Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

20 жовтня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференції з використанням підсистеми "Електронний суд" матеріали кримінального провадження № 0001364 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Пирятина Полтавської області, громадянина України,

що зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 , не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 п.9 ч.2 ст.115, ч.2 ст.146, ч.3 ст.152 КК України,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 9 вересня 2025 року,

у с т а н о в и л а :

Васильківським міськрайонним судом Київської області здійснюється судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 п.9 ч.2 ст.115, ч.2 ст.146, ч.3 ст.152 КК України.

Як вбачається з матеріалів судового провадження ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень за наступних обставин.

9 серпня 2024 року близько 19 години 27 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи поряд з магазином "Пчілка", що розташований за адресою: Київська область, Фастівський район, смт Глеваха, вул. Залізнична, 18, побачив раніше незнайому неповнолітню ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка рухалася в напрямку дачного кооперативу до місця свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_2 , і у нього виник умисел на незаконне позбавлення волі останньої з метою вчинення дій сексуального характеру. Реалізуючи свій умисел, ОСОБА_7 продовжив рух за ОСОБА_8 , о 19 годині 40 хвилин, коли вони проходили повз лісопосадку, наздогнав останню, схопив її за руку, вийняв з кишені нагрудної сумки кайданки, одну частину яких надягнув на руку потерпілої, а іншу частину надягнув на свою руку. Надалі ОСОБА_7 іншою рукою схопив ОСОБА_8 за шию та потягнув у глибину лісопосадки, заподіявши їй фізичний біль та страждання, оскільки вона не могла вільно вдихати повітря. ОСОБА_8 намагалася заспокоїти ОСОБА_7 , але це викликало у нього ще більшу агресію, оскільки вона розмовляла російською мовою. Після цього ОСОБА_7 зняв зі своєї руки кайданки, обвів руки потерпілої по два боки дерева та пристебнув другу руку потерпілої в обхват дерева, чим подолав супротив ОСОБА_8 , обмежив її пересування впродовж 30-40 хвилин і створив умови для задоволення статевої пристрасті шляхом зґвалтування неповнолітньої.

Крім того, у цей же день близько 20 години ОСОБА_7 без добровільної згоди ОСОБА_8 і всупереч її волі вчинив дії сексуального характеру, пов`язані із вагінальним проникненням в тіло потерпілої з використанням геніталій, які продовжувалися протягом 10-15 хвилин.

Крім того, у цей же день близько 20 години 30 хвилин, коли ОСОБА_8 під час її зґвалтування звільнила одну руку від кайданок та намагалася вирватися від ОСОБА_7 , він дістав з нагрудної сумки розкладний ніж і з метою умисного протиправного заподіяння смерті ОСОБА_8 з метою приховати вчинені щодо неї кримінальні правопорушення завдав їй 3-4 удари ножом у спину. ОСОБА_8 , усвідомлюючи, що ОСОБА_9 бажає її вбити, побігла в напрямку автодороги Київ-Одеса та вибігла на узбіччя. Проте ОСОБА_7 наздогнав її, схопив руками за ноги та почав тягнути з узбіччя до лісопосадки для доведення злочину до кінця, під час чого завдав ще один удар ножом у передню частину грудної клітки потерпілої. Дії ОСОБА_7 були помічені сторонніми особами, які рухалися в автомобілях по автодорозі Київ-Одеса та зупинилися на узбіччі з метою припинення його дій. В подальшому ОСОБА_7 втік з місця вчинення злочину, проте, у свою чергу, виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від його волі. Своїми діями ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_8 тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, у виді абдомінальної травми, проникаючого поранення грудної клітки справа (пневмоторакс), кровотечі в черевній порожнині внаслідок проникаючого поранення.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09.09.2025 за наслідками розгляду клопотання прокурора ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів по 07.11.2025 включно.

Зі змісту апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 вбачається, що він просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, зазначає, що всупереч вимогам ч.3 ст.184 КПК України, згідно з якою до клопотання додаються: копії матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання; перелік свідків, яких слідчий, прокурор вважає за необхідне допитати під час судового розгляду щодо запобіжного заходу; підтвердження того, що підозрюваному, обвинуваченому надані копії клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, - стороні захисту додатки до клопотання вручені не в повному обсязі, прокурор не надав документи, які б відрізнялись від тих, що додавались до клопотання про обрання запобіжного заходу, не довів наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а суд не взяв до уваги документи, які характеризують особу обвинуваченого.

