КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/9408/2025 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня2025 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 та апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні - прокурора другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 28 листопада 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Сари-Озек Кербулакського району Талди-Курганської області Республіки Казахстан, казаха, громадянина України, не одруженого, працюючого на посаді директора ТОВ «ТРЕЙД ЛАЙН» (КОД ЄДРПОУ № 36476464), з повною вищою освітою, раніше не судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 27, ч. 4 ст. 191, ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 28 листопада 2025 року частково задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_10 , погодженого з прокурором другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з визначенням застави, та застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 27.01.2026 року.

Одночасно визначено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді застави для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, визначених КПК України.

Розмір застави визначено у межах 1652 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що відповідно становить 5 002 256 (п`ять мільйонів дві тисячі двісті п`ятдесят шість) грн. 00 коп.

Сума застави у національній грошовій одиниці може бути внесена як підозрюваною, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок:

Отримувач ТУДСАУ у м. Києві

Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 26268059

Банк отримувача ДКСУ, м. Київ

Код банку отримувача (МФО) 820172

Рахунок отримувача UA1012089

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.

У разі внесення застави, відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов?язки:

- прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді або суду за кожним їхнім викликом, вимогою та визначеною ними періодичністю;

- не відлучатися за межі м. Києва та Київської області без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- носити електронний засіб контролю;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначено до 27.01.2026 року включно.

У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

В решті вимог клопотання - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 28 листопада 2025 рокута постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та застосувати до останнього запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 908 400 грн., з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді або суду за кожною вимогою;

- не відлучатися за межі території України без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Обгрунтовуючи скаргу, захисник посилається на те, що ухвала слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 28.11.2025 року підлягає скасуванню, оскільки слідчим суддею допущено неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Під час розгляду клопотання про застосування відносно особи запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний був пересвідчитись, що надані стороною обвинувачення матеріали підтверджують наявність обґрунтованої підозри особі.

При цьому, для застосування запобіжного заходу слідчий суддя додатково зобов`язаний був переконатись, що виклад фактичних обставин, зазначених у клопотанні, свідчить про те, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, наявні, однак слідчий суддя не врахував заперечень сторони захисту, що призвело до невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи та неповноти судового розгляду.

Сторона захисту зазначає, що підозра ОСОБА_7 є необгрунтованою, оскільки суть обвинувачення зводиться до завищення цін на запчастини до військових автомобілів, що ніби то призвело до заволодіння ОСОБА_7 грошовими коштами в особливо великому розмірі.

Сторона обвинувачення в повідомленні про підозру посилається на ЗУ «Про публічні закупівлі», однак сторона захисту категорично не погоджується з цим, оскільки в іншому випадку йдеться про поставку товарів оборонного призначення, що має зовсім інше нормативне регулювання.

Ч. 3 ст. 30 ЗУ «Про оборонні закупівлі» визначає особливості формування ціни державного контракту (договору) з оборонних закупівель, який укладається під час дії правового режиму воєнного стану.

Даною нормою передбачено, що у складі ціни державного контракту на постачання товарів, виконання робіт та надання послуг для забезпечення потреб сектору безпеки і оборони, а також інших товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб безпеки і оборони враховуються витрати, зокрема податки, збори та інші передбачені законодавством обов`язкові платежі і прибуток виконавця.

У разі, якщо придбання товарів, робіт і послуг оборонного призначення, а також інших товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб безпеки і оборони під час дії правового режиму воєнного стану здійснюється за неконкурентною процедурою закупівель або без проведення видів закупівель, визначених законодавством, рівень прибутку у складі ціни державного контракту не може перевищувати рівень прибутку, встановлений Кабінетом Міністрів України на момент укладення відповідного державного контракту.

Таким чином, можна зробити висновок, що законодавчо не врегульовано питання прибутку, який може отримати суб?єкт господарювання від укладання державного контракту на постачання запчастин до транспортних засобів військового призначення, та не встановлено максимальну межу цього прибутку. Таким чином, завищення вартості товарів за договорами №121 та №208 відсутнє.

Як вбачається з повідомлення про підозру, у замовника при прийнятті комерційної пропозиції та укладенні договорів не було жодних пропозицій щодо зменшення ціни за договорами, а також зауважень, щодо ціноутворення.

У повідомленні про підозру сторона обвинувачення зазначає наступне: «...уповноважена військова службова особа військової частини НОМЕР_1 , недбало ставлячись до служби, належним чином не дослідивши середню ринкову вартість продукції, яку планувалося закупити, прийняла рішення про затвердження комерційної пропозиції...». Виходячи з такого формулювання, отримати повідомлення про підозру мали б і службові особи військової частини НОМЕР_1 , однак чомусь вся відповідальність покладається виключно на виконавця. Саме на військову частину законодавством покладено обов`язок щодо цільового та ефективного використання бюджетних коштів, а тому якщо військову частину не влаштовувала б сума договору, то во вона могла б відмовитися від укладення даних контрактів та знайти іншого постачальника, який запропонував іншу найбільш вигідну комерційну пропозицію.

Таким чином, можна зробити висновок, що на момент підписання договорів, замовник, тобто військова частина, враховуючи строки поставки та наявність всіх товарів в тій кількості в якій це було необхідно, вважала, що ціна не є завищеною, в іншому ж випадку, службова особа, на яку покладено обов`язок щодо цільового використання бюджетних коштів, відмовилася б від такої комерційної пропозиції.

Як стверджує захисник, відсутність обґрунтованої підозри сторона захисту підтверджувала і відсутністю в матеріалах поданого до суду клопотання доказів, якими сторона обвинувачення обґрунтовувала необхідність застування запобіжного заходу. Так, сторона обвинувачення стверджувала, що обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, які перераховані в клопотанні, проте сторона захисту стверджує, не лише те, що підозра ОСОБА_7 необгрунтована, а й те, що за наявності таких доказів, слідчий суддя перевищив визначений процесуальним законом розмір застави, що свідчить про неповноту судового розгляду та невідповідність рішення суду фактичним обставинам справи, та ненадання належної оцінки доводам сторони захисту.

Крім того, захисник зазначає, що ризики, визначені стороною обвинувачення у клопотанні, є необгрунтованими.

Стосовно ризику переховування від органів досудового розслідування та суду апелянт зазначає, що слідчий вказує лише на те, що кримінальне правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_7 , відноситься до категорії особливо тяжких, за яке передбачено покарання в тому числі у виді позбавлення волі строком до 12 років, тож задля уникнення від кримінальної відповідальності він може переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Як неодноразово зазначав Європейський Суд з прав людини в своїх рішеннях, ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку.

Таким чином, сама по собі тяжкість покарання, що може бути застосована до особи за умови визнання її винуватою, не є самостійною і достатньою підставою для встановлення ризику втечі.

Щодо твердження сторони обвинувачення про те, що ОСОБА_7 є підозрюваним та обвинуваченим в інших кримінальних провадженнях, адвокат зазначає, що дане твердження тільки спростовує заявлений ризик. Дійсно, ОСОБА_7 є підозрюваним та обвинуваченим у ще двох кримінальних провадженнях, в рамках одного з кримінальних проваджень до нього впродовж 6 місяців було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, а впродовж ще 6 місяців на нього було покладено обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України. ОСОБА_7 завжди належним чином виконував покладені на нього процесуальні обов`язки, ніколи не ухилявся від слідства чи суду, до нього жодного разу не було застосовано заходів процесуального примусу у вигляді приводу або ж розшуку. Він завжди прибував за першою вимогою до слідчого, прокурора, суду. Навіть затримання в рамках цього кримінального провадження сторона захисту вважає незаконним. 27.11.2025 року слідчим було викликано ОСОБА_7 на 28.11.2025 року на 09:00 годину, для участі у слідчих та процесуальних діях в рамках кримінального провадження № 0001718. На зазначений виклик ОСОБА_7 з`явився б якби його не було безпідставно затримано 27.11.2025 року, ніби то під приводом того, що він переховується. Дані обставини були зазначені стороною захисту в судовому засіданні, проте проігноровані слідчим суддею.

