Справа № 752/1322/23
Провадження № 1-кс/752/8333/25
У Х В А Л А

Іменем України

06 жовтня 2025 року м. Київ

Слідчий суддя Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , покурора ОСОБА_3 , представника власника майна адвокат ОСОБА_4 , у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Києві, розглянувши клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000838, відомості щодо якого 31.10.2022 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України, про скасування арешту майна, -

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 , у якому він просить скасувати арешт у частині, а саме: з автомобіля марки AUDI A6 ALLROAD, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова VIN: НОМЕР_2 , 2017 року випуску., що був накладений на підставі ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва по справі 752/1322/23 (провадження № 1-кс/752/4747/25) від 02 червня 2025 року; зобов`язати відповідальних осіб СУ ГУ НП у м. Києві, які займаються досудовим розслідуванням кримінального провадження №0000838 від 31.10.2022 року, повернути власникам автомобіль марки AUDI A6 ALLROAD, д.н.з., НОМЕР_3 , VIN: НОМЕР_2 , 2017 року випуску.

В обґрунтування клопотання зазначено, що відділом розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУ НП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №000838 від 31.10.2022 року, зокрема, за підозрою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України. 11.10.2019 року ОСОБА_5 та ОСОБА_7 одружились, про що було видано Свідоцтво про шлюб Серія НОМЕР_4 . Після реєстрації шлюбу ОСОБА_7 взяла прізвище чоловіка та стала ОСОБА_6 . 31.10.2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості про події, зокрема, за участю ОСОБА_5 , в яких вбачається ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України, кримінальному провадженню присвоєно номер № 000838. 30.04.2025 року подружжя Завірюх, придбала автомобіль марки AUDI A6 ALLROAD, д.н.з. НОМЕР_3 , VIN:

НОМЕР_2 , 2017 року випуску. 28.05.2025 року, в порядку ст. 208 КПК України, затримано ОСОБА_5 за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України. 28.05.2025 року ОСОБА_5 в рамках проведення досудового розслідування №000838 від 31.10.2022 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України. 02.06.2025 року ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва було накладено арешт на сумісне майно подружжя, а саме на автомобіль марки AUDI A6 ALLROAD, рік випуску 2017, д.н.з. НОМЕР_3 , VIN: НОМЕР_2 , на підставі ч. 5 ст. 170 КПК України, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосування до юридичної особи заходу кримінального-правового характеру у виді конфіскації майна. Разом з тим, як вказує адвокат, автомобіль марки AUDI A6 ALLROAD, д.н.з. НОМЕР_3 , VIN: НОМЕР_2 , 2017 року випуску є спільною сумісною власністю подружжя Завірюх, а, отже, половина автівка належить Завірюсі З. Подружжя Завірюх має трьох доньок, дві з яких неповнолітні: ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_4 . Сам ОСОБА_5 внаслідок ДТП є інвалідом І групи пожиттєво, пересувається в інвалідному візку за рахунок сторонньої допомоги. Відповідно до показань лікаря потребує постійного лікарського нагляду, раз на квартал стаціонарного лікування та проходження реабілітаційних процедур. Станом на сьогодні до ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, та з огляду на фізичні вади надана можливістю, при потребі, відвідувати лікарські установи. Адвокат зазначає, що незважаючи на реєстрацію автомобіля на ОСОБА_5 фактично його використовувала ОСОБА_9 , яка на зазначеному автомобілі завозили та забирала доньок з навчальних закладів, відвозила на додаткові заняття, кружки та дозвілля, возила хворого чоловіка до лікарні та на реабілітаційні заняття, їздила по побутових справах, тощо. Маючи на утриманні трьох доньок та чоловіка - особи з інвалідністю, який може пересуватись лише на інвалідному візку, ОСОБА_9 фактично позбавлена можливості дбати про свою родину, оскільки відсутність автомобіля унеможливлює виконання останній своїх побутових обов`язків по догляду за дітьми та чоловіком. Адвокат вважає, що на тепер відсутні підстави, які б виправдовували подальше існування заходів забезпечення у кримінальному провадження у вигляді арешту майна. Вказує про те, що наведені ним обставини, дають підстави для скасування раніше накладеного арешту.

Представник власника майна в судовому засіданні клопотання підтримав, просив задовольнити з підстав викладених у ньому.

Прокурор у судовому засіданні заперечила проти задоволення клопотання, просила відмовити.

