Роздільнянський районний суд Одеської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/4158/25

Номер провадження: 1-кп/511/372/25

09.12.2025 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:головуючого судді - ОСОБА_1

секретаря судового засідання - ОСОБА_2

за участю:

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (дистанційно)

законних представників ОСОБА_7 , ОСОБА_8

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_9

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду міста Роздільна Одеської області в режимі відеоконференції з ДУ «Одеській слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № №0000630 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 09.09.2025 року за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Градениці Біляївського району Одеської області, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, з середньою освітою, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України,

ВСТАНОВИВ:

05.12.2025 року до Роздільнянського районного суду Одеської області з Роздільнянської окружної прокуратури надійшов обвинувальний акт по кримінальному провадженню № №0000630 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 09.09.2025 року за обвинуваченням ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.187 КК України.

Ухвалою судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 08.12.2025 року по вказаному провадженню було призначено підготовче судове засідання на 09.12.2025 року.

Під час досудового розслідування ОСОБА_5 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який ухвалою слідчого судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 06.11.2025 року був продовжений, в межах досудового розслідування до 10 грудня 2025 року (включно).

Суть клопотання, що розглядається судом.

Прокурор Роздільнянської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_10 подав клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 строком на 60 днів, оскільки вважає, що ризики, передбачені п.п.1,3,4 ч.1 ст.177 КПК України, які були встановлені слідчим суддею при обранні запобіжного заходу на даний час продовжують існувати та не зменшилися.

Клопотання обґрунтовано наступним.

Так, в ході досудового розслідування зібрано достатні, вагомі докази для пред`явлення обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, - нападу на потерпілого, поєднаним із насильством, з метою заволодіння його чужим майном.

При вирішенні питання про наявність підстав для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно враховувати у своїй сукупності доведеність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, тяжкість інкримінованого злочину, тяжкість можливого покарання, яке загрожує підозрюваному за інкримінований злочин, а також наявність ризиків визначених:

- п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України - переховуватись від органу досудового розслідування та суду. Ризиком можливого переховування від органу досудового розслідування та суду, є те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. ст. 187 КК України, яке, згідно ст. 12 КК України, відноситься до особливо тяжкого злочину та тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним (покарання у виді позбавлення волі від 8 до 15 років) дає підстави вважати, що останній може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, останній, не зможе своєчасно з`являтись для проведення слідчих і процесуальних дій до слідчого, прокурора, суду, що може призвести до невиправданого затягування досудового розслідування, окрім того підозрюваний ОСОБА_5 фактично проживає в прикордонній зоні, відповідно до Додатку до постанови Кабінету Міністрів України від 3 серпня 1998 року №1199 Роздільнянський район, входить до переліку міст і районів, на території яких установлюються контрольні прикордонні райони), що може дати змогу підозрюваному незаконно покинути межі України;

- п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України - незаконно впливати на свідків та потерпілу по вказаному кримінальному провадженню, оскільки їх покази є визначальними у кримінальному провадженні. Разом з тим, з метою укриття своєї злочинної діяльності може впливати на зазначених осіб, вважаючи на те, що згідно чинного законодавства суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, ризик впливу існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. А тому, враховуючи характер кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 даний ризик є цілком реальним;

- п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України - перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або неналежного виконання обов`язків покладених на нього, як на підозрюваного у кримінальному провадженні в разі обрання йому більш м`якого виду запобіжного заходу. Зокрема, у зв`язку з тим, що на даний час, встановлюються інші речові докази та свідки протиправних діянь підозрюваного ОСОБА_5 , які мешкають на території сел. Лиманське, Роздільнянського району, Одеської області, що, дає змогу ОСОБА_5 , знаходячись на свободі, впливати на цих осіб, а також на потерпілого у даному кримінальному провадженні.

Крім того, у зв`язку із військовою агресією збройних сил Російської Федерації та впровадженням на території України воєнного стану, відповідно до рішення Верховного головнокомандувача №64/2022, вказані ризики лише збільшились, оскільки повсякденний уклад цивільного способу життя порушений, що лише сприятиме можливим спробам підозрюваного переховатися від суду; незаконно впливати на свідків, у цьому кримінальному провадженні; його перешкоджанню кримінальному провадженню іншим чином ускладненню проведенню процесу, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України, у розумні строки, у зв`язку із намаганням уникнути кримінальної відповідальності.

У зв`язку з вищенаведеними обставинами, враховуючи всі ризики в їх сукупності та взаємозв`язку, запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі у подальшому може вплинути на проведення повного та неупередженого розслідування кримінального провадження та не забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Інші, менш суворі запобіжні заходи, не зможуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, передбачених чинним Кримінальним процесуальним кодексом і його належної поведінки.

Стислий виклад позиції сторін відносно клопотання.

В судовому засіданні прокурори ОСОБА_3 та ОСОБА_4 клопотання підтримали, просили задовольнити.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 заперечував проти клопотання прокурора, просив відмовити у задоволенні клопотання, оскільки вважає, що прокурором в повній мірі недоведені ризики на які він посилається, про що подав письмові заперечення, в яких, крім іншого зазначив.

