В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" жовтня 2025 р. місто Київ

Дніпровський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Дніпровського районного суду міста Києва, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000770 від 12 серпня 2025 року, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Житомира, українця, громадянина України, освіта середня-технічна, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 17 жовтня 2024 року вироком Оболонського районного суду міста Києва за частиною першою статті 309 КК України до 2 (двох) років обмеження волі,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 309 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 12 серпня 2025 року, приблизно о 12 годині 00 хвилин, перебуваючи за адресою; м. Київ. вул. Березнева, 1. де на землі біля дерева побачив фрагмент блістеру з двома таблетками білого кольору. Після чого, ОСОБА_3 підняв із землі знайдений ним фрагмент блістеру з двома таблетками білого кольору, та роздивившись його, впевнився, що в даному блістері міститься засіб, обіг якого обмежено, тим самим вчинивши безоплатне незаконне придбання для подальшого власного вживання наркотичного засобу, обіг якого обмежено - метадон (фенадон).

В цей час, у ОСОБА_3 виник умисел, спрямований на незаконне зберігання для подальшого власного вживання наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон (фенадон). Реалізуючи свій умисел ОСОБА_3 підняв із землі знайдений ним фрагменті блістеру з двома таблетками білого кольору, тим самим вчинивши безоплатне незаконне придбання для подальшого власного вживання наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон (фенадон).

В подальшому, ОСОБА_3 помістив фрагмент блістеру з двома таблетками білого кольору до лівої кишені своїх штанів, та став незаконно зберігати наркотичний засіб при собі, для власного вживання без мети подальшого збуту.

Того ж дня, 12 серпня 2025 року, приблизно о 12 годині 47 хвилин за адресою: м. Київ, вул. Березнева, 7 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 був зупинений працівниками поліції, яким повідомив, що незаконно зберігає при собі наркотичний засіб, обіг якою обмежено - метадон (фенадон).

В подальшому, 12 серпня 2025 року, в період часу з 13 години 30 хвилин по 13 годину 19 хвилин, під час проведення обшуку затриманої особи, що проводився на відкритій ділянці місцевості за адресою: м. Київ. вул. Березнева, 7, співробітниками поліції, у присутності двох понятих з лівої кишені штанів, в які останній був одягнений, було виявлено та вилучено фрагмент блістеру з двома таблетками білого кольору, а саме наркотичний засіб, обіг якого обмежено метадон (фенадон), який він незаконно придбав та зберігав при собі для власного вживання без мети збуту.

Згідно з даними висновку експерта. у наданих на дослідження 2 (двох) таблетках білого кольору з фрагменту блістеру виявлено наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон (фенадон). Маса метадону (фенадону) у таблетках становить 0.044 г.

Метадон (фенадон), згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 6 травня 2000 року №770 «Про затвердження Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» "Список № 1 Наркотичні засоби та рослини, обіг яких обмежено" в "Таблиці II", є наркотичним засобом, обіг якого обмежено.

Згідно наказу МОЗ України № 188 від 01.08.2000 «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться в незаконному обігу», кримінальна відповідальність за придбання та зберігання наркотичного засобу Метадон (фенадон), у невеликих розмірах настає в тому разі, коли таке придбання та зберігання перевищує вагу зазначеної в таблиці граничної величини, а саме: 0,02 г.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вичненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 309 КК України, визнав повністю та пояснив суду, що йому зрозуміло обвинувачення, права, передбачені КПК України, він погоджується з обставинами, встановленими під час досудового розслідування, із зібраними у кримінальному провадженні доказами, як достовірними і допустимими, знає про міру та вид покарання, передбачені КК України за вказане кримінальне правопорушення, і його заява про винуватість не є результатом якихось погроз або обіцянок. Дійсно, 12 серпня 2025 року він перебував за адресою: м. Київ, вул. Березнева, 1, де на землі знайшов фрагмент блістеру з двома таблетками білого кольору, який він підняв, помісти в кишеню штанів, в які був одягнутий, та залишив собі для власного вживання, однак в подальшому був зупинений працівниками поліції, які вилучили у нього таблетки - метадон. Про те, що в таблетках знаходиться наркотичний засіб, йому було відомо, оскільки він вживає наркотичні засоби тривалий час. Протиправні діяння, які ставляться йому у провину, він не оспорює, у вчиненому щиросердно розкаюється, має намір пройти лікування від наркотичної залежності.

Показання обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідають фактичним обставинам справи, ним не оспорюються, а також є логічними, послідовними та не викликають у суду сумніву щодо їх щирості.

Відповідно до вимог частини третьої статті 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального правопорушення, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення статті 349 КПК України, провів судове слідство у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил частини третьої статті 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових документів, а саме: висновку експерта СЕ-19/111-25/50150-НЗПРАП від 09 вересня 2025 року; постанови про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 09 вересня 2025 року та матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_3 .