Перевіривши матеріали клопотання про скасування арешту майна, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Слідчим суддею встановлено, що ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 02.06.2025 року було накладено в рамках кримінального провадження №0000838, внесеного до Єдиного реєстру

досудових розслідувань 31.10.2022р., арешт на на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000); транспортний засіб- автомобіль марки AUDI A6 ALLROAD, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова VIN: НОМЕР_2 ; транспортний засіб - причіп марки УВН 810082, д.н.з. НОМЕР_5 , номер VIN: НОМЕР_6 .

У силу п. 1 ст. 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно до п. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до положень ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.

Підставою арешту майна є наявність ухвали слідчого судді чи суду за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину. Арешт майна можливий також у випадках, коли санкцією статті Кримінального кодексу України, що інкримінується підозрюваному, обвинуваченому, передбачається застосування конфіскації, до підозрюваної, обвинуваченої особи заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні. Арешт також може бути застосовано до майна третіх осіб з урахуванням частини другої цієї статті.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші в будь-якій валюті готівкою або в безготівковій формі, в тому числі, кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні в банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, які перебувають у власності або володінні, користуванні, розпорядженні підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

У силу положень ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Пунктом 13 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.04.2013р. № 223-559/0/4-13 «Про деякі питання здійснення слідчим суддею суду першої інстанції судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження» встановлено, що розгляд питання щодо скасування заходів забезпечення кримінального провадження здійснюється у порядку, передбаченому статтями 147, 158, 174 КПК. Слідчий суддя скасовує ці заходи забезпечення лише у випадках, зокрема, надходження від підозрюваного/обвинуваченого, його захисника, законного представника, іншого власника чи володільця майна клопотання про скасування повністю або частково арешту майна, якщо зазначені особи: 1) не були присутні при розгляді питання про арешт майна; 2) доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу минула потреба; 3) доведуть, що арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до п. 2.6 Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року при накладенні арешту на майно слід перевіряти наявність належних підстав для арешту майна; доказів, що вказують на вчинення особою чи особами, на майно яких слідчий просить накласти арешт, кримінального правопорушення; встановлення розміру шкоди та питання щодо наявності цивільного позову, та співрозмірність обмеження права власності; відповідність клопотання слідчого вимогам ст. 171 КПК; чи накладається арешт на майно особи, яка не є підозрюваним у кримінальному провадженні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно із ст. 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти російської федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти російської федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання в тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи, в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (справа «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності в розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції» та «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу в право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції"). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 КПК України слідчий суддя під час кримінального провадження не може одночасно виконувати функції державного обвинувачення, захисту і судового розгляду. Так, функції з доведення обґрунтованості поданого клопотання, наявності підстав для його задоволення процесуальним законом покладено виключно на ініціатора такого клопотання, в даному випадку - власника майна, разом з тим сторона інша сторона, у випадку незгоди з даним клопотанням, зобов`язана належним чином її теж обґрунтувати. Відтак слідчий суддя розглядає клопотання на підставі тих доказів, які слідчому судді і представлені. При цьому, жоден учасник не був позбавлений можливості надати їх безпосередньо в судовому засіданні.

Викладені обставини свідчать, про те, що слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом. Слідчий суддя приходить до висновку про відсутність у кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння заявником майном, а саме з автомобіля марки AUDI A6 ALLROAD, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова VIN: НОМЕР_2 , 2017 року випуску, у зв`язку з чим вважає доцільним скасувати арешт майна, не вбачаючи підстав для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження.

Щодо вимоги зобов`язати відповідальних осіб СУ ГУ НП у м. Києві, які займаються досудовим розслідуванням кримінального провадження №0000838 від 31.10.2022 року, повернути власникам автомобіль, слідчий суддя зазначає наступне.

Законодавцем в статті 169 КПК України визначено підстави повернення тимчасового вилученого майна, зокрема зазначено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу; 4) у разі скасування арешту.

Таким чином, наявність ухвали про скасування арешту майна є підставою для повернення такого майна.

За таких підстав, клопотання про скасуванян арешту майна підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 174, 309, 372, 376 КПК України, -

УХВАЛИВ:

1. Клопотання задовольнити частково.

2. Скасувати арешт майна, накладений на підставі ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 02 червня 2024 року у справі №752/1322/23 (провадження № 1-кс/752/4747/25), в частині, а саме: з автомобіля марки AUDI A6 ALLROAD, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова VIN: НОМЕР_2 , 2017 року випуску.

3. В іншій частині клопотання відмовити.

4. Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1