ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1900/25 Справа № 210/6067/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

про повернення апеляційної скарги

26 вересня 2025 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області ОСОБА_2 , перевіривши апеляційну скаргу ОСОБА_3 , на ухвалу слідчого судді Металургійного районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08.09.2025р., якою повернуто скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність посадових осіб відділення поліції №2 Криворізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, роз`яснено, що повернення скарги не позбавляє права повторного звернення до слідчого судді в порядку, передбаченому КПК України -

в с т а н о в и л а :

Оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції повернуто скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність посадових осіб відділення поліції №2 Криворізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, роз`яснено, що повернення скарги не позбавляє права повторного звернення до слідчого судді в порядку, передбаченому КПК України.

Особа, яка подала скаргу, ОСОБА_3 оскаржив ухвалу суду першої інстанції в апеляційному порядку, не погодившись з прийнятим судовим рішенням.

Суд апеляційної інстанції, ознайомившись з апеляційною скаргою, дійшов висновку про повернення апеляційної скарги апелянту за таких підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що апеляційна скарга ОСОБА_3 на оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.396 КПК України, в якій встановлений вичерпний перелік вимог, яким повинна відповідати апеляційна скарга. Зокрема, відповідно до п.3-6 ч.2 ст.396 КПК України в апеляційній скарзі поряд з іншим зазначаються: судове рішення, яке оскаржується, назва суду, який його ухвалив, вимоги, особи, яка подає апеляційну скаргу та їх обгрунтування із запереченням того, у чому полягає незаконність чи необгрунтованість судового рішення, клопотання про дослідження доказів, а також перелік документів, які додаються.

Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що без дотримання вимог ч.1 ст.28 КПК України, ст. 10 Конституції України, рішення Конституційного Суду України від 14.12.1999 (справа № 10-рп/99) апеляційна скарга викладена не державною (українською) мовою.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Конституції України державною мовою в Україні є українська мова.

У Рішеннях Конституційного Суду України від 14.12.1999 р. № 10-рп/99 та від 14.07. 2021р.№ 1-р/2021 зазначено, що українська мова як державна є обов`язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом.

Також ч. 5 ст. 10, п. 4 ч. 1 ст. 92 Основного Закону України регламентовано, що застосування мов в Україні гарантується Конституцією України та визначається виключно законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» від 25 квітня 2019 року № 2704-VIII єдиною державною (офіційною) мовою в Україні є українська мова, а у ч. 6 ст. 13 цього Закону вказано, що органи державної влади, органи влади Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації державної і комунальної форм власності беруть до розгляду документи, складені державною мовою, крім випадків, визначених законом. Частинами 1, 2 ст. 14 передбачено, що у судах України судочинство провадиться, а діловодство здійснюється державною мовою. У судовому процесі може застосовуватися інша мова, ніж державна, у порядку, визначеному процесуальними кодексами України та Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

При цьому за змістом ст. 12 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII судочинство і діловодство в судах України проводяться державною мовою.

У ч. 1 ст. 29 КПК теж регламентовано, що кримінальне провадження здійснюється державною мовою. Сторона обвинувачення, слідчий суддя та суд складають процесуальні документи державною мовою.

Тобто згідно з Конституцією України, КПК і зазначеними законами України органи досудового розслідування, прокуратурата суд як державні органи, а також їх посадові особи при здійсненні своїх повноважень і в інших публічних сферах суспільного життя, зобов`язані використовувати лише державну мову. Це також стосується і прийняття до розгляду документів, складених лише українськоюмовою.

Викладене узгоджується, зокрема, з Рішенням Конституційного Суду України від 22 квітня 2008 року № 8-рп/2008, відповідно до якого види судочинства (конституційне, адміністративне, господарське, кримінальне та цивільне) є процесуальними формами правосуддя та охоплюють порядок звернення до суду, процедуру розгляду судом справи та ухвалення судового рішення.

Однак, передбачена чинним законодавством України вимога щодо подання документів (у тому числі апеляційних і касаційних скарг) українською мовою не є перешкодою у доступі до правосуддя та не звужує права учасників провадження за мовною ознакою, оскільки процесуальним законодавством гарантовано право учасників провадження щодо користування ними в судовому процесі рідною мовою або мовою, якою вони володіють.

Так, процесуальним законодавством України, а саме п. 18 ч. 3 ст. 42 КПК, передбачено, що підозрюваний, обвинувачений має право користуватися рідною мовою, отримувати копії процесуальних документів рідною або іншою мовою, якою він володіє, та, в разі необхідності, користуватися послугами перекладача за рахунок держави. Засуджений має права обвинуваченого, передбачені ст. 42 цього Кодексу, в обсязі, необхідному для його захисту на відповідній стадії судового провадження (ч. 3 ст. 43 КПК).

Право користуватися рідною мовою або іншою мовою, якою особа володіє, та в разі необхідності користуватися послугами перекладача, зокрема і безоплатно, передбачено і для потерпілого; цивільного позивача; представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження; свідка; особи, стосовно якої розглядається питання про видачу (екстрадицію); особи, до якої застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт; особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою до прийняття рішення про її видачу (екстрадицію); особи, якої стосується прохання Міжнародного кримінального суду чи надійшло прохання Міжнародного кримінального суду про тимчасовий арешт або про арешт і передачу (п. 9 ч. 1 ст. 56, ч. 3 ст. 61; п. 11 ч. 3 ст. 641, п. 4 ч. 1 ст. 66, ч. 2 ст. 581, ч. 8 ст. 583, частини 5, 14 ст. 584, ч. 4 ст. 585, п. 2 ч. 2 ст. 627, пункти 1, 9 ч. 4 ст. 627 КПК).