Аналізуючи наведене, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_3 , у тому, що він своїми умисними діями вчинив незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу, без мети збуту, вчинене протягом року після засудження за цією статтею та кваліфікує дії останнього за частиною другою статті 309 КК України.

При ухваленні вироку стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 суд вважає за необхідне відповідно до положень статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Згідно статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях вказував, що при призначенні покарання для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи»; досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує відповідно до статей 65-67 КК України та пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи розмір покарання, суд повинен виходити із усіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву та мети, способу і стадії вчинення кримінального правопорушення, тяжкості наслідків, що настали, тощо.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_3 , відповідно до статті 66 КК України, суд визнає щире каяття у вчиненому.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 , відповідно до статті 67 КК України, - органом досудового розслідування не встановлено.

Під час досудового розслідування та судового розгляду встановлено, що ОСОБА_3 вчинив рецидив кримінальних правопорушень. Однак, органом досудового розслідування ця обставина при формулюванні обвинувачення зазначена не була, також не було її визнано обставиною, яка обтяжує відповідальність обвинуваченого. З урахуванням наведеного та того, що ОСОБА_3 не захищався від обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення за обтяжуючих обставин - рецидив кримінальних правопорушень, суд не може погіршувати його становище, - тому дану ознаку суд враховує лише як ознаку, яка характеризує особу обвинуваченого.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд у відповідності до вимог статті 65 КК України враховує, ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке у відповідності до статті 12 КК України є нетяжким злочином, конкретні обставини кримінального провадження, дані, що характеризують особу винного, - раніше судимий, вчинив кримінальне правопорушення не відбувши покарання призначеного вироком Оболонського районного суду міста Києві 17 жовтня 2024 року за частиною першою статті 309 КК України, вчинив рецидив кримінальних правопорушень, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, не працює, відношення обвинуваченого до вчиненого, а саме те, що обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб його вчинення, стадію, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій, думку прокурора, яка просила суд призначити ОСОБА_3 покарання за частиною другою статті 309 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі, із застосування статті 71 КК України остаточно призначити покарання у виді 1 (одного) року 1 (одного) місяця позбавлення, та вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання в межах санкції частини другої статті 309 КК України у виді позбавлення волі.

Відповідно до вимог статті 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більше від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Враховуючи те, що ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, за яке він засуджується цим вироком, не відбувши покарання призначене вироком Оболонського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2024 року, яким він засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 309 КК України до 2 років обмеження волі, суд вважає за необхідне остаточно призначити ОСОБА_3 покарання за правилами, передбаченими частиною першою статті 71 КК України, з урахуванням положень статті 72 КК України.

Відповідно до вимог пункту «б» частини першої статті 72 КК України, при складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі.

Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог статті 75 КК України, або ж застосування статті 69 КК України, чи норм статті 69-1 КК України до обвинуваченого ОСОБА_3 , суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дані правові норми можуть бути застосовані, та оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог частини другої статті 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді позбавлення волі, є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину, так як категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

Запобіжний захід ОСОБА_3 у цьому провадженні не обирався, клопотань про його обрання не надходило.

Процесуальні витрати згідно матеріалів кримінального провадження складають 3565 гривні 60 копійок за проведення експертизи матеріалів, речовин і виробів у кримінальному провадженні № 0000770 від 12 серпня 2025 року (висновок СЕ-19/111-25/50150-НЗПРАП від 09 вересня 2025 року).

Відповідно до частини другої статті 124 КПК України суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Цивільний позов у справі не заявлявся, потерпілих немає, майнова шкода нікому не заподіювалася.

Питання про долю речових доказів суд вирішує відповідно до статті 100 КПК України.

Враховуючи вищевикладене, керуючись положеннями Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», статтями 100, 349, 368-371, 373-374, 376, 395 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 309 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі частини першої статті 71 КК України, з урахуванням положень статті 72 КК України, призначити ОСОБА_3 остаточне покарання шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Оболонського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2024 року, до покарання, призначеного даним вироком, у виді 1 (одного) року 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту набрання вироком законної сили та звернення вироку до виконання, тобто із дня фактичного затримання для відбуття покарання.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_3 не обирати.

Матеріали кримінального провадження №0000770 залишити при обвинувальному акті з подальшим зберіганням зі справою № 755/18486/25.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати за проведення судової хімічної експертизи матеріалів, речовин і виробів в сумі 3565 (три тисячі п`ятсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок.

Речові докази: 2 (дві) таблетки білого кольору, що містять наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон (фенадон), загальною масою 0,044г, які знаходяться на зберіганні в камері схову речових доказів Дніпровського УП ГУ НП у місті Києві (квитанція № 024746 від 09 вересня 2025 року), - знищити.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та обвинуваченому. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд міста Києва шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Дніпровського районного суду

міста Києва ОСОБА_1