КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/8605/2025 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2025 року, -

за участю:

власника майна ОСОБА_6 ,

представника власника майна ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2025 року задоволено клопотання слідчого Печерського управління поліції ГУНП у м. Києві ОСОБА_8 про арешт майна в кримінальному провадженні за № 0001268 від 06.11.2024 та накладено арешт у кримінальному провадженні №0001268 від 06.11.2024 на майно, вилучене в ході проведення обшуку транспортного засобу марки FORD FOCUS чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , яким фактично користується та який на праві власності належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 08.10.2025 та її скасувати. Постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на транспортний засіб FORD FOCUS чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , яке перебуває у власності ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що накладений арешт є необґрунтованим, прийнятим внаслідок не повного та не об`єктивного розгляду клопотання прокурора, з неприпустимими порушеннями вимог чинного кримінального процесуального законодавства, з грубим порушенням прав ОСОБА_6 , як особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт.

Апелянт вказує на те, що обшук проведено 20 вересня 2025 року, у той час, як з клопотанням про арешт майна сторона обвинувачення звернулась лише 30 вересня 2025 року, про що свідчить відмітка про одержання на клопотанні з вхідним № 135017 від 30.09.2025 року. Таким чином подане слідчим клопотання про арешт майна не відповідає вимогам статті 171 КПК України щодо строку подання клопотання про арешт майна.

Слідчим у погодженні з прокурором, не доведено доцільності арешту, сам факт визначення його слідчим постановою речовим доказом, не вказує, що він відноситься до такого чи навіть є знаряддям злочину, про що не подано жодного допустимого доказу слідчому судді, а тому транспортний засіб підлягає негайному поверненню власнику.

Транспортний засіб використовувавсявиключно в особистих, приватних цілях, не був знаряддям, начебто, вчинення кримінального правопорушення та не підпадає під інші ознаки, визначені в ст. 98 КПК України. Жодних дій направлених на незаконне переміщення осіб через державний кордон України за допомогою транспортного засобу не відбувалося, що власне і підтверджується матеріалами кримінального провадження.

Також апелянт зазначає, що в ухвалі не зазначено про повідомлення ОСОБА_6 та його захисника про розгляд питання про арешт транспортного засобу в межах кримінального провадження. Жодного повідомлення про прийняті процесуальні рішення ні від суду, ні від сторони обвинувачення ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_9 не отримували.

На обґрунтування вимог клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження апелянт зазначає, що судом першої інстанції не здійснювався виклик ОСОБА_6 для участі в судовому засіданні та про прийняті процесуальні рішення не повідомлялось. Зі змістом даної ухвали ОСОБА_6 зміг ознайомитись лише 17.10.2025.

В судове засідання прокурор не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений завчасно та належним чином. Клопотань про відкладення апеляційного розгляду не подавав.

З урахуванням позиції власника майна та його представника, які не заперечували, щодо проведення розгляду без участі прокурора,відповідно до положень ч. 1 ст. 172, ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, про можливість розглянути апеляційну скаргу без участі прокурора.

Заслухавши доповідь судді, доводи власника майна та його представника в підтримку поданої апеляційної скарги, яку останні підтримали з наведених в ній підстав, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скаргапредставника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог пункту 3 ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Строк апеляційного оскарження може бути поновлений, якщо причини його пропуску є поважними.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

З урахуванням обставин, щодо пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого суддіПечерського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2025 року, які викладені в клопотанні представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , колегія суддів вважає їх поважними, на підставі чого приходить до висновку щодо поновлення строку на апеляційне оскарження вказаної ухвали.

Як вбачається з наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження та ухвали слідчого судді місцевого суду, що слідчим відділом Печерського УП ГУНП в місті Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001268 від 06.11.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

В межах даного кримінального провадження, 30.09.2025 слідчий Печерського управління поліції ГУНП у м. Києві ОСОБА_8 , за погодженням прокурора Печерської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_10 , звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про арешт майна в кримінальному провадженні за № 0001268 від 06.11.2024, а саме транспортного засобу марки FORD FOCUS чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , яким фактично користується та який на праві власності належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Дане клопотання направлено на адресу Печерського районного суду м. Києва, поштовим відправленням через Укрпошту 22.09.2025.