Очевидно, що особа, яка неповною мірою розуміє мову судочинства і, відповідно, те, що саме відбувається у кримінальному процесі, неспроможна захистити свої права та інтереси законним шляхом.

Тому право осіб (які набули статусу певного учасника судового провадження) на користування в судовому процесі рідною мовою або мовою, якою вони володіють, є беззаперечним і воно кореспондує обов`язку слідчого судді та суду забезпечити реалізацію такого права, у тому числі за необхідності скористатися послугами перекладача в порядку, передбаченому КПК, що визначено у ч. 3 ст. 29 КПК.

Така реалізація відбувається шляхом залучення перекладача на стадії досудового слідства за рішенням слідчого, прокурора чи слідчого судді, а на стадії судового провадження - суду першої, апеляційної чи касаційної інстанцій.

Залучений у провадженні перекладач має виконувати всі свої обов`язки, визначені ч. 2 ст. 68 КПК, зокрема і здійснювати повний і правильний переклад пояснень, показань або документів, які надаються підозрюваним, обвинуваченим, засудженим чи іншими учасниками провадження.

Відповідно, реалізуючи своє право на користування в судовому процесі рідною мовою або мовою, якою володіють, а також право на судовий контроль на стадії досудового слідства, чи на оскарження судових рішень в апеляційній (касаційній) інстанції підозрюваний, обвинувачений чи засуджений, які в установленому законом порядку були забезпечені послугами перекладача, вправі звертатися до нього по допомогу для перекладу документів, які готуються на розгляд слідчого судді або суду за результатами якого може бути розпочато розгляд скарги, у тому числі ухвалено рішення про відкриття апеляційного чи касаційного провадження.

Переклад таких документів надає можливість слідчому судді чи суду з`ясувати наявність в особи, яка звертається, прав на таке звернення, а також перевірити дотримання нею передбачених КПК вимог щодо змісту документа і його додатків, адже право на доступ до суду не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення (п. 37 рішення Європейського Суду з прав людини від 18 листопада 2010 року у справі «Мушта проти України» (заява № 8863/06)).

При цьому процесуальним законодавством не передбачено залучення перекладача для перекладу саме слідчому судді, суду процесуальних документів, переданих на їх розгляд, складених недержавною мовою.

До того ж до прийняття скарги до розгляду, слідчий суддя, суд позбавлені можливості постановляти процесуальні рішення, у тому числі щодо залучення перекладача.

За таких обставин, виходячи із системного аналізу положень Конституції України (ч. 5 ст. 10, п. 4 ч. 1 ст. 92), КПК, законів України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII (ст. 12), «Про забезпечення функціонування української мови як державної» від 25 квітня 2019 року № 2704-VIII (ст. 1, ч. 6 ст. 13, частин 1, 2 ст. 14), документи, за результатами перевірки та/або розгляду яких розпочинається судовий контроль на стадії досудового розслідування, розгляд апеляційної скарги в порядку статей 422, 422-1 КПК, або вирішується питання про відкриття апеляційного (касаційного) провадження мають бути викладені українською мовою (в перекладі на українську мову).

Враховуючи наведене вище, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості прийняти апеляційну скаргу ОСОБА_3 до провадження та призначення до розгляду, а також залишити її без руху для усунення недоліків, оскільки з урахуванням передбачених кримінальним процесуальним законодавством особливостей перевірки судом апеляційної інстанції ухвал слідчого судді (відсутності стадії відкриття апеляційного провадження, обмеженності строків розгляду апеляційних скарг на такі рішення, невідкладності вирішенні питання, щодо відновлення порушених прав і свобод заінтересованих осіб), постановлення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху є неможливим та суперечить вимогам положень глави 31 КПК України, а саме ч.2 ст.395 КПК України, ч.2 ст.422, ч.3 422-1 КПК України.

Таким чином вимог ст.398, ч. 1, 2 п. 1 ч. 3 ст. 399 КПК України не можуть бути застосовані до апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді з урахуванням характеру цього виду судового рішення, необхідністю невідкладності перевірки його законності та обгрунтованості, спрощеного порядку подачі апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду, скороченого строку апеляційного оскарження ухвали слідчого судді протягом 5( п`яти) днів з дня її оголошення, скороченого строку розгляду апеляційної скарги не пізніше як через три дні після її надходження до суду апеляційної інстанції.

Водночас, це не виключає можливості повернення поданої апеляційної скарги з підстав, передбачених п.2,3,4 ч.3 ст.399 КПК. Відповідний правовий висновок викладений в постанові від 19.09.22р. об`єднаної палати ККС ВС (справа №521/12324/18, провадження №51-5817кмо21).

Враховуючи наведене вище, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді не відповідає вимогам ст.396 КПК України та підлягає поверненню особі, яка її подала, з роз`ясненням ОСОБА_3 його процессуального права на повторне звернення з апеляційною скаргою після усунення зазначених недоліків в межах строку на апеляційне оскарження судового рішення.

Керуючись ст.ст. 399, 418, 419, КПК України суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу слідчого судді Металургійного районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08.09.2025р., якою повернуто скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність посадових осіб відділення поліції №2 Криворізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, роз`яснено, що повернення скарги не позбавляє права повторного звернення до слідчого судді в порядку, передбаченому КПК України, разом з доданими до неї матеріалами повернути особі, яка її подала, з підстав невідповідності апеляційної скарги вимогам ст.396 КПК України.

Роз`яснити апелянту, що відповідно до вимог ч.7 ст.399 КПК України повернення апеляційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду апеляційної інстанції в порядку, передбаченому КПК України, в межах строку на апеляційне оскарження.

Копію ухвали про повернення апеляційної скарги невідкладно надіслати заявнику разом з апеляційною скаргою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала суду апеляційної інстанції про повернення апеляційної скарги може бути оскаржена в касаційному порядку.

Суддя