Апелянт, обгрунтовуючи ризик впливу на свідків, експертів або іншого підозрюваного у кримінальному провадженні, звертає увагу суду на те, що до матеріалів клопотання не було долучено жодного протоколу допиту свідків, тож сторона захисту навіть потенційно не могла припустити на кого ж саме може впливати ОСОБА_7 . Ризик впливу на свідків - це лише припущення сторони обвинувачення, яке не підтверджується жодним доказом. Сторона обвинувачення не наводить жодного конкретного випадку впливу підозрюваного на свідків, експертів чи іншого підозрюваного. Кримінальне провадження зареєстроване 20.06.2025 року, з того часу жодна особа не звернулась до правоохоронного органу із повідомленням про здійснення на неї неправомірного впливу у зв?язку з розслідуванням даного кримінального провадження.

Щодо ризику знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення, захисник зазначає, що даний ризик, як і попередні, не знайшов підтвердження у клопотанні та доданих до нього матеріалах. Обгрунтовуючи цей ризик, сторона обвинувачення обмежилася лише загальними фразами та не послалася на жоден доказ або ж фактичну обставину. Також звертає увагу колегії суддів на те, що суть підозри зводиться ніби то до завищення цін на товари, які є предметом договорів, які наявні в сторони обвинувачення і відносно яких вже проведені експертизи, що унеможливлює знищення, спотворення або ж приховування доказів підозрюваним.

Щодо ризику вчинити інше кримінальне правопорушення адвокат вказує, що у повідомленні про підозру сторона обвинувачення зазначає, що ОСОБА_7 раніше не судимий, а посилання на даний ризик у клопотанні є лише формальним та не підтвердженим жодними доказами чи фактичними обставинами, це зроблено лише для того аби ввести слідчого суддю в оману та сформувати негативне ставлення до підозрюваного. Вказівка на наявність інших кримінальних проваджень суперечить презумпції невинуватості, оскільки винуватість ОСОБА_7 у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення наразі судом не встановлена, тож оцінювати на даному етапі можна лише належне виконання ним своїх обов`язків як підозрюваного та обвинуваченого.

Також звертає увагу на те, що слідчим при складанні клопотання не було дотримано вимог ст. 184 КПК України, зокрема що стосується обгрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів. Оскільки тримання під вартою є найтяжчим запобіжним заходом, то сторона обвинувачення має довести той факт, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не буде достатнім в кожному конкретному випадку. Відповідно слідчий суддя належним чином не оцінив можливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.

На підтвердження можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу стороною захисту долучалися копії ухвал про застосування, продовження запобіжного заходу у виді тримання та продовження строку дії обов`язків в рамках кримінального провадження №0001064 від 04.06.2024. Дані ухвали свідчить про те, що ОСОБА_7 , будучи під обов`язками, передбаченими ч.5 ст.194 КК України, не перешкоджав здійсненню досудового розслідування, тож фактично застосування тримання під вартою в рамках попереднього кримінального провадження було невиправданим.

Крім того, слідчий суддя застосував розмір застави, який значно перевищує максимальний для даної категорії кримінальних правопорушень. Сторона обвинувачення обгрунтувала розмір застави, який значно перевищує передбачений ст. 182 КПК України, вказуючи на розмір шкоди, яка ніби то була завдана кримінальним правопорушенням. Така позиція органу досудового розслідування є хибною, оскільки визначення розміру застави лише на підставі розміру збитків, завданих кримінальним правопорушенням, суперечить як правовій позиції запобіжного заходу, так і принципам кримінального процесу.

Також КПК України вимагає враховувати при визначенні розміру застави майновий стан особи, тяжкість правопорушення, наявність ризиків (ч. 4 ст. 182 КПК України).

Незважаючи на те, що застава все таки була внесена, варто зазначити, що заставодавцем є ТОВ «АТЛ-АВТОСЕРВІС», сам же підозрюваний не має в своєму розпорядженні такої суми коштів. Крім того, варто зазначити, що в травні 2025 року ОСОБА_7 було внесено заставу в розмірі майже 10 000 000 грн в рамках іншого кримінального провадження. Враховуючи дані обставини, а також беручи до уваги офіційний дохід підозрюваного, що підтверджується довідками, долученими стороною захисту при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу, застава в розмірі більш як 5 000 000 грн є для нього значно обтяжливою. Застосування такого альтернативного запобіжного заходу уже не стимулює підозрюваного до належного виконання ним своїх процесуальних обов`язків, а лише призводить до виникнення у нього додаткових грошових зобов`язань, оскільки ці кошти належать господарському товариству, що незважаючи на будь-які обставини повинно належним чином функціонувати, сплачувати податки, виплачувати заробітну плату, виконувати інші фінансові зобов`язання.

За таких обставин фактично нівелюється суть такого запобіжного заходу як застава, а саме забезпечення належного виконання підозрюваним своїх обов`язків, застава в даному випадку слугує додатковим обтяженням для ОСОБА_7 , оскільки він все одно має обов`язок дані кошти повернути.

Зокрема, ОСОБА_7 характеризується як поважна та корисну суспільству людина, яка не лише офіційно працює, має бізнес, який функціонує по всій території України, має дітей та має міцні соціальні зв`язки, а й є таким, що не залишається осторонь та допомагає Збройним Силам України.

Так, зокрема, підозрюваний має велику кількість нагород, які ОСОБА_7 отримав, здійснюючи волонтерську діяльність та підтримуючи ЗСУ.

Крім того, підозрюваний офіційно працює, має синів 1992 та 2001 років народження, має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , яка відома стороні обвинувачення та не заперечується нею.

Отже, ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки, є волонтером, який постійно здійснює волонтерську діяльність за що і був неодноразово нагороджений подяками, відзнаками та медалями, здійснює благодійну діяльність, має виключно позитивну репутацію.

До того ж, сторона захисту постійно як слідчому та прокурору, так і слідчому судді при розгляді цього клопотання, наголошувала на незадовільному стані здоров`я підозрюваного та наявності в нього, в тому числі, і хронічних захворювань. Встановлення даних обставин має важливе значення для вирішення питання про застосування запобіжного заходу, оскільки фактично отримавши величезну кількість документів про стан здоров`я ОСОБА_7 , в тому числі від лікарів ДУ «Київський слідчий ізолятор» за той період, коли ОСОБА_7 в 2024-2025 роках утримувався під вартою в рамках іншого кримінального провадження, слідчий суддя не врахував дані докази та фактично поставив під ризик життя та здоров`я підозрюваного ОСОБА_7 .

Крім того, слідчий суддя ухвалою від 28.11.2025 у справі №757/60037/25-к поклав на ОСОБА_7 ряд обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КК України, та визначених резолютивною частиною ухвали. Сторона захисту переконана, що вирішуючи питання про застосування окремих обов`язків, слідчий суддя не врахував всіх обставин кримінального провадження, особу підозрюваного та те, як ці обов`язки будуть впливати на його життя.

Також зазначає, що обов`язок прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду за кожним викликом не відповідає вимогам КПК України.

Апелянт вказує, що існування обов`язку не відлучатись за межі м. Києва та Київської області без дозволу слідчого, прокурора чи суду не є доцільним, оскільки його визначення негативно впливає на виконання ОСОБА_7 трудових обов`язків. Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу стороною захисту було долучено документи, які підтверджують працевлаштування ОСОБА_7 в ТОВ «Бі. Ем.Сі УКРАЇНА», ТОВ «АТЛ 32» та ТОВ «АТЛ-АВТОСЕРВІС». Варто зазначити, що філії та відокремлені підрозділи даних товариств знаходяться по всій країні, тож виконання обов`язків, які покладено на ОСОБА_7 як на службову особу даних товариств, передбачає регулярні службові відрядження по території України, без яких неможливе належне управління фінансово-господарською діяльністю компаній. Покладення обов`язку на ОСОБА_7 не покидати м. Київ та Київську область без дозволу слідчого, прокурора, суду чи слідчого судді суттєво обмежує виконання ним своїх посадових обов`язків та призводить до створення перешкод у роботі компаній. Таким чином, розширення даного обов`язку до через зобов`язання не відлучатися за межі території України без дозволу слідчого, прокурора, суду, буде відповідати завданням кримінального провадження та сприятиме належному виконанню підозрюваним трудових обов`язків та укріпленню його соціальних зв?язків.

Щодо обов`язку носити електронний засіб контролю, то сторона захисту вважає його покладення на підозрюваного необгрунтованим, непропорційним та таким, що надмірно обмежує права і свободи особи. Електронний засіб контролю є суттєвим втручанням у свободу пересування та приватне життя. Такий рівень контролю допустимий лише за умови, що менш обтяжливі заходи не здатні забезпечити мету провадження. У даному випадку слідчий суддя не оцінив можливість застосувати інші, м`якші процесуальні обов`язки.