На обґрунтування вимог даного клопотання слідчий послався на те, що проведеним досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у невстановлений досудовим розслідуванням час, у невстановленому досудовим розслідуванням місці з корисливих спонукань, з метою особистого збагачення, вирішив зайнятись незаконною діяльністю спрямованою на незаконне переправлення осіб через державний кордон України шляхом фіктивного працевлаштування, яке було б формальною підставою для отримання ними у подальшому права на безперешкодний перетин державного кордону України та проживання в Україні.

Так, ОСОБА_6 , реалізовуючи свій злочинний план, у невстановлений час та місці запропонував громадянину Республіки Узбекистан ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запропонував свої послуги, направленні на усунення перешкод, шляхомфіктивного працевлаштування іноземних громадян держав СНД, яке було б формальною підставою для отримання ним довідки на постійне проживання на території України та з подальшим правом на безперешкодний перетин державного кордону України, для його знайомого громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який не мав законних підстав на перетин державного кордону України.

Так, в подальшому, 22.04.2025, близько 17 години 20 хвилин, ОСОБА_11 прибув до кав`ярні «Львівські круасани», що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Євгена Сверстюка 19, де за попередньою домовленістю, його очікував ОСОБА_6 , де останній отримав грошові кошти в сумі 10 000 (десять тисяч) гривень, за початковий етап реалізації схеми по вирішенню питання з легалізацією іноземця на території України, а саме шляхом фіктивної реєстрації компанії (ТОВ) на ОСОБА_12 , необхідної для того, щоб сприяти отриманню дозволу на застосування праці на іноземців та осіб без громадянства, для подальшого безперешкодного отримання посвідки на проживання, на підставі такого дозволу, яка буде давати змогу іноземному громадянину, скасувати термін встановленого законом перебування іноземців на території України на довгий період та у разі необхідності, за наявності посвідки на проживання, перетинати кордон України в напрямках на «в?їзд» та «виїзд».

З метою реалізації злочинного плану ОСОБА_6 , розуміючи протиправність своїх умисних дій, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, 23.04.2025 о 14 годині 05 хвилин, за попередньою вказівкою, для відкриття фіктивного підприємства, отримав на свій номер мобільного телефону в месенджері «WhatsApp» на номер НОМЕР_3 , від ОСОБА_11 скан-копію паспорта громадянина Узбекистанка ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_6 24.04.2025, приблизно о 09 годині 30 хвилин, в телефонній розмові з ОСОБА_11 повідомив, що він підібрав вид діяльності та назву компанії яка буде зареєстрована. Окрім цього, надав вказівку, про необхідність оформлення ІПН для подальшої реєстрації ТОВ у нотаріуса. Також в ході даної розмови ОСОБА_6 , повідомив ОСОБА_11 , що громадянину Узбекистану ОСОБА_12 , потрібно прибути до Центру обслуговування платників у Головному управлінні податкової служби України м. Києва, що знаходиться за адресою: місто Київ, Шолуденка, буд. 33/19, для отримання індивідуального податкового номеру.

Так, 29.04.2025 громадянином Узбекистану ОСОБА_12 , було отримано індивідуальний податковий номер №, про готовність якого ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_11 .. В подальшому ОСОБА_6 , повідомив, що їм потрібно прибути до нотаріуса за адресою: м. Київ, вул. Горлівська, буд. 6.

Того ж дня, приблизно о 14 годині 07 хвилин у приміщенні приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_13 , за адресою: м. Київ, вул. Горлівська, буд. 6 ОСОБА_12 отримав рішення засновника, щодо створення юридичної особи в організаційно-правовій формі товариства з обмеженою відповідальністю «ФРЕШГАРТ», рішення про призначення керівником вказаної юридичної особи громадянина Узбекистанку ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Після чого, 29.04.2025 приблизно о 15 годині 17 хвилин ОСОБА_11 та громадянин Узбекистанку ОСОБА_12 , прибули за адресою: АДРЕСА_1 , де за попередньою домовленістю зустрілися з ОСОБА_6 де за сприяння та організацію в отриманні дозволу на застосування праці передали останньому грошові кошти у сумі 31 000 гривень.

В подальшому, 02.05.2025 приблизно о 11 годині 55 хвилин в кав`ярні «Львівські круасани», що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Євгена Сверстюка 19, ОСОБА_11 зустрівся з ОСОБА_6 , де передав останньому грошові кошти в сумі 39 000 (тридцять дев`ять тисяч) гривень, за наступний етап реалізації схеми по легалізації іноземця, а саме сприянню по безперешкодному отриманню тимчасової посвідки на проживання на території України.

