Провадження №1-кп/522/1819/26
УХВАЛА

14 січня 2026 року Приморський районний суд м. Одеси:

під головуванням судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000809 від 11.06.2024 року відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Одеси, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 153 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

Приморським районним судом м. Одеси під головуванням судді ОСОБА_1 розглядається обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000809 від 11.06.2024 року відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 153 КК України.

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 01.11.2024 року відносно ОСОБА_3 обрана міра запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, розмір застави не визначався.

На теперішній час строк тримання під вартою обвинуваченого спливає.

У судовому засіданні прокурор надала клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою, у якому зазначила, що вважає за необхідне продовжити строк тримання під вартою відносно обвинуваченого, оскільки ризики, передбачені у п.п. 1- 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були враховані судом при застосуванні запобіжного заходу, ще мають місце.

Обвинувачений та його захисник заперечували проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на те, що ризики не доведені, просили змінити його на більш м`який.

Дослідивши матеріали обвинувального акту в межах заявленого прокурором клопотання, заслухавши думку учасників процесу, суд приходить до наступного висновку.

У відповідності до ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

На підставі викладеного, суд вважає, що необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого, оскільки продовжують існувати ризики того, що він, будучи раніше судимим, перебуваючи на свободі, може переховуватися від органів досудового розслідування чи суду, а також знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Крім того, у відповідності до ст. 23 КПК України та 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та повинен бути дослідженим судом під час судового провадження безпосередньо, а тому, зважаючи на стадію судового процесу, суд вбачає реальним ризик, що підозрюваний у разі не застосування запобіжного заходу може впливати на потерпілу, свідків, які безпосередньо судом не допитані.

Зважаючи на характер кримінального правопорушення, та те, що обвинувачений вчинив злочин під час іспитового строку, суд вбачає реальним ризик вказаний у п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, щодо можливого вчинення обвинуваченим іншого злочину.

Крім цього, суд враховує обставини, зазначені в ст. 178 КПК України, а саме: характер кримінального правопорушення, яке вчинено відносно неповнолітньої особи, а тому приходить до висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а тому застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є виправданим.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом не встановлено.

Таким чином, суд вважає, що наявні достатні підстави вважати, що продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1-3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, і що необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого.

Метою продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому є забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання здійснити дії, передбачені ст. 177 КПК України.

Разом з тим, на підставі п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, суд не вбачає можливості застосування застави відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , оскільки злочин, у вчиненні якого він обвинувачується був вчинений із застосуванням насильства.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне продовжити відносно ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник звернулися до суду з клопотанням про зобов`язання відповідальних осіб ДУ «Одеський слідчий ізолятор» провести його медичне обстеження та лікування, оскільки за час його перебування під вартою стан його здоров`я суттєво погіршився та йому не надається належне лікування. На підтвердження доводів клопотання захисником надані копії адвокатських запитів до ДУ «ОСІ» щодо надання медичної допомоги обвинуваченому, на які не надано жодної відповіді.

Згідно ч. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Так, згідно розділу Х п. 2 Наказу Міністерства юстиції України від 14.06.2019 року №1769/5, яким затверджено правила внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України, медична частина забезпечує надання первинної лікувально-профілактичної допомоги ув`язненим і засудженим, яка включає консультацію медичного працівника, діагностику і лікування захворювань, травм та отруєнь, профілактичні заходи, направлення хворого ув`язненого чи засудженого для надання спеціалізованої та високоспеціалізованої допомоги.

Згідно розділу Х п. 3 Наказу Міністерства юстиції України від 14.06.2019 року №1769/5, яким затверджено правила внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України, основними завданнями медичної частини є: організація і проведення медичних оглядів, обстежень, здійснення диспансерного нагляду.

Крім того, згідно пункту 2 глави 2 розділу X Наказу Міністерства юстиції «Про затвердження Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України» від 14.06.2019 року № 1769/5, надання ув`язненим і засудженим медичної допомоги, у тому числі екстреної медичної допомоги, що не може бути надана у медичній частині, здійснюється відповідно до статті 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення», статей 8, 107, 116 КВК, Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 10 лютого 2012 року № 239/5/104, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 лютого 2012 року за № 212/20525 (із змінами), Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 15 серпня 2014 року №1348/5/572, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 серпня 2014 року за №990/25767 (із змінами).