Згідно пунктів 3, 4 розділу І Порядку застосування електронних засобів контролю, затвердженого наказом МВС України 08.06.2017 № 480 (надалі - Порядок) застосування електронних засобів контролю полягає в закріпленні на тілі підозрюваного електронного браслета, який дає змогу відстежувати та фіксувати його місцезнаходження. Не допускається застосування електронних засобів контролю, які спричиняють значні незручності в їх носінні або можуть становити небезпеку для життя та здоров`я особи, яка їх використовує.

Як зазначалось стороною захисту, ОСОБА_7 має низку хронічних та інших захворювань. Так, у нього було діагностовано оніхокриптоз І пальця правої стопи, остеоартроз лівого колінного суглоба, частковий розрив передньої хрестоподібної зв`язки, хондромаляція хрящів лівого колінного суглоба, розрив заднього рогу медіального меніска тощо. Носіння електронного засобу контролю в його конкретному випадку буде створювати не просто незручності для його життєдіяльності, а й спричиняти шкоду здоров`ю підозрюваного.

Вважає, що слідчий суддя вирішуючи питання про необхідність визначення даного обов`язку, повинен був дотримуватись балансу між заподіянням шкоди здоров`ю підозрюваного та меті покладеного обов`язку. Тож за вказаних обставин необхідно було б віддати перевагу правам підозрюваного з урахуванням інших покладених обов`язків, які здатні компенсувати ризик переховування.

16.12.2025 року від захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , надійшли доповнення до апеляційної скарги, в яких він вказує, що в повному тексті ухвали слідчий суддя навіть не розписав позицію сторони захисту, та не навів аргументи, якими б прийняв або відхилив доводи та докази сторони захисту. Позиція сторони захисту в повному тексті оскаржуваного рішення займає всього 1 речення, крім того, слідчий суддя не зазначив, який запобіжний захід в засіданні просила застосувати сторона захисту відносно підозрюваного.

Звернувшись з апеляційною скаргою, прокурор просив скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 28.11.2025 року, якою частково задоволено клопотання слідчого ОСОБА_10 , погоджене прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_8 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із альтернативою внесення застави на суму 5100 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 15 442 800 грн., на 60 днів в межах строку досудового розслідування кримінального провадження №0001718 від 20.06.2025 стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 27, ч.4 ст. 191, ч.3 ст. 27, ч.5 ст. 191 КК України, натомість застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 27.01.2026 з визначенням альтернативного запобіжного заходу - застави розміром 1652 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 5 002 256 грн., у разі внесення якої він підлягає звільненню з під варти, та постановити нову ухвалу, якою вказане клопотання задовольнити в повному обсязі.

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу, прокурор вказує, що вважає ухвалу слідчого судді незаконною та необгрунтованою, а тому вона підлягає скасуванню.

Прокурор зазначає, що під час досудового розслідування встановлені докази, які дають обгрунтовані підстави стверджувати, що підозрюваний ОСОБА_7 причетний до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень, які містяться у наступних документах:

1. відповідь на запит з військової частини НОМЕР_1 з додатками;

2. протокол огляду мобільного телефону ОСОБА_11 ;

3. протокол огляду мобільного телефону ОСОБА_11 ;

4. протокол огляду мобільного телефону ОСОБА_7 ;

5. висновок судово-економічної експертизи.

Також зазначає, що на теперішній час існує сукупність підстав вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема:

- ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, який обгрунтовується тим, що підозрюваному повідомлено про підозру у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів, за які передбачено покарання виключно у вигляді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна. Повідомлення про підозру підтверджується матеріалами кримінального провадження, тому останній усвідомлюючи невідворотність покарання у разі визнання його винним, яке пов`язане із позбавленням волі за вчинення вказаних кримінальних правопорушень, може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, у тому числі на території, яка тимчасово не підконтрольна владі України, а також за межами України.

Крім того, ОСОБА_7 являється підозрюваним та обвинуваченим в рамках декількох кримінальних проваджень за фактами, серед іншого, особливо тяжких злочинів, що додатково свідчить на обгрунтування можливості особи переховуватися від слідства, суду з метою уникнення передбаченого законом суворого покарання, яке може бути в подальшому призначено судом з огляду на положення ст.ст. 70, 71 КК України в разі визнання ОСОБА_7 винуватим за пред`явленими обвинуваченнями.

- існують ризики, передбачені п. п. 2, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України - знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Вказаний ризик обгрунтовується тим, що на цей час у вказаному кримінальному провадженні не встановлені всі обставини, які підлягають доказуванню, зокрема не встановлено всіх співучасників злочину, загального обсягу епізодів скоєних кримінальних правопорушень, місцезнаходження усіх речей, предметів та документів, які можуть бути визнані речовими доказами у кримінальному провадженні, а тому для уникнення покарання за скоєння тяжкого та особливо тяжкого злочинів підозрюваний може самостійно або за допомогою інших осіб знищити, сховати або спотворити речі і документи, які можуть мати значення речових доказів у кримінальному провадженні та які на даний час не відшукані органом досудового розслідування.

Також існує ризик іншим чином перешкодити кримінальному провадженню, який може бути виражений у створенні підозрюваним штучних доказів та підбурення осіб, які не були свідками кримінального правопорушення, до дачі завідомо неправдивих свідчень на підтвердження висунутих ним у подальшому захисних версій.

Зазначений ризик може бути реалізований підозрюваним шляхом зловживання процесуальними правами, що може виразитись у неявці для проведення слідчих (розшукових), процесуальних дій у кримінальному провадженні чи безпідставному зволіканні при отриманні та ознайомленні з процесуальними документами, вручення чи надання для ознайомлення яких є обов`язковим для сторони обвинувачення при проведенні досудового розслідування.

Окрім цього, перебуваючи на волі, підозрюваний зможе попередити інших співучасників злочину, які наразі не встановлені органом досудового розслідування, надавши їм відповідні настанови та поради щодо подальших спільних дій, а також вибудувати з ними спільну неправдиву версію обґрунтування своєї невинуватості у інкримінованих кримінальних правопорушеннях, таким чином перешкоджаючи провадженню іншим чином.

- існує ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України - незаконно впливати на свідків, експертів, інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні. Зокрема, перебуваючи на волі, підозрюваний з метою уникнення кримінальної відповідальності для себе, своїх спільників, може вчинити дії, направлені на примушення до зміни наданих раніше свідчень допитаними особами.

На теперішній час всіх осіб, причетних до вчинення вказаних злочинів, не встановлено, у зв?язку з чим існують ризики вчинення такими особами за вказівкою підозрюваного протиправних дій по відношенню до інших учасників кримінального провадження.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків слід враховувати встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України).

З урахуванням зазначених відомостей у сукупності прокурор вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою із одночасним визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави на суму 5100 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 15 442 800 грн, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_7 , що серед іншого обумовлено підозрою останнього у вчиненні тяжкого, особливо тяжкого злочинів, які викликали значний резонанс, належне розслідування яких із подальшим забезпеченням відшкодування завданих Міністерству оборони України у період триваючого воєнного стану збитків в особливо великих розмірах є суспільно важливим.

Викладені доводи у повному обсязі обгрунтовують необхідність застосування стосовно підозрюваного саме найбільш суворого запобіжного заходу - тримання під вартою із визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави на суму 5100 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 15 442 800 грн., та спростовують висновки слідчого судді про недоведеність ризиків у процесуальній поведінці підозрюваного, які обумовлюють необхідність визначення значно меншої застави розміром 1652 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що відповідно становить 5 002 256 грн.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_7 , та його захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, думку прокурора ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисників, а свою апеляційну скаргу підтримав, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги сторони захисту та сторони обвинувачення не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 199 КПК України.

Як вбачається з наданих апеляційному суду матеріалів, Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001718 від 20.06.2025 за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 191, ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191, ч. 5 ст. 191 КК України, а також за фактом скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 11.09.2023 наказом № 1-к, ухваленим на виконання рішення єдиного засновника товариства з обмеженою відповідальністю «Бі.Ем.Сі УКРАЇНА» (код ЄРДПОУ № 45379448, юридична адреса: м. Київ, вул. Парково-Сирецька, 12-А, оф. 2), ОСОБА_7 призначено на посаду директора зазначеного товариства з 11.09.2023.

