунку один день попереднього ув`язнення - за один день позбавлення волі.

Речові докази:

- контрольний змив РБК, шорти чорного кольору на яких виконаний напис PATIENCE, що передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів ВП №1 (м. Мала Виска) Новоукраїнського РВП ГУНП в Кіровоградській області - знищити;

- мобільний телефон марки HUAWEI P Smart FIX-LX1 синього кольору з сім-карткою НОМЕР_2 , який передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів ВП №1 (м. Мала Виска) Новоукраїнського РВП ГУНП в Кіровоградській області - повернути власнику ОСОБА_3 .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі її подання, якщо його не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду згідно зі ст.ст. 395, 396 КПК України, з особливостями визначеними ч.2 ст.394 КПК України може бути оскаржений до Кропивницького апеляційного суду протягом 30 діб з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинувачен(ому)ій та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді, подавши відповідну заяву. Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Головуючий ОСОБА_1

суддя