Захисник вказує, що застосування найбільш тяжкого запобіжного заходу ґрунтується на тяжкості кримінальних правопорушень, що суперечить практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у відповідності з якою небезпека можливості переховуватися від правосуддя не може вимірюватися виключно на підставі суворості можливого вироку. Наявність сильної підозри в тому, що особа вчинила тяжкий злочин, є, звичайно, таким чинником, що відноситься до суті питання, однак сама по собі така підозра не може бути виправданням довготривалому утриманню під вартою (рішення у справі "Томазі проти Франції"). Компетентний суд повинен перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, на підставі якої здійснено затримання, та законність мети цього затримання й подальшого тримання під вартою. Другою складовою підстави застосування запобіжних заходів, зокрема, тримання під вартою, є наявність ризиків, що дозволяються слідчому судді, суду обґрунтовано вважати, що особа може перешкоджати здійсненню кримінального провадження або вчинити інше кримінальне правопорушення (рішення у справі "Мироненко і Мартенко проти України"). На переконання захисника, прокурор не довів, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти ризикам, у зв`язку з чим суд дійшов помилкових висновків, не застосувавши більш м`який запобіжний захід та не визначивши як альтернативу розмір застави.

Також звертає увагу, що на час розгляду клопотання всі документи долучені стороною обвинувачення, свідки і потерпіла допитані. ОСОБА_7 був затриманий через 4 години після нападу на потерпілу і під час затримання неподалік свого будинку отримав тілесні ушкодження. У зв`язку з цим захисник вважає, що ризик переховуватись від суду є неспроможним, оскільки підозра особі у вчиненні дій, які не мали місця, є безпідставною.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити; доводи прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи ухвалу суду законною, обґрунтованою і вмотивованою; перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Згідно з ч.ч.1, 2, 3 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до вимог цих норм у сукупності з положеннями ст.199 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції погодився з доводами про те, що продовжують існувати ризики, передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що ОСОБА_7 може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілу, вчинити інші кримінальні правопорушення, і що більш м`які запобіжні заходи будуть недостатніми для запобігання цим ризикам.

Згідно з ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Судом першої інстанції вказані вимоги закону дотримано, викладені в ухвалі висновки є обґрунтованими і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зважаючи на стадію кримінального провадження та особливості апеляційного розгляду з перегляду конкретного судового рішення, колегія суддів позбавлена можливості дати оцінку доводам захисника про відсутність ризику переховування з огляду на необґрунтованість підозри у вчиненні дій, які не мали місця. Не вправі вдаватись до таких висновків і суд першої інстанції, оскільки це виходить за межі його повноважень під час судового розгляду, в ході якого докази досліджуються, а оцінка їм може бути надана в нарадчій кімнаті під час прийняття рішення за наслідками розгляду кримінального провадження по суті.

Суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, за одне з яких передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі, та можливі дії обвинуваченого, який відповідно до висунутого обвинувачення, вчинив закінчених замах на вбивство неповнолітньої потерпілої з метою приховати попередньо вчинені ним щодо неї незаконне позбавлення волі та зґвалтування і, не бажаючи бути затриманим на місці вчинення злочину, втік. Виходячи з цього, суд дійшов висновку, що ризики, передбачені п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, продовжують існувати.

Взяв до уваги суд і ту обставину, що сторона захисту заявила клопотання про допит потерпілої, яке буде розглянуте після дослідження всіх доказів, у зв`язку з чим ризик незаконного впливу на неї залишається.

При цьому суд зважив на практику ЄСПЛ, який вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства (рішення у справі "W проти Швейцарії").

Ці обставини на думку колегії суддів, переконливо свідчать, що вказані прокурором ризики продовжують існувати і виправдовують подальше тримання ОСОБА_7 під вартою. А тому застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків і не запобігатиме спробам вчинити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

У цьому кримінальному провадженні триває судовий розгляд, судом досліджені всі документи, долучені прокурором, та допитані всі свідки. А тому незрозуміло, які ще документи прокурор міг долучити до клопотання про продовження строку тримання під вартою, враховуючи те, що всі докази зібрані і слідчі дії у цьому кримінальному провадженні не здійснюються.

Оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочинів, вчинених із застосуванням насильства, суд з посиланням на п.1 ч.4 ст.183 КПК України належним чином мотивував, чому відсутні підстави для визначення розміру застави.

Отже, ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і вмотивованою, тому підстав для задоволення апеляційної скарги захисника колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407, 4221 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 9 вересня 2025 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3