3 огляду на положення статуту ТОВ «Бі.Ем.Сі УКРАЇНА» на ОСОБА_7 покладено здійснення наступних функцій:

- керувати оперативною діяльністю Товариства, включаючи вирішення питань, пов`язаних з укладанням правочинів (договорів, контрактів, угод, тощо);

- без довіреності діяти від імені Товариства, представляти його в установах, на підприємствах і в організаціях як в Україні, так і за кордоном;

- у відповідності до чинного законодавства та цього статуту розпоряджатися майном Товариства, укладати будь-які угоди, правочини та інші юридичні акти без довіреності, відкривати у банках поточні та інші рахунки Товариства, визначати склад та обсяг відомостей, що є комерційною таємницею, та порядок їх захисту;

- розпоряджатися банківськими та іншими рахунками Товариства з Правом першого підпису на розрахункових та інших документах;

- у встановленому порядку приймати на роботу і звільняти з роботи персонал Товариства;

- вирішувати питання стимулювання праці;

- видавати накази та розпорядження, обов`язкові для персоналу Товариства;

- видавати довіреності;

- затверджувати структуру, штати, кошторис витрат;

- організовувати виконання рішень Загальних зборів учасників;

- затверджувати баланс Товариства та виконувати інші функції, що випливають з статутних завдань;

- нести відповідальність за діяльність Товариства в цілому.

Отже, ОСОБА_7 в силу покладених на нього організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій відповідно до ч. 3 ст. 18 КК України являвся службовою особою.

Далі у невстановлені досудовим розслідуванням дату та час, але не пізніше 23.07.2024, ОСОБА_7 , обіймаючи посаду директора ТОВ «Бі.Ем.Сі УКРАЇНА» (КОД ЄРДПОУ 45379448), будучи службовою особою, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, під час дії триваючого воєнного стану, первинно введеного Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 у зв?язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX та у подальшому неодноразово продовженому, вирішив шляхом зловживання своїм службовим становищем, під приводом участі підконтрольної йому юридичної особи у процедурі оборонної закупівлі компонентів для ремонту, а також експлуатації наземних транспортних засобів військового призначення за безпідставно завищеними по відношенню до ринкових цінами, заволодіти чужим майном - грошовими коштами, виділеними Міністерством оборони України на потреби військової частини НОМЕР_1 (код ЄРДПОУ № 07732858, адреса місцезнаходження: АДРЕСА_2 ).

З метою забезпечення реалізації свого злочинного умислу, запобігання його можливому викриттю з боку правоохоронних органів, а також досягнення протиправного результату у вигляді особистого збагачення, ОСОБА_7 розробив єдиний план протиправних дій, який передбачав наступні етапи:

- залучення іншої службової особи з числа працівників ТОВ «Бі.Ем.Сі УКРАЇНА» для участі у підготовці документації, зокрема комерційної пропозиції, договору з додатками, запланованого до укладення за результатами перемовин з посадовими особами військової частини НОМЕР_2 , стосовно продажу останній компонентів для ремонту та експлуатації наземних транспортних засобів військового призначення за цінами, суттєво безпідставно завищеними по відношенню до ринкових;

- залучення підприємств, пов`язаних зі здійснюваною ним особисто фінансово-господарською діяльністю, шляхом надання тими за вимогами представників військової частини НОМЕР_2 комерційних пропозицій із зазначенням цін компонентів, завищених по відношенню до попередньо наданих ТОВ «Бі.Ем.Сі УКРАЇНА», з метою створення уявлення у цих посадових осіб Збройних Сил України щодо наявності конкуренції під час проведення процедури закупівлі компонентів для ремонту та експлуатації наземних транспортних засобів військового призначення, направлених на задоволення потреби цього підрозділу;

- укладення ним як директором ТОВ «Бі.Ем.Сі УКРАЇНА» договору з уповноваженою особою військової частини НОМЕР_2 за результатами проведення процедури закупівлі компонентів для ремонту та експлуатації наземних транспортних засобів військового призначення;

- поставку відповідних компонентів, визначених предметом укладеного правочину, за цінами, завищеними по відношенню до ринкових, до військової частини НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_2 ;

- забезпечення прийняття поставлених компонентів представниками військової частини НОМЕР_1 та безпосереднє отримання грошових коштів на рахунки ТОВ «Бі.Ем.Сі УКРАЇНА» з подальшим їх розподілом між собою та іншим співучасником злочинного плану.

Після того, у невстановлені досудовим розслідуванням дату та час, але не пізніше 23.07.2024, ОСОБА_7 , перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, діючи як організатор, достовірно усвідомлюючи, що самостійно не зможе реалізувати свій злочинний умисел, звернувся до ОСОБА_11 , яка обіймала посаду комерційного директора ТОВ «Бі.Ем.Сі Україна», була наділена організаційно-розпорядчими, адміністративно-господарськими функціями та відповідно до ч. 3 ст. 18 КК України також являлася службовою особою, і, під приводом того, що вони можуть отримати великі прибутки, запропонував їй взяти участь у реалізації свого злочинного задуму під час триваючого воєнного стану.

Отримавши згоду від ОСОБА_11 , як співвиконавиці на участь у злочинній змові, направленій на заволодіння грошовими коштами, належними військовій частині НОМЕР_1 , ОСОБА_7 , визначивши себе організатором і співвиконавцем, довів до її відома розроблений ним злочинний план.

Серед іншого ОСОБА_7 визначив конкретні завдання, які необхідно виконати для досягнення злочинного умислу, розподілив між учасниками злочинної змови функції, ролі, завдання і обов`язки кожного, відповідно до яких він особисто організував вчинення кримінального правопорушення, здійснював керівництво його підготовкою, вчиненням та безпосередньо сам брав участь у його скоєнні, а саме:

- контролював надання комерційної пропозиції від ТОВ «Бі.Ем.Сі УКРАЇНА» в особі комерційного директора ОСОБА_11 на адресу військової частини НОМЕР_2 стосовно продажу останній компонентів для ремонту та експлуатації наземних транспортних засобів військового призначення за цінами, суттєво безпідставно завищеними по відношенню до ринкових;

- контролював надання комерційних пропозицій від інших юридичних осіб, пов`язаних зі здійснюваною ним особисто фінансово-господарською діяльністю, з метою створення уявлення у посадових осіб військової частини НОМЕР_2 щодо наявності конкуренції під час проведення закупівлі компонентів для ремонту та експлуатації наземних транспортних засобів військового призначення;

- здійснив підписання договору від імені ТОВ «Бі.Ем.Сі УКРАЇНА» на закупівлю компонентів для ремонту та експлуатації наземних транспортних засобів військового призначення для потреб військової частини НОМЕР_2 ;

- контролював процес поставки компонентів для ремонту та експлуатації наземних транспортних засобів військового призначення на адресу військової частини НОМЕР_2 ;

- отримав грошові кошти від військової частини НОМЕР_1 в якості оплати за поставку очолюваним ним ТОВ «Бі.Ем.Сі УКРАЇНА» компонентів для ремонту та експлуатації наземних транспортних засобів військового призначення за наведеним договором, після чого розподілив їх між собою та ОСОБА_11 .

При цьому ОСОБА_11 , відповідно до відведеної їй злочинної ролі, являлася співвиконавицею запланованого кримінального правопорушення, зокрема забезпечувала:

- підготовку і відправку на адресу військової частини НОМЕР_1 комерційної пропозиції від ТОВ «Бі.Ем.Сі УКРАЇНА» щодо продажу компонентів для ремонту та експлуатації наземних транспортних засобів військового призначення за цінами, набагато вищими за ринкові;

- підготовку договору з додатками про закупівлю за державні кошти компонентів для ремонту та експлуатації наземних транспортних засобів військового призначення;

- контроль прийому посадовими особами військової частини НОМЕР_2 компонентів для ремонту та експлуатації наземних транспортних засобів військового призначення на підставі укладеного договору;

- підписання від імені ТОВ «Бі.Ем.Сі УКРАЇНА» бухгалтерських документів щодо поставки на адресу військової частини НОМЕР_1 компонентів для ремонту та експлуатації наземних транспортних засобів військового призначення на підставі укладеного договору.

Реалізуючи спільний злочинний умисел, у невстановлені досудовим розслідуванням дату та час, але не пізніше 23.07.2024, ОСОБА_7 , під час дії правового режиму воєнного стану, з метою вивчення потреби військової частини НОМЕР_2 у закупівлі компонентів для ремонту та експлуатації наземних транспортних засобів військового призначення та лобіювання підконтрольного учасникам групи підприємства ТОВ «Бі.Ем.Сі УКРАЇНА», організував у невстановленому досудовим розслідуванням місці зустріч, у якій взяли участь він особисто, ОСОБА_11 , а також представники військової частини НОМЕР_1 , які не усвідомлювали наявності у діях учасників групи злочинного умислу.