Так, 09.05.2025 Київський міський центр зайнятості видав громадянину Узбекистанку ОСОБА_12 дозвіл № НОМЕР_4 на застосування праці іноземців та осіб без громадянства, на його ім`я, на посаду «Директора» роботодавець: ТОВ «ФРЕШГАРТ», .

Після чого, 23.05.2025 ЦМУ ДМС у м. Києві прийнято рішення щодо видачі посвідки на тимчасове проживання, № НОМЕР_5 терміном дії до 05.05.2027 громадянину Республіки Узбекистан ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , строком на три роки.

В подальшому використовуючи документи визначені частиною першою статті 15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а саме: закордонний паспорт Республіки Узбекистан НОМЕР_6 та посвідку на тимчасове проживання НОМЕР_5 , громадянин Республіки Узбекистан ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 06.08.2025 о 13 годині 51 хвилини перетнув державний кордон у пішому порядку в міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Могилів-Подільський» в напрямку «вихід з України» та цього ж дня о 15 годині 04 хвилин на напрямку «вхід в Україну» прибув на територію України.

Крім того, за допомогою транспортного засобу марки FORD FOCUS чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , яким фактично користується та який на праві власності належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , здійснював свої протиправні дії.

20.09.2025 року вище вказаний автомобіль визнано речовим доказам у кримінальному провадженні № 0001268 від 06.11.2024.

08.10.2025 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва задоволеновказане клопотання слідчого та накладено арешт у кримінальному провадженні №0001268 від 06.11.2024 на майно, яке вилучене в ході проведення обшуку транспортного засобу марки FORD FOCUS чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , яким фактично користується та який на праві власності належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Задовольняючи дане клопотання, внесене в межах кримінального провадження за № 0001268 від 06.11.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, про накладення арешту на майно та накладаючи арешт на нього, слідчий суддя встановив, що вищевказане майно, є об`єктами матеріального світу, що відповідають критеріям визначеним ст. 98 КПК України, а саме було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, має значення для встановлення об`єктивної істини у справі, оскільки містять відомості, що можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні слідчого доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції. При цьому були досліджені матеріали судового провадження, а також з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК Україниарештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК Україниарешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

При винесенні ухвали судом, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні слідчого правові підстави для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також обставини кримінального провадження № 0001268 від 06.11.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, та відношення до нього вилученого майна, а тому слідчий суддя обґрунтовано задовольнив клопотання слідчого про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вище зазначене майно, з тих підстав, що вказане майно відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України та є речовим доказом в кримінальному провадженні № 0001268 від 06.11.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК Українитимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Згідно вимог ч. 7 ст. 236 КПК України при обшуку слідчий, прокурор має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення обшуканого житла чи іншого володіння особи чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме збереження речових доказів колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно.

Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Твердження апелянта про те, що обшук відбувся 20.09.2025, проте з клопотанням про арешт майна прокурор звернувся до суду лише 30.09.2025 року, чим порушив строки, передбачені ч. 5 ст. 171 КПК України, тобто із значним перевищенням встановленого 48-годинного строку є безпідставними, виходячи з того, що як зазначалось вище, клопотання про арешт майна слідчим на адресу Печерського районного суду м. Києва, направлено поштовим відправленням через Укрпошту 22.09.2025 /т. 1 а.с. 91/.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КПК України процесуальні дії мають виконуватися у встановлені цим Кодексом строки. Строк не вважається пропущеним, якщо скаргу або інший документ здано до закінчення строку на пошту або передано особі, уповноваженій їх прийняти, а для осіб, які тримаються під вартою або перебувають у лікувально-профілактичному закладі охорони здоров`я чи закладі з надання психіатричної допомоги, спеціальній навчально-виховній установі, - якщо скаргу або інший документ подано службовій особі відповідної установи до закінчення строку.

Із зазначеного вбачається, що клопотання слідчого про арешт майна подано з дотриманням положень ч. 5 ст. 171 КПК України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає. Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагали вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Колегією суддів не встановлено недотримання прокурором вимог ст.ст. 171, 172 КПК України при зверненні із клопотанням про арешт майна, які б слугували підставою для відмови у його задоволенні.

Всі інші зазначені в апеляційній скарзі обставини не є безумовними підставами для скасування ухвали суду.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Поновити представнику власника майна ОСОБА_6 - адвокату ОСОБА_7 , строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2025 року.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2025 року, - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4