постанова

ІМЕНЕМ УКРАЇНи

25 листопада 2025 року

м. Київ

справа № 572/879/22

провадження № 51-1099км25

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

представника потерпілої ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

прокурора ОСОБА_8 ,

розглянув у закритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 22 січня 2024 року та ухвалу Рівненського апеляційного суду від 18 грудня 2024 року у кримінальному провадженні № 0000429 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Великий Березний Великоберезнянського району Закарпатської області та жителя АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 4 і 6 ст. 152 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 22 січня 2024 року ОСОБА_5 засуджено за частинами 4 і 6 ст. 152 Кримінального кодексу України (далі - КК) і призначено покарання:

- за ч. 4 ст. 152 КК у виді позбавлення волі на строк 13 років;

- за ч. 6 ст. 152 КК у виді позбавлення волі на строк 15 років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років.

Вирішено питання про долю речових доказів і стягнення процесуальних витрат.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_5 в один із днів першої декади серпня 2021 року у вечірню пору доби, перебуваючи за місцем свого проживання в с. Вирка Сарненського району Рівненської області, будучи обізнаним про малолітній вік своєї падчерки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою задоволення статевої пристрасті, використовуючи безпорадний стан останньої в силу її малолітнього віку, вчинив дії сексуального характеру пов`язані з вагінальним проникненням в тіло ОСОБА_9 з використанням її геніталій, який завершився сім`явиверженням у середину статевих органів.

Крім того, ОСОБА_5 в період часу з чотирьох до семи календарних днів серпня 2021 року після першої декади серпня 2021 року, коли між ним та малолітньою ОСОБА_9 відбувся перший статевий акт, у вечірню пору доби, перебуваючи за місцем свого проживання в с. Вирка, повторно, будучи обізнаним про малолітній вік потерпілої ОСОБА_9 , з метою задоволення статевої пристрасті, використовуючи її безпорадний стан в силу малолітнього віку, вчинив повторні дії сексуального характеру пов`язані з вагінальним проникненням в тіло ОСОБА_9 з використанням її геніталій, який завершився сім`явиверженням у середину статевих органів.

Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 18 грудня 2024 року вказаний вирок залишено без змін.

Вимоги касаційної скарги та викладені в них узагальнені доводи

У касаційній скарзі захисник просить скасувати вирок місцевого суду та ухвалу суду апеляційної інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

На обґрунтування своїх вимог зазначає, що досліджені письмові та речові докази, показання потерпілої та свідків у справі жодним чином не підтверджують вину ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих злочинів поза розумним сумнівом.

Вказує, що органом досудового розслідування та судом не встановлено точної дати і часу вчинення злочинів, що перешкодило засудженому реалізувати своє право на захист (заявити алібі, зібрати докази). Також посилається на неповне та упереджене дослідження обставин справи, зокрема органом досудового розслідування не було перевірено усі версії, у тому числі і можливість завідомо неправдивого повідомлення про злочин, не відібрано біологічні чи інші сліди злочинів, не проведено необхідних обшуків і впізнання.

Зауважує, що суди проігнорували показання потерпілої про дачу нею неправдивих свідчень під час досудового розслідування з приводу вчинення злочинів засудженим і не взяли до уваги, що за даним фактом здійснюється досудове розслідування. До того ж, усупереч положень п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК у вироку відсутнє формулювання мотиву вчинення злочинів.

З урахуванням зазначених обставин вважає, що оскаржувані судові рішення ухвалені без додержання вимог статей 370, 374, 419 КПК.

У поданих запереченнях на касаційну скаргу прокурор ОСОБА_10 , яка брала участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, просить Верховний Суд (далі - Суд) залишити цю скаргу без задоволення, а судові рішення без зміни.

Позиція учасників в суді касаційної інстанції

У судовому засіданні засуджений та його захисник підтримали вимоги касаційної скарги.

Прокурор виступив проти задоволення скарги і просив залишити оскаржувані судові рішення без зміни.

Представник потерпілої поклалася на розсуд суду.

Представник органу опіки та піклування Сарненської міської ради, законний представник потерпілої - ОСОБА_11 , подала письмову заяву про розгляд провадження без її участі.

Мотиви Суду

Колегія суддів (далі - Суд), заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, наведені в касаційній скарзі, дійшла висновку про таке.

Відповідно до ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

При перевірці доводів, наведених у касаційній скарзі, Верховний Суд виходить із фактичних обставин, установлених місцевим та апеляційним судами.

Враховуючи наведене, колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги захисника в частині неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та її незгоди з наданою судами першої та апеляційної інстанцій оцінкою доказам, оскільки перевірка цих обставин відповідно до положень ч. 1 ст. 433 КПК не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим

є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Статтею 91 КПК передбачено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив

і мета вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КПК суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Цих вимог суди обох інстанцій дотримались.

Висновок місцевого суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 4 та 6 ст. 152 КК зроблено із дотриманням положень ст. 23 КПК на підставі з`ясування всіх обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, які підтверджено доказами, дослідженими та оціненими судом відповідно до ст. 94 вказаного Кодексу.