Під час зустрічі представники військової частини НОМЕР_2 повідомили ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , що вказана військова частина терміново потребує постачання спеціалізованих компонентів, а саме: запчастин для ремонту та експлуатації наземних транспортних засобів військового призначення.

Продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу, 23.07.2024 ОСОБА_11 , діючи умисно, протиправно, з корисливих мотивів, під час воєнного стану, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_7 , виконуючи одну із відведених їй функцій відповідно до злочинного плану з відома останнього, що полягала у підготовці та відправці на адресу військової частини A0598 комерційної пропозиції з приводу закупівлі компонентів для ремонту та експлуатації наземних транспортних засобів військового призначення за цінами, набагато вищими за ринкові, перебуваючи у офісному приміщенні ТОВ «Бі.Ем.Сі УКРАЇНА», розташованому за адресою: м. Київ, вул. Парково-Сирецька, 12-А, оф. 2, будучи службовою особою як комерційний директор ТОВ «Бі.Ем.Сі УКРАЇНА», зловживаючи своїм службовим становищем, підготувала, підписала та направила на адресу військової частини НОМЕР_2 комерційну пропозицію № 105, куди внесла відомості щодо вартості запасних частин для броньованої військової техніки, зокрема бронемашин «Кіrрі», які суттєво безпідставно перевищували ринкові станом на той час.

Надалі у невстановлені досудовим розслідуванням дату та час, але не пізніше 26.07.2024, уповноважена військова службова особа військової частини НОМЕР_2 , недбало ставлячись до служби, належним чином не дослідивши середньоринкову вартість продукції, яку планувалося закупити, прийняла рішення про затвердження комерційної пропозиції, попередньо наданої ТОВ «Бі.Ем.Сі УКРАЇНА», та подальше укладення договору про закупівлю з ТОВ «Бі.Ем.Сі УКРАЇНА» запасних частин для броньованих автомобілів спеціального призначення на загальну суму 11 501 076 грн. 33 коп.

Потім 26.07.2024, у денний час доби, ОСОБА_7 , перебуваючи на території військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 , обіймаючи посаду директора ТОВ «Бі.Ем.Сі УКРАЇНА», являючись службовою особою, зловживаючи своїм службовим становищем, діючи умисно, протиправно, з корисливих мотивів, під час воєнного стану, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_11 , достовірно усвідомлюючи, що запропонована вартість запасних частин для броньованої військової техніки, які планувалося поставити ТОВ «Бі.Ем.Сі УКРАЇНА», суттєво безпідставно перевищувала ринкову, спільно з командиром військової частини НОМЕР_1 , який, будучи військовою службовою особою, недбало поставився до служби, з огляду на положення Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України «Про публічні закупівлі», на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 № 1178 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 № 471), уклав договір про закупівлю товарів за державні кошти № 121, за умовами якого військову частину НОМЕР_2 визначено замовником, а ТОВ «Бі.Ем.Сі УКРАЇНА» - постачальником відповідної продукції.

Відповідно до п. п. 1.1 Договору Постачальник зобов`язувався у 2024 році поставити Замовникові Товар (продукцію) оборонного призначення, згідно Специфікації (додаток № 1) до договору: за ДК 021:2015 (код ДК 021:20-4) Частини транспортних засобів військового призначення.

Згідно з п. 1.4 Договору продукцію Постачальник зобов`язується поставити у кількості, в терміни та за цінами, які зазначені у Специфікації, що є невід`ємною частиною цього Договору (Додаток № 1), а Замовник - прийняти і оплатити таку Продукцію.

Пунктом 1.5. Договору передбачено, що обсяг закупівлі Продукції може бути зменшений залежно від реального фінансування видатків. Замовник може зменшити обсяги закупівлі передбачено Специфікацією (Додаток № 1). Замовник в 10-ти денний строк з дня отримання інформації про зменшення бюджетних призначень на цілі, передбачені умовами цього Договору (у межах загального обсягу закупівлі за Договором), письмово повідомляє Постачальника про зменшення обсягу закупівлі Продукції, на підставі якого Сторони вносять відповідні зміни до Договору на підставі додаткової угоди».

Продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу у період з 10.11.2024 по 11.11.2024, ОСОБА_11 , діючи умисно, протиправно, з корисливих мотивів, під час воєнного стану, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_7 , будучи службовою особою ТОВ «Бі.Ем.Сі УКРАЇНА», зловживаючи своїм службовим становищем, виконуючи одну із відведених їй функцій відповідно до злочинного плану з відома останнього, підготувала, підписала та направила до військової частини НОМЕР_1 видаткові накладні ТОВ «Бі.Ем.Сі УКРАЇНА» № 160-734284-001, № 160-734316-001, куди внесла відомості щодо ціни поставленої продукції, як штучно безпідставно завищеної по відношенню до ринкової загалом відповідно до договору від 26.07.2024 № 121 на суму 311 526 грн 35 коп., так і умисно частково заниженої стосовно ринкової за окремими найменуваннями задля недопущення викриття неправомірності спільних злочинних дій учасників групи представниками замовника, а саме:

- гальмівний клапан ручний 52RS013202-1, 12 шт., загальна сума заниженої вартості за цю позицію становила 13 грн 08 коп.;

- реле 55RS351141M, 15 шт., загальна сума заниженої вартості за цю позицію становила 09 грн 60 коп.;

- дзеркало заднього виду ліве 55RS860157М, 20 шт., загальна сума заниженої вартості за цю позицію становила 1196 грн 80 коп.;

- дзеркало заднього виду 55RS860156М, 20 шт., загальна сума завищеної вартості за цю позицію становила 58 215 грн;

- дзеркало заднього виду 55RS860156-1, 20 шт., загальна сума заниженої вартості за цю позицію становила 167 грн 20 коп.;

- інші запасні частини згідно договору, які встановлені досудовим розслідуванням.

Після того, у період часу з 14.10.2024 по 19.11.2024, військовою частиною НОМЕР_1 на підставі видаткових накладних № 160-734284-001 та № 160-734316-001 здійснено перерахування грошових коштів на суму 11 501 076 грн 33 коп. на розрахунковий рахунок ТОВ «Бі.Ем.Сі УКРАЇНА» як оплату згідно з договором від 26.07.2024 № 121.

Тоді з метою доведення спільного злочинного умислу до кінця, ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_11 , забезпечив поставку вказаних компонентів - запасних частин для броньованих автомобілів спеціального призначення у кількості 91 позиції згідно зі специфікацією до договору від 26.07.2024 № 121 до військової частини НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_2 .

Отже, ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , діючи умисно, протиправно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, під час воєнного стану, виконали усі заходи, які вважали за необхідне задля доведення спільного злочинного умислу до кінця, заволодівши грошовими коштами на загальну суму 311 526 грн 35 коп., належними військовій частині НОМЕР_1 , таким чином завдавши останній матеріальної шкоди у вказаному розмірі.

Крім того, у невстановлені досудовим розслідуванням дату та час, але не пізніше 08.10.2024, ОСОБА_7 , обіймаючи посаду директора ТОВ «Бі.Ем.Сі УКРАЇНА» (код ЄРДПОУ 45379448), будучи службовою особою, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, під час дії триваючого воєнного стану, первинно введеного Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 у зв?язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX та у подальшому неодноразово продовженому, вирішив шляхом зловживання своїм службовим становищем, під приводом участі підконтрольної йому юридичної особи у процедурі оборонної закупівлі компонентів для ремонту, а також експлуатації наземних транспортних засобів військового призначення за безпідставно завищеними по відношенню до ринкових цінами, повторно заволодіти чужим майном - грошовими коштами, виділеними Міністерством оборони України на потреби військової частини НОМЕР_1 (код ЄРДПОУ № 07732858, адреса місцезнаходження: АДРЕСА_2 ), в особливо великих розмірах.

