ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2025 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду (в режимі відео конференції з обвинуваченим), кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 07.05.2025 за № 0004863 по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Сколе, Львівської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , із повною середньою освітою, неодруженого, військовослужбовця призваного під час мобілізації, солдата резерву взводу резерву рядового складу роти резерву рядового складу військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», не судимого,

за ч. 5 ст. 407 КК України,

в с т а н о в и в:

Солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем за призовом під час мобілізації на особливий період та проходячи військову службу на посаді солдата резерву взводу резерву рядового складу роти резерву рядового складу військової частини НОМЕР_1 , у порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ч. 1 ст. 1, ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, порушуючи військову дисципліну, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, з метою тимчасово ухилитися від військової служби, в умовах воєнного стану,

23 травня 2025 року о 09.00 год. вчасно без поважних причин не з`явився з лікувального закладу - комунального некомерційного підприємства «Центральна міська лікарня» Рівненської міської ради, що знаходиться за адресою: вулиця Миколи Карнаухова, 25 А, місто Рівне, на службу до розташування військової частини НОМЕР_1 , що за адресою: АДРЕСА_2 , та проводив службовий час на власний розсуд, не пов`язаний із проходженням військової служби та обов`язки військової служби не виконував до 13 серпня 2025 року, до моменту обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчим суддею Рівненського міського суду, чим припинено вчинення триваючого кримінального правопорушення.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, а саме в нез`явленні військовослужбовцем вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , в інкримінованому кримінальному правопорушенні вину визнав повністю, щиро розкаявся. Суду пояснив, що дійсно у вказаний вище час та день, в період введеного воєнного стану в Україні, вчасно без поважних причин не з`явився з лікувального закладу КП «Центральна міська лікарня» Рівненської міської ради, м. Рівне, на службу до розташування в/ч НОМЕР_1 , що за адресою: Рівненська область, Рівненський район, село Мала Любаша. Після лікування проводив службовий час на власний розсуд, не пов`язаний із проходженням військової служби та обов`язки військової служби не виконував до 13 серпня 2025 року, тобто до моменту обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою Рівненським міським судом. Шкодує про вчинене, просив суворо не карати та призначити йому покарання не пов`язане із реальним позбавленням волі, оскільки зробив для себе належні висновки та має намір продовжити службу в ЗСУ. Підтримав позицію захисника з приводу призначення покарання.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 , просив призначити покарання підзахисному із застосуванням ст. 69 КК України, тобто, перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті, у виді позбавлення волі на строк три роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю в один рік.

Прокурор в судовому засіданні просив визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники судового розгляду, не оспорюють всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд роз`яснивши учасникам процесу положення , провів судовий розгляд у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів по справі.

Зазначене повністю узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до ч. 1ст. 337 КПК України.

Ураховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченогоОСОБА_4 , дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу, дійшов висновку, щодо доведеності його винуватості поза розумним сумнівом у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, а саме, - нез`явлення військовослужбовцем вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

Відповідно до ст. 65 КК України та п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" (з наступними змінами), призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, інкриміноване обвинуваченому, згідно ст. 12 КК України, класифікується, як тяжкий злочин.

Дослідивши характеризуючи дані обвинуваченого ОСОБА_4 , він не перебуває під спостереженням у лікаря нарколога та психіатра, раніше неодноразово був засуджений судами України, однак у відповідності до ст. 89 КК України є особою, яка не має судимості, за місцем проживання будь які скарги від сусідів та жителів міста з приводу його негативної поведінки та протиправних дій в Сколівську міську раду не поступали.(а.п.25-33;190,191)

Також, суд бере до уваги, що ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області від 19.05.2025 (яка набрала законної сили) ОСОБА_4 було звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 5 ст. 407 КК України, на підставі ч. 5 ст. 401 КК України. Попереднє кримінальне провадження закрито. (а.п.127,128)

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 у відповідності до ст. 66 КК України, є щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 у відповідності до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Відповідно до положень ст. 50 КК України до особи, визнаної винною за вироком суду у вчиненні кримінального правопорушення застосовується покарання, яке є заходом примусу і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Суд зазначає, що на території України триває воєнний стан, а обвинувачений, будучи військовослужбовцем, зобов`язаний був непорушно дотримуватися Конституції України і законів України, військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свої навички і майстерність, а також твердо знати й зразково виконувати свої службові обов`язки, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, дотримуватися правил забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, внутрішнього порядку, у службовий час постійно перебувати у розташуванні військової частини або місці служби і не залишати їх без відповідного дозволу.

Тому, визначаючи міру і вид покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує відсутність обставин, що обтяжують покарання та наявність пом`якшуючої покарання обставини, особу обвинуваченого, який є не судимим, відсутність негативних відомостей що його характеризують за місцем проживання, та вважає доцільним призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, наближене до мінімальної межі, в межах санкції ч.5 ст. 407 КК України, якою передбачене покарання у виді позбавлення волі від п`яти до десяти років. А тому, мінімальна міра покарання в межах санкції є необхідною і достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, що повністю узгоджується із принципами законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Крім того, таке покарання обвинуваченому, на думку суду, буде відповідати принципу пропорційності обмеження прав та легітимної мети покарання, який передбачений Європейською конвенцією захисту прав людини і основоположних свобод та відповідатиме особі ОСОБА_4 ..

За таких обставин, суд відхиляє позицію сторони захисту в судових дебатах, щодо призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 із застосуванням ст.. 69 КК України та на підставі ст. 75 КК України його звільнити від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю в один рік, оскільки для застосування судом названих норм закону, відсутні підстави.

Цивільний позов не заявлений, процесуальні витрати кримінального провадження відсутні.

Письмові речові докази (документи) необхідно залишити в матеріалах кримінального провадження. Інші речові докази - відсутні.

Суд також приймає рішення щодо обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 , до набрання вироком законної сили тримання під вартою, але не більше ніж 60 днів, тобто до 30 січня 2026 року включно.

Оскільки, судовий розгляд кримінального провадження завершено, жоден із більш м`яких запобіжних заходів для обвинуваченого, не зможе запобігти ризикам передбаченим ст. 177 КПК України.

Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд,

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та призначити йому покарання, у виді позбавлення волі строком на п`ять років.

До набрання вироком законної сили, ОСОБА_4 , обрати запобіжний захід тримання під вартою, але не більше ніж 60 днів, тобто з 01 грудня 2025 року до 30 січня 2026 року включно.

В строк відбування покарання ОСОБА_4 зарахувати з 13 серпня 2025 року, тобто з часу обрання йому запобіжного заходу тримання під вартою, до часу набрання вироком законної сили.

Письмові речові докази (документи) - залишити в матеріалах кримінального провадження. Інші речові докази - відсутні.

Цивільний позов не заявлено, процесуальні витрати відсутні.

Відповідно до ч. 2ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

В іншій частині, відповідно до ст. 395 КПК України, вирок може бути оскаржений протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд Рівненської області.

Відповідно до ст. 532 КПК України вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1