Зі змісту вироку місцевого суду вбачається, що засуджений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованих злочинів у судовому засіданні не визнав. Потерпіла ОСОБА_9 та її законний представник ОСОБА_12 (мати) у судовому засіданні змінили свої показання та пояснили, що обмовили засудженого.

Водночас, суд першої інстанції у вироку вказав, що їхні показання надані в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження, оскільки вина ОСОБА_5 у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень доводиться іншими зібраними доказами у справі, зокрема показаннями свідків: лікаря-гінеколога ОСОБА_13 , головного спеціаліста ССД Сарненської міської ради ОСОБА_14 , педагога-психолога ОСОБА_15 та рідного дідуся потерпілої ОСОБА_16 , а також протоколами: прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 11 жовтня 2021 року, огляду місця події з фототаблицею до нього від 21 жовтня 2021 року, допиту малолітньої потерпілої ОСОБА_9 (здійсненого з застосуванням відеозапису) та огляду цього відеозапису, проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного від 22 жовтня 2021 року; висновками експертиз: судово-психологічної № СЕ-19/114-21/21037-ПС від 18 лютого 2022 року, судово-психологічної № СЕ-19/114-21/21036-ПС та судово-медичної № 328 від 12 жовтня 2021 року.

Суд першої інстанції критично оцінив твердження захисника в клопотанні щодо недопустимості показань потерпілої, наданих в порядку ст. 225 КПК, оскільки

її подальша відмова від цих свідчень була зумовлена тиском матері та родичів засудженого (за поясненням діда потерпілої). Висновки судово-психологічних експертиз підтверджували добровільність і достовірність показань потерпілої наданих під час досудового розслідування, спростовуючи їх вигаданий характер. Відтак, клопотання захисника про визнання недопустимими, у тому числі показань потерпілої, наданих на досудовому слідстві під час її допиту з застосуванням відеозапису суд обґрунтовано відхилив, а вказаний протокол її допиту визнав належним та допустимим доказом. Так само не знайшов місцевий суд і обґрунтованих підстав для визнання недопустимим доказом протоколу слідчого експерименту від 22 жовтня 2021 року проведеного з засудженим.

Проаналізувавши всі досліджені у кримінальному провадженні докази та надавши оцінку кожному з них і їх сукупності та взаємозв`язку, дотримуючись вимог ст. 94 КПК, суд першої інстанції обґрунтовано визнав доведеною винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених частинами 4 та 6 ст. 152 КК.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 418, ст. 419 КПК рішення апеляційного суду ухвалюються в порядку, передбаченому статтями 368 - 380 цього Кодексу. В ухвалі суду апеляційної інстанції, окрім іншого, мають бути зазначені узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення - підстави, з яких цю скаргу визнано необґрунтованою та викладені докази, що спростовують наведені в ній доводи.

При перегляді вироку за апеляційними скаргами сторони захисту, суд апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 419 КПК належним чином перевірив наведені в них доводи та дійшов переконливого висновку про законність цього рішення. У своїй ухвалі апеляційний суд виклав відповідні мотиви на обґрунтування цього висновку та спростування доводів сторони захисту щодо неправильного засудження ОСОБА_5 , а також послався на конкретні положення закону, якими він керувався ухвалюючи таке рішення.

Спростовуючи доводи апеляційної скарги сторони захисту про те, що під час проведення слідчого експерименту з засудженим, де він детально повідомив обставини вчинення ним як першого, так і повторного зґвалтування потерпілої, на нього здійснювався тиск з боку слідчого, апеляційний суд в ухвалі зазначив, що відповідно до дослідженого місцевим судом протоколу слідчого експерименту, вказана слідча дія була проведена в присутності двох понятих та захисника, будь-яких зауважень з боку учасників щодо додержання процесуальної процедури її проведення в протоколі не зафіксовано. При цьому висновком судово-психологічної експертизи № СЕ-19/114-21/21036-ПС в матеріалах провадження підтверджується відсутність стороннього тиску на засудженого під час відтворення ним обставин події.

Дав суд апеляційної інстанції у своєму рішенні і оцінку доводам захисника в скарзі щодо зміни показань потерпілої та її матері в суді, вказавши на те, що з метою усунення протиріч місцевим судом було досліджено відеозапис первинного допиту потерпілої під час досудового розслідування, при проведенні якого вона послідовно й детально описала два статеві акти вчинені із нею ОСОБА_5 на початку серпня 2021 року, вказала на погрози з боку останнього та підтвердила відсутність будь-яких статевих актів з іншими особами. Висновок судово-психологічної експертизи № СЕ-19/114-21/21037-ПС від 18 лютого 2022 року в справі та надані в суді показання психологів ОСОБА_14 та ОСОБА_15 засвідчили добровільність і достовірність цих свідчень потерпілої та відсутність на неї будь-якого стороннього тиску.

Окрім того, досліджена в суді першої інстанції довідка Степанської ЦРЛ від 11 жовтня 2021 року та висновок судово-медичної експертизи № 328 від 12 жовтня 2021 року підтверджували наявність у потерпілої вагітності строком близько 12 тижнів.