З метою забезпечення реалізації свого злочинного умислу, запобігання його можливому викриттю з боку правоохоронних органів, а також досягнення протиправного результату у вигляді особистого збагачення, ОСОБА_7 розробив єдиний план протиправних дій, який передбачав наступні етапи:

- залучення іншої службової особи з числа працівників ТОВ «Бі.Ем.Сі УКРАЇНА» для участі у підготовці документації, зокрема комерційної пропозиції, договору з додатками, запланованого до укладення за результатами перемовин з посадовими особами військової частини НОМЕР_2 , стосовно продажу останній компонентів для ремонту та експлуатації наземних транспортних засобів військового призначення за цінами, суттєво безпідставно завищеними по відношенню до ринкових;

- залучення підприємств, пов`язаних зі здійснюваною ним особисто фінансово-господарською діяльністю, шляхом надання тими за вимогами представників військової частини НОМЕР_2 комерційних пропозицій із зазначенням цін компоненті, завищених по відношенню до попередньо наданих ТОВ «Бі.Ем.Сі УКРАЇНА», з метою створення уявлення у цих посадових осіб Збройних Сил України щодо наявності конкуренції під час проведення процедури закупівлі компонентів для ремонту та експлуатації наземних транспортних засобів військового призначення, направлених на задоволення потреби цього підрозділу;

- укладення ним як директором ТОВ «Бі.Ем.Сі УКРАЇНА» договору з уповноваженою особою військової частини НОМЕР_2 за результатами проведення процедури закупівлі компонентів для ремонту та експлуатації наземних транспортних засобів військового призначення;

- поставку відповідних компонентів, визначених предметом укладеного правочину, за цінами, завищеними по відношенню до ринкових, до військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 ;

- забезпечення прийняття поставлених компонентів представниками військової частини НОМЕР_1 та безпосереднє отримання грошових коштів на рахунки ТОВ «Бі.Ем.Сі УКРАЇНА» з подальшим їх розподілом між собою та іншим співучасником злочинного плану.

Продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу у період з 22.11.2024 по 25.12.2024, ОСОБА_11 , діючи умисно, протиправно, з корисливих мотивів, під час воєнного стану, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_7 , будучи службовою особою як комерційний директор ТОВ «Бі.Ем.Сі УКРАЇНА», зловживаючи своїм службовим становищем, виконуючи одну із відведених їй функцій відповідно до злочинного плану з відома останнього, підготувала, підписала та направила до військової частини НОМЕР_2 видаткові накладні ТОВ «Бі.Ем.Сі УКРАЇНА» № 160-734327-001, № 160-734344-001, № 160-734360-003, № 160-734327-004, куди внесла відомості щодо ціни поставленої продукції, як штучно безпідставно завищеної по відношенню до ринкової загалом відповідно до договору від 07.11.2024 № 208 на суму 15 132 645 грн 60 коп., так і умисно частково заниженої стосовно ринкової за окремими найменуваннями задля недопущення викриття неправомірності спільних злочинних дій учасників групи представниками замовника, а саме:

- фільтр палива DONALDSON P551103, 500 шт., загальна сума завищеної вартості за цю позицію становила 1 073 525 грн;

- фільтр палива DONALDSON P550848, 500 шт., загальна сума завищеної вартості за цю позицію становила 501 305 грн;

- дзеркало заднього виду ліве 55RS860157М, 30 шт., загальна сума заниженої вартості за цю позицію становила 38 554 грн 50 коп.;

- хрестовина 0, 30 шт., загальна сума заниженої вартості за цю позицію становила 103 332 грн;

- інші запчастини відповідно до договору, які встановлені досудовим розслідуванням.

Після того, у період часу з 27.11.2024 по 27.12.2024, військовою частиною НОМЕР_1 на підставі видаткових накладних № 160-734327-001, №160-734344-001, № 160-734360-003, № 160-734327-004 здійснено перерахування грошових коштів на суму 82 469 119 грн на розрахунковий рахунок ТОВ «Бі.Ем.Сі УКРАЇНА» як оплату згідно з договором від 07.11.2024 № 208.

Тоді з метою доведення спільного злочинного умислу до кінця, ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_11 , забезпечив поставку вказаних компонентів - запасних частин для броньованих автомобілів спеціального призначення у кількості 158 позицій згідно зі специфікацією до договору від 07.11.2024 № 208 до військової частини НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_2 .

Отже, ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , діючи умисно, протиправно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, під час воєнного стану, виконали усі заходи, які вважали за необхідне задля доведення спільного злочинного умислу до кінця, повторно заволодівши грошовими коштами в особливо великих розмірах на загальну суму 15 132 645 грн 60 коп., належними військовій частині НОМЕР_2 , таким чином завдавши останній матеріальної шкоди у вказаному розмірі.

27.11.2025 року на підставі ст. ст. 276-278 КПК України ОСОБА_7 повідомлено про підозру в: організації заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, тобто скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 191 КК України; організації заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, в особливо великих розмірах, тобто скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України.

Крім того, ОСОБА_7 має процесуальний статус підозрюваного в межах кримінального провадження № 0001064 від 04.06.2024 за ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України (в редакції зі змінами, внесеними згідно із Законами № 270-VI від 15.04.2008, № 2617-VII від 22.11.2018), яке розслідувалося слідчими Головного слідчого управління Національної поліції України.

28.11.2025 року старший слідчий в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_10 , за погодженням з прокурором другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 , звернувся до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва з клопотанням у кримінальному провадженні про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування клопотання слідчий зазначав, що наразі досудове розслідування у наведеному провадженні завершено, триває виконання вимог ст. 290 КПК України.

Обгрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень в повному обсязі підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, які містяться у наступних процесуальних документах:

1. відповідь на запит з військової частини НОМЕР_1 з додатками;

2. протокол огляду мобільного телефону ОСОБА_11 ;

3. протокол огляду мобільного телефону ОСОБА_11 ;

4. протокол огляду мобільного телефону ОСОБА_7 ;

5. висновок судово-економічної експертизи;

6. інші матеріали кримінального провадження в їх сукупності.

Таким чином, ОСОБА_7 обгрунтовано підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 191, ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України, які з огляду на положення ст. 12 КК України віднесено до тяжких та особливо тяжких, зокрема санкція ч. 5 ст. 191 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі строком до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Вказані докази є вагомими та дають обгрунтовані підстави для підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому тяжких та особливо тяжких злочинів.

Доводячи існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки підозрюваного, сторона обвинувачення зауважує на тому, що ризиком є дія, яка може вчинятись з високим ступенем ймовірності.

На теперішній час існує сукупність підстав вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема:

- існує ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України - переховуватися від органу досудового розслідування та суду. Вказаний ризик обгрунтовується тим, що підозрюваному повідомлено про підозру у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів, за які передбачено покарання виключно у вигляді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Повідомлення про підозру підтверджується матеріалами кримінального провадження, тому останній, усвідомлюючи невідворотність покарання у разі визнання його винним, яке пов`язане із позбавленням волі за вчинення вказаних кримінальних правопорушень, може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, у тому числі на території, яка тимчасово не підконтрольна владі України, а також за межами України. Крім того, ОСОБА_7 являється підозрюваним та обвинуваченим в рамках декількох кримінальних проваджень за фактами, серед іншого, особливо тяжких злочинів, що додатково свідчить на обгрунтування можливості особи переховуватися від слідства, суду з метою уникнення передбаченого законом суворого покарання, яке може бути в подальшому призначено судом з огляду на положення ст. ст. 70, 71 КК України в разі визнання ОСОБА_12 винуватим за пред`явленими обвинуваченнями.

- існують ризики, передбачені п. п. 2, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України - знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Вказані ризики обгрунтовуються тим, що на цей час у вказаному кримінальному провадженні не встановлені всі обставини, які підлягають доказуванню, зокрема не встановлено всіх співучасників злочину, загального обсягу епізодів скоєних кримінальних правопорушень, місцезнаходження усіх речей, предметів та документів, які можуть бути визнані речовими доказами у кримінальному провадженні, а тому для уникнення покарання за скоєння тяжкого та особливо тяжкого злочинів підозрюваний може самостійно або за допомогою інших осіб знищити, сховати або спотворити речі і документи, які можуть мати значення речових доказів у кримінальному провадженні та які на даний час не відшукані органом досудового розслідування.

Також існує ризик іншим чином перешкодити кримінальному провадженню, який може бути виражений у створенні підозрюваним штучних доказів та підбурення осіб, які не були свідками кримінального правопорушення, до дачі завідомо неправдивих свідчень на підтвердження висунутих ним у подальшому захисних версій.

Зазначений ризик може бути реалізований підозрюваним шляхом зловживання процесуальними правами, що може виразитись у неявці для проведення слідчих (розшукових), процесуальних дій у кримінальному провадженні чи безпідставному зволіканні при отриманні та ознайомленні з процесуальними документами, вручення чи надання для ознайомлення яких є обов`язковим для сторони обвинувачення при проведенні досудового розслідування.