Так, сторона захисту вважає, що в основу обґрунтованості зазначених ризиків прокурор посилається виключно на тяжкість інкримінованого злочину, який є особливо тяжким, та на наявність у обвинуваченого відомостей щодо свідків у кримінальному провадженні оскільки останні проживають в одному населеному пункті що начебто тягнене за собою можливість випливу ОСОБА_11 .

Також проживання в населеному пунктів який є прикордонним висвітлено як ризик переховуватись від органу досудового розслідування та суду, без наведення будь-яких реальних доказів умислу обвинуваченого на втечу.

Слід наголосити, що в самому клопотанні прокурором зазначено «відповідно до Додатку до постанови Кабінету Міністрів України від 3 серпня 1998 року №1199 - Роздільнянський район, входить до переліку міст і районів, на території яких установлюються контрольні прикордонні райони), що може дати змогу підозрюваному незаконно покинути межі України;», натомість встановлення контрольних прикордонних районах є навпаки посилення захисту від незаконного перетину державного кордону України обвинуваченим ОСОБА_11 .

Так само, щодо перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином стороною обвинувачення не наведеного жодного реального доказу намірів обвинуваченого вчиняти такі дії.

Прокурором не подано нових фактів наявності ризиків які б не було наведені в первинному клопотанні про обрання запобіжного заходу.

Крім того захисник звернув увагу суду на те, що обвинувачений ОСОБА_11 має велику кількість позитивних характеристик, до кримінальної відповідальності не притягувався, що в сукупності свідчить про абстрактність вказаних ризиків.

На підставі викладеного, сторона захисту просила у задоволенні клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_11 , відмовити та обрати відносно останнього більш м`який запобіжний захід.

Нормативно-правове обгрунтування та висновки суду за результатом розгляду клопотання.

Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого та його захисника, суд прийшов до висновку, що клопотання прокурора належить задовольнити.

Висновок суду обґрунтовується наступним.

Відповідно до ч.3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених цього Кодексу.

Відповідно до положень ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому кримінальному провадження, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Підставою застосування запобіжного заходу є відповідно до ч.2 ст.177 КПК України наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

У відповідності до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, розмір майнової шкоди, в заподіянні якого підозрюється особа, міцність соціальних зв`язків, репутацію обвинуваченого, наявність судимостей, постійного місця роботи.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст.183 КПК, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Вирішуючи питання доцільності обрання обвинуваченому такого виду запобіжного заходу, суд має встановити в першу чергу існування ризиків неправомірної процесуальної поведінки цієї особи та можливість запобігти цим ризикам шляхом застосування менш суворого запобіжного заходу.

Суд вважає, що стороною обвинувачення доведено, а стороною захисту не спростовано наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,4 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що обвинувачений ОСОБА_5 може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілого та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Так, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. ст. 187 КК України, яке, згідно ст. 12 КК України, відноситься до особливо тяжкого злочину та тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним (покарання у виді позбавлення волі від 8 до 15 років), офіційно не працевлаштований, джерел доходів для існування його не відомі.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Суд вважає, що перебуваючи на свободі, ОСОБА_5 може переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків та потерпілого у цьому кримінальному провадженні та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином

Так, суд вважає, що ризики, встановленні слідчим суддею при обранні запобіжного заходу не відпали та захисником не надано доказів про їх зменшення, або про те що вони перестали існувати.

Суд приймає до уваги посилання захисника щодо наявності у ОСОБА_5 позитивних характеристик та наявність у обвинуваченого малолітньої дитини, однак суд наголошує на тому, що такі обставини не зменшують існування вищенаведених ризиків та не можуть слугувати безумовною підставою для застосування стосовно обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних із триманням під вартою, з огляду на інші, встановлені судом обставини.

Водночас суд вважає необхідним зазначити, що КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених диспозицією статті 177 КПК.

При цьому, у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитись від суду.

Згідно практики ЄСПЛ, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів, передбачених законом (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).

Підстав для застосування інших більш м`яких запобіжних заходів відносно обвинуваченого ОСОБА_5 в судовому засіданні встановлено не було, зокрема, домашнього арешту та особистого зобов`язання є недоцільним, з огляду на м`якість, а також встановлені в судовому засіданні ризики, не забезпечать належне виконання обвинуваченим обов`язків.

На підставі викладеного і керуючись ст. 177, 178, 183, 194, 315 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № №0000630 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 09.09.2025 року, задовольнити.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 06 лютого 2026 року (включно), з утриманням його в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор» Міністерствв юстиції України, місцезнаходження юридичної особи: Люсторфська дорога, 11, місто Одеса, Одеська область, 65059, без визначення застави.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали направити Державній установі "Одеський слідчий ізолятор" - для виконання, прокурору Роздільнянської окружної прокуратури, ОСОБА_5 , - до відома.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст виготовлений та підписаний суддею 10 грудня 2025 року.

Головуючий суддя: ОСОБА_1