При цьому апеляційний суд обґрунтовано погодився з висновком місцевого суду у вироку про те, що надані в судовому засіданні показання свідка ОСОБА_16 - який був попереджений про кримінальну відповідальність і передав інформацію про скоєння злочинів засудженим почуту від дружини (бабусі потерпілої), яку їй розповіла потерпіла, є допустимим доказом, зазначивши, що ці показання свідка не є єдиними чи первинними даними, які підтверджують первинні свідчення малолітньої потерпілої та кореспондують іншим дослідженим доказам у справі, а тому місцевий суд правомірно взяв їх до уваги при оцінці разом з іншими зібраними доказами, які доводять вину засудженого у скоєному.

Цілком слушно вказав апеляційний суд у своєму рішенні і на безпідставність доводів скарги сторони захисту про те, що місцевий суд у вироку не зазначив мотиву вчинених злочинів (п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК), оскільки відповідно до диспозиції складу злочинів, передбачених ст. 152 КК, мотив не є їх обов`язковою конструктивною ознакою.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника про те, що судом не встановлено точної дати і часу вчинення злочинів апеляційний суд в ухвалі обґрунтовано зазначив, що це пов`язано з тим, що малолітня потерпіла повідомила своїй матері про скоєне через певний проміжок часу, за спливом кількох місяців, коли у неї було виявлено ознаки вагітності, у зв`язку з чим мати звернулася з заявою до правоохоронних органів не відразу.

Уважно перевірив апеляційний суд і доводи захисника щодо обмови

ОСОБА_5 потерпілою та її матір`ю і встановив, що за заявою про неправдиве повідомлення про вчинення кримінального правопорушення матір`ю потерпілої були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато досудове розслідування, в якому жодній особі не було повідомлено про підозру. Водночас суди обох інстанцій встановили наявність тиску з боку матері та родичів засудженого на потерпілу, що й стало підставою для зміни нею своїх показань у суді, що підтверджується довідкою Служби у справах дітей від 25 вересня 2024 року. Отже, твердження сторони захисту про обмову засудженого потерпілою та її матір`ю не знайшло свого належного підтвердження в суді.

Безпідставними є доводи захисника, висловлені під час касаційного розгляду, про розгляд справи у суді першої інстанції незаконним складу суду, оскільки судовий повинен був проводитися судом присяжних.

Відповідно до ч. 3 ст. 31 КПК кримінальне провадження в суді першої інстанції щодо злочинів, за вчинення яких передбачено довічне позбавлення волі, здійснюється колегіально судом у складі трьох суддів, а за клопотанням обвинуваченого - судом присяжних у складі двох суддів та трьох присяжних. Кримінальне провадження стосовно кількох обвинувачених розглядається судом присяжних стосовно всіх обвинувачених, якщо хоча б один з них заявив клопотання про такий розгляд.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, після зміни підсудності та повернення обвинувального акта прокурору, надійшов до Рівненського районного суду Рівненської області 08 липня 2022 року, тобто після введення в Україні воєнного стану на підставі Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, який у подальшому неодноразово продовжувався.

Законом України від 14 квітня 2022 року № 2201-IX «Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України щодо удосконалення порядку здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану» статтю 615 КПК, якою врегульовано особливий режим кримінального провадження в умовах воєнного стану, було викладено у новій редакції. Зокрема, приписами ч. 10 цієї норми визначено, що кримінальне провадження в суді першої інстанції щодо злочинів, за вчинення яких передбачено довічне позбавлення волі, здійснюється колегіально судом у складі трьох суддів, крім здійснення кримінального провадження у суді, в якому до моменту введення воєнного стану та набрання чинності цією частиною було визначено склад суду за участю присяжних.

Ці зміни набрали чинності 01 травня 2022 року, тобто до надходження обвинувального акта у кримінальному провадженні до вказаного суду.

Отже, судове провадження щодо ОСОБА_5 у суді першої інстанції було здійснено колегіально судом у складі трьох суддів з додержанням вимог ч. 10 ст. 615 КПК у редакції Закону України від 14 квітня 2022 року № 2201-IX.

Вирок місцевого суду та ухвала апеляційного суду є належно умотивованими та обґрунтованими і за змістом відповідають вимогам статей 370, 374, 419 КПК, у них наведено відповідні мотиви, з яких виходили ці суди, та положення закону, якими вони керувалися ухвалюючи такі рішення.

Доводи, наведені захисником у касаційній скарзі, не спростовують правильність висновків викладених в оспорюваних судових рішеннях і не ставлять під сумнів законність цих рішень.

Під час перевірки оскаржуваних рішень судом касаційної інстанції не встановлено таких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи закону України про кримінальну відповідальність, наслідком яких можуть бути їх зміна чи скасування, а тому підстав для задоволення касаційної скарги захисника колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 22 січня 2024 року та ухвалу Рівненського апеляційного суду від 18 грудня 2024 року щодо ОСОБА_5 без зміни.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді :

____________________ __________________ ___________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3