Окрім цього, перебуваючи на волі, підозрюваний зможе попередити інших співучасників злочину, які наразі не встановлені органом досудового розслідування, надавши їм відповідні настанови та поради щодо подальших спільних дій, а також вибудувати з ними спільну неправдиву версію обгрунтування своєї невинуватості інкримінованих кримінальних правопорушеннях, таким чином перешкоджаючи провадженню іншим чином.

- існує ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України - незаконно впливати на свідків, експертів, інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні. Зокрема, перебуваючи на волі, підозрюваний з метою уникнення кримінальної відповідальності для себе, своїх спільників, може вчинити дії, направлені на примушення до зміни наданих раніше свідчень допитаними особами.

На теперішній час всіх осіб, причетних до вчинення вказаних злочинів, не встановлено, у зв?язку з чим існують ризики вчинення такими особами за вказівкою підозрюваного протиправних дій по відношенню до інших учасників кримінального провадження.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків слід враховувати встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від них та дослідження їх судом.

- існує ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України - вчинити інше кримінальне правопорушення, який обгрунтовується тим, що стосовно підозрюваного неодноразово ініційовано процес притягнення до кримінальної відповідальності, в тому числі за фактами скоєння тяжких злочинів, а тому останній може і надалі вчиняти кримінальні правопорушення, оскільки тривалість вчинення вищевказаних злочинів вказує на систематичний характер неправомірних дій підозрюваного, необхідності в отриманні джерела доходів для забезпечення його життєдіяльності, що може стати підставою для продовження вчинення аналогічних та інших кримінальних правопорушень.

При цьому, на думку сторони обвинувачення, наразі існує наявність ризику, який обгрунтовується запровадженням відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 за № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» правового режиму воєнного стану в Україні, який неодноразово продовжувався.

Фактичні обставини злочинів, інкримінованих підозрюваному, свідчать про наявність конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості та кореспондуються з визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

Зазначені обставини дають підстави для висновку, що інший більш м`який запобіжний захід, крім тримання під вартою, не зможе ефективно попередити спроби підозрюваного ухилитися від досудового розслідування та суду, а також для запобігання ризикам, які зазначені в клопотанні.

Обрання більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, з наступних підстав.

При обранні особистого зобов`язання, особистої поруки та домашнього арешту підозрюваний зобов`язується не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, житла, в якому він проживає чи перебуває, без дозволу слідчого судді, суду.

Враховуючи тяжкість вчинених злочинів та усвідомлення підозрюваним невідворотності покарання за їх вчинення, а досудовим слідством встановлено, що підозрюваний ймовірно існував за рахунок ведення злочинної діяльності, існує ризик того, що підозрюваний буде переховуватися від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення передбаченого законом покарання, а також може продовжити можливу протиправну діяльність.

У зв?язку з вищевикладеним єдиним запобіжним заходом, який вбачається за доцільне застосувати до підозрюваного, є тримання під вартою, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Саме запобіжний захід у виді тримання під вартою стосовно підозрюваного забезпечить виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків та надасть можливість досягти органу досудового розслідування завдань, передбачених ст. 2 КПК України, а саме: захист особи від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування з тим, щоб кожний хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини.

Зазначені обставини у їх сукупності дають обгрунтовані підстави вважати, що, перебуваючи на волі, підозрюваний зможе перешкоджати встановленню істини у справі, продовжити злочинну діяльність, ухилятись від слідства та суду.

Підстави, які б свідчили про неможливість утримання підозрюваного в установах попереднього ув`язнення за станом здоров`я у органу досудового розслідування відсутні.

З метою запобігання вказаним ризикам, об`єктивно необхідним є застосування стосовно підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів в межах строку досудового розслідування з визначенням альтернативного запобіжного заходу - застави розміром 5100 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 15 442 800 (п`ятнадцять мільйонів чотириста сорок дві тисяч вісімсот) грн та покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, у випадку її внесення, як еквівалентної розміру спричинених інкримінованими злочинами збитків.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 28 листопада 2025 року частково задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_10 , погодженого з прокурором другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з визначенням застави, та застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 27.01.2026 року.

Одночасно визначено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді застави для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, визначених КПК України.

Розмір застави визначено у межах 1652 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що відповідно становить 5 002 256 (п`ять мільйонів дві тисячі двісті п`ятдесят шість) грн. 00 коп.

Сума застави у національній грошовій одиниці може бути внесена як підозрюваною, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок:

Отримувач ТУДСАУ у м. Києві

Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 26268059

Банк отримувача ДКСУ, м. Київ

Код банку отримувача (МФО) 820172

Рахунок отримувача UA1012089

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.

У разі внесення застави, відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України покладено на підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наступні обов?язки:

- прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді або суду за кожним їхнім викликом, вимогою та визначеною ними періодичністю;

- не відлучатися за межі м. Києва та Київської області без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- носити електронний засіб контролю;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначено до 27.01.2026 року включно.

У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

В решті вимог клопотання - відмовлено.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні клопотання про застосування запобіжного заходу для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд згідно змісту вимог ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 , як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, слідчий суддя з`ясував, що наведені у ньому дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні останнім кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 27, ч. 4 ст. 191, ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України.

Зокрема, обґрунтованість підозри ОСОБА_7 підтверджується доказами, які додані до клопотання, а саме: 1. відповідь на запит з військової частини НОМЕР_1 з додатками; 2. протокол огляду мобільного телефону ОСОБА_11 ; 3. протокол огляду мобільного телефону ОСОБА_11 ; 4. протокол огляду мобільного телефону ОСОБА_7 ; 5. висновок судово-економічної експертизи; 6. інші матеріали кримінального провадження в їх сукупності.

Вагомість наявних доказів вчинення підозрюваним інкримінованих йому кримінальних правопорушень доведена у клопотанні та сумнівів не викликає.

Як вбачається з ухвали слідчого судді, журналу судового засідання, на основі наданих слідчим матеріалів, які обґрунтовують клопотання, слідчий суддя дослідив клопотання і матеріали, які його обґрунтовують та правильно встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю доказів, які приведені у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах.

Враховуючи, що слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, встановлювати конкретну кваліфікацію діяння, за яке особа має нести кримінальну відповідальність, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні слідчого докази, у слідчого судді були всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, які йому інкриміновані.

Також, як того вимагає закон, слідчий суддя встановив наявність достатніх підстав вважати, що ризики, передбачені п.п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на які посилається слідчий у клопотанні, доведені, з огляду на додані до клопотання докази.

На переконання колегії суддів, з урахуванням наявних у справі матеріалів, вищевказані висновки слідчого судді є правильними.

Зокрема, оцінюючи доведеність наявності ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України (переховування від органів досудового розслідування та/або суду), колегія суддів виходить із того, що підозрюваному повідомлено про підозру у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів, за які передбачено покарання виключно у вигляді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Повідомлення про підозру підтверджується матеріалами кримінального провадження, тому останній, усвідомлюючи невідворотність покарання у разі визнання його винним, яке пов`язане із позбавленням волі за вчинення вказаних кримінальних правопорушень, може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, у тому числі на території, яка тимчасово не підконтрольна владі України, а також за межами України. Крім того, ОСОБА_7 являється підозрюваним та обвинуваченим в рамках декількох кримінальних проваджень за фактами, серед іншого, вчинення особливо тяжких злочинів, що додатково свідчить на обгрунтування можливості особи переховуватися від слідства, суду з метою уникнення передбаченого законом суворого покарання, яке може бути в подальшому призначено судом з огляду на положення ст.ст. 70, 71 КК України в разі визнання ОСОБА_12 винуватим за пред`явленими обвинуваченнями.

- існують ризики, передбачені п. п. 2, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України - знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Вказані ризики обгрунтовуються тим, що на цей час у вказаному кримінальному провадженні не встановлені всі обставини, які підлягають доказуванню, зокрема не встановлено всіх співучасників злочину, загального обсягу епізодів скоєних кримінальних правопорушень, місцезнаходження усіх речей, предметів та документів, які можуть бути визнані речовими доказами у кримінальному провадженні, а тому для уникнення покарання за скоєння тяжкого та особливо тяжкого злочинів підозрюваний може самостійно або за допомогою інших осіб знищити, сховати або спотворити речі і документи, які можуть мати значення речових доказів у кримінальному провадженні та які на даний час не відшукані органом досудового розслідування.