Згідно пункту 3 глави 2 розділу X зазначеного Наказу, у СІЗО здійснюються медичний контроль за станом здоров`я ув`язнених і засуджених шляхом проведення медичних оглядів та обстежень, виявлення осіб, які потребують лікування та постійного медичного нагляду, проведення щодо них лікувально-оздоровчих заходів з метою збереження здоров`я і працездатності, амбулаторне і стаціонарне лікування відповідно до системи стандартів у сфері охорони здоров`я, клінічних протоколів надання медичної допомоги в порядку, передбаченому законодавством.

В свою чергу, суд зазначає, що надання медичної допомоги, особам взятим під варту здійснюється відповідно до Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я від 10.02.2012 №239/5/104, відповідно до якого, у разі необхідності в додаткових лабораторних обстеженнях, які не можуть бути проведені в медичних частинах СІЗО (наявним обладнанням, лабораторіями та обсягом медико-санітарної допомоги не передбачено проведення цих обстежень), вони проводяться на базі закладів охорони здоров`я з орієнтовного переліку та керівництво СІЗО забезпечує своєчасне направлення особи, узятої під варту, на обстеження до обраного лікарем медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

Крім того, згідно вимог чинного законодавства доставлення до медичного закладу попередньо ув`язненої особи у разі необхідності здійснюється під конвоюванням співробітників відповідної установи, в якій така особа перебуває під вартою.

В своїх рішеннях ЄСПЧ неодноразово наголошував на необхідності своєчасного надання медичної допомоги ув`язненим. Так, влада повинна забезпечити ведення детального обліку стану здоров`я ув`язненого та лікування, яке він отримав, перебуваючи під вартою.

Крім того, у рішеннях «Гумматов проти Азербайджану» та «Маленко проти України» ЄСПЛ стверджує, що факт огляду ув`язненого лікарем і призначення того чи іншого лікування не може автоматично бути підставою для висновку про те, що медична допомога була адекватною.

Таким чином, з урахуванням викладеного, у зв`язку з перебуванням його в умовах утримання під вартою в ДУ «ОСІ», суд вважає за необхідне звернутись до начальника Філії ЦОЗ ДКВС України в Миколаївській та Одеській областях для забезпечення організації проведення необхідного медичного обстеження та лікування (за необхідності) обвинуваченого ОСОБА_3 , та повідомити суд про результати проведення медичного обстеження та/або лікування обвинуваченого ОСОБА_3 у письмовому виді з долученням копій відповідних медичних документів у разі проведення лікувальних процедур.

У разі наявності вимоги Філії ЦОЗ ДКВС України в Миколаївській та Одеській областях, зобов`язати адміністрацію ДУ «Одеський слідчий ізолятор» забезпечити вивіз обвинуваченого ОСОБА_3 до вказаної установи (у випадку неможливості конвоювання до головної філії), для проведення обстеження та за необхідності лікування, в узгоджений медичним закладом час.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 110, 132, 177, 178, 183, 194, 197, 291, 314-317, 334, 395 КПК України,

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_4 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнити.

Продовжити відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Одеський слідчий ізолятор» строком на 60 (шістдесят) днів, а саме до 14.03.2026 року включно.

Розмір застави не визначати.

Строк дії запобіжного заходу обчислюється з моменту винесення ухвали суду, тобто з 14 січня 2026 року.

Зобов`язати начальника Філії ЦОЗ ДКВС України в Миколаївській та Одеській областях забезпечити організацію проведення необхідного медичного обстеження та лікування (за необхідності) обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку зі скаргами на стан здоров`я та повідомити суд про результати проведення медичного обстеження та/або лікування обвинуваченого ОСОБА_3 у письмовому виді з долученням копій відповідних медичних документів у разі проведення лікувальних процедур, до 16.02.2026 року.

У разі наявності вимоги Філії ЦОЗ ДКВС України в Миколаївській та Одеській областях, зобов`язати адміністрацію ДУ «Одеський слідчий ізолятор» забезпечити вивіз обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до вказаної установи (у випадку неможливості конвоювання до головної філії), для проведення обстеження та за необхідності лікування, в узгоджений медичним закладом час.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню.

Копію ухвали суду вручити обвинуваченому, прокурору та направити до ДУ «ОСІ».

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги зупиняє набрання ухвалою законної сили, але не зупиняє її виконання.

Суддя ОСОБА_1