Також існує ризик іншим чином перешкодити кримінальному провадженню, який може бути виражений у створенні підозрюваним штучних доказів та підбурення осіб, які не були свідками кримінального правопорушення, до дачі завідомо неправдивих свідчень на підтвердження висунутих ним у подальшому захисних версій.

Зазначений ризик може бути реалізований підозрюваним шляхом зловживання процесуальними правами, що може виразитись у неявці для проведення слідчих (розшукових), процесуальних дій у кримінальному провадженні чи безпідставному зволіканні при отриманні та ознайомленні з процесуальними документами, вручення чи надання для ознайомлення яких є обов`язковим для сторони обвинувачення при проведенні досудового розслідування.

Окрім цього, перебуваючи на волі, підозрюваний зможе попередити інших співучасників злочину, які наразі не встановлені органом досудового розслідування, надавши їм відповідні настанови та поради щодо подальших спільних дій, а також вибудувати з ними спільну неправдиву версію обгрунтування своєї невинуватості інкримінованих кримінальних правопорушеннях, таким чином перешкоджаючи провадженню іншим чином.

- існує ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України - незаконно впливати на свідків, експертів, інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні. Зокрема, перебуваючи на волі, підозрюваний з метою уникнення кримінальної відповідальності для себе, своїх спільників, може вчинити дії, направлені на примушення до зміни наданих раніше свідчень допитаними особами.

На теперішній час всіх осіб, причетних до вчинення вказаних злочинів, не встановлено, у зв?язку з чим існують ризики вчинення такими особами за вказівкою підозрюваного протиправних дій по відношенню до інших учасників кримінального провадження.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків слід враховувати встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від них та дослідження їх судом.

- існує ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України - вчинити інше кримінальне правопорушення, який обгрунтовується тим, що стосовно підозрюваного неодноразово ініційовано процес притягнення до кримінальної відповідальності, в тому числі за фактами скоєння тяжких злочинів, а тому останній може і надалі вчиняти кримінальні правопорушення, оскільки тривалість вчинення вищевказаних злочинів вказує на систематичний характер неправомірних дій підозрюваного, необхідності в отриманні джерела доходів для забезпечення його життєдіяльності, що може стати підставою для продовження вчинення аналогічних та інших кримінальних правопорушень.

Ґрунтуючись на зазначеному, слідчий суддя дійшов правильного висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, наявність яких встановлена в ході розгляду клопотання органу досудового розслідування, та забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Отже, під час розгляду клопотання органу досудового розслідування, як того вимагає закон, слідчий суддя встановив наявність достатніх підстав вважати, що обставини, визначені п. п. 1-5, ч. 1 ст. 194 КПК України, які свідчать про наявність встановлених стороною обвинувачення ризиків у даному кримінальному провадженні, обґрунтованість підозри, недостатність застосування менш суворого запобіжного заходу для запобігання наявним ризикам є обґрунтованими, оскільки вони належним чином вмотивовані та доведені прокурором, при цьому підтверджуються матеріалами справи.

З урахуванням наведеного, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність застосування виняткового запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_7 , оскільки встановлені судом обставини достатньо переконливо підтверджують, що менш суворі запобіжні заходи не можуть забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків в даному кримінальному провадженні.

Крім того, на переконання колегії суддів, слідчий суддя обґрунтовано всупереч доводів апеляційних скарг прокурора та захисника щодо необгрунтованого розміру застави, у відповідності до ч. 5 ст. 182, ч. 3 ст. 183 КПК України, взявши до уваги дані, які характеризують особу підозрюваного, його майновий та сімейний стан, конкретні обставини кримінального правопорушення, дійшов висновку про визначення підозрюваному застави у розмірі, значно меншому ніж розмір застави, який просив визначити слідчий у клопотанні, визначивши заставу у розмірі 5 002 256,00 (п`ять мільйонів дві тисячі двісті п`ятдесят шість тисяч) грн.

Враховуючи обставини кримінальних правопорушень, їх корисливий мотив, матеріальне становище підозрюваного, тяжкість правопорушення, у якому він підозрюється, правильним є висновок слідчого судді про те, що застава в сумі 5 002 256,00 (дев`ятсот вісім тисяч чотириста) гривень з покладенням обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 Кримінального процесуального кодексу України, зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, а тому посилання захисника ОСОБА_6 на те, що покладені слідчим суддею обов`язки порушують права, обмежують підозрюваного у можливості пересування та виконання обов`язків, які на нього покладено, як на службову особу товариств, у яких він працює, та впливають на стан здоров`я ОСОБА_7 , колегією суддів до уваги не приймаються.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне закцентувати увагу на тому, що підозрюваний в разі незгоди з покладеними на нього процесуальними обов`язками, може ініціювати питання про їх зміну чи скасування в порядку, визначеному ст. 201 КПК України.

Оцінюючи можливість застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд апеляційної інстанції насамперед використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Колегія суддів зазначає, що ймовірно вчинені ОСОБА_7 кримінальні правопорушення, у яких він підозрюється, мають високий ступінь суспільної небезпеки, за обставинами провадження встановлено наявність передбачених ч. 1 ст. 177 КПК ризиків, при цьому рішення суду за результатами розгляду питання щодо можливості застосування запобіжного заходу повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Як вбачається із матеріалів провадження, слідчий суддя, при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував конкретні обставини кримінального провадження та дані про особу ОСОБА_7 , який підозрюється у вчиненні, в тому числі, особливо тяжкого злочину.

Отже, сукупність зібраних доказів та матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу.

А тому, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про існування підстав для застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, який є винятковим запобіжним заходом, з визначенням застави, як альтернативного запобіжного заходу.

Викладені в апеляційній скарзі захисника доводи про необґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих йому кримінальних правопорушень є безпідставними, оскільки слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні дані та долучені до нього матеріали свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 зазначених кримінальних правопорушень.

Такий висновок слідчого судді ґрунтується на доданих слідчим до клопотання матеріалах. Останні містять дані, які вказують на причетність підозрюваного до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.

При цьому, слід зазначити, що для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої, затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, правильність кваліфікації дій підозрюваного, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Доводи захисника в апеляційній скарзі про недоведеність існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними.

Ризики, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Зважаючи на викладене, а також, враховуючи дані про особу підозрюваного ОСОБА_7 в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність прокурором у клопотанні ризику можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки доказів наявності достатніх стримуючих факторів, які б свідчили про протилежне, в матеріалах справи немає.

Оцінюючи ризик знищення, схову документів, речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконного тиску на свідків та підозрюваних, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином або вчинення іншого кримінального правопорушення, колегія суддів вважає, що з високою ймовірністю підозрюваний може вдатися до таких дій з метою знищення речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а також зміни свідками, іншими підозрюваними наданих раніше показань для уникнення підозрюваним кримінальної відповідальності.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та виклав в ухвалі мотиви про існування таких ризиків з огляду на конкретні обставини інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, на тяжкість покарання, яке загрожує останньому у разі визнання його винуватим, та даних про особу підозрюваного.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, оцінки належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів не приймає до уваги доводи захисника щодо необгрунтованості підозри, пред`явленої підозрюваному та відсутності у матеріалах клопотання доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому дій.

Сукупність зібраних доказів та матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу.

Всі інші обставини, на які посилалась сторона захисту та прокурор під час апеляційного розгляду, згідно вимог КПК України будуть встановлюватись під час судового розгляду справи по суті та їм буде надана відповідна правова оцінка з огляду на те, що слідчому судді на момент розгляду клопотання органу досудового розслідування не надається весь обсяг доказів у кримінальному провадженні та досудове розслідування триває.

Не спростовують законності та обгрунтованості висновків слідчого судді і доводи апеляційної скарги прокурора, які по своїй суті зводяться до незгоди з розміром застави, визначеним слідчим суддею в оскаржуваній ухвалі.

Так, визначаючи заставу на суму 1652 прожиткових мінімумів, що складає 5 002 256,00 грн., слідчий суддя взяв до уваги та оцінив усі обставини кримінального провадження, дані про особу підозрюваного, майновий та сімейний стан останнього та дійшов обґрунтованого висновку, що застава саме у такому розмірі зможе забезпечити належне виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

Інші доводи апеляційних скарг захисника та прокурора висновків слідчого судді не спростовують.

Враховуючи викладене, рішення слідчого судді суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, в порядку та межах, передбачених на даній стадії провадження, а тому апеляційні скарги захисника та прокурора з викладеними в них доводами, задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 182, 183, 194, 199, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , та апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - прокурора другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 28 листопада 2025 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4