ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/302/26 Справа № 703/3285/25 Категорія: ч.2 ст. 28, ч.2 ст.113, ч.2 ст.28, ч.1 ст.263, ч.2 ст.263-1 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_9 на вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 03 листопада 2025 року , яким

ОСОБА_7

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сміла Черкаського району Черкаської області, громадянина України, неодруженого, неповнолітніх дітей на утриманні не має, з середньою освітою, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 28 ч.2 ст.113, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 263-1 КК України та призначено йому покарання:

- за ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 113 КК України у виді позбавлення волі на строк 15 (п`ятнадцять) років з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна;

- за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років;

- за ч. 2 ст. 263-1 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років;

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 15 (п`ятнадцять) років з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 обчислюється з дня набрання цим вироком законної сили.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_7 у строк відбування призначеного покарання строк його попереднього ув`язнення з моменту затримання 15 січня 2025 року і до дня набрання цим вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили продовжено дію застосованого щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Стягнуто з ОСОБА_7 на корить держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз у кримінальному проваджені, у розмірі 8452 (вісім тисяч чотириста п`ятдесят дві) грн 45 коп.

На підставі ч. 1 ст. 96-2 КК України застосовано спеціальну конфіскацію до належних ОСОБА_7 : мобільного телефону Xiaomi з серійним номером НОМЕР_1 , м`ясорубку, ваги білого кольору з написом SF-400, сушарку, відро сірого кольору.

Вирішена доля речових доказів відповідно до ст.100 КПК України.

ВСТАНОВИЛА:

Згідно вироку суду першої інстанції, ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за те, що він за невстановлених обставин, в середині грудня 2024 року (точний час судом не встановлено), невстановлені співробітники спеціальних служб Російської Федерації, використовуючи різні облікові записи у месенджері «Telegram» через сайти пошуку роботи познайомились з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якому запропонували за грошову винагороду виконувати різні завдання.

Згодом невстановлені співробітники спеціальних служб Російської Федерації, використовуючи обліковий запис « ОСОБА_10 » (номер телефону НОМЕР_2 , ім`я користувача: « ОСОБА_11 ») запропонували ОСОБА_7 за грошову винагороду здійснити диверсії щодо майна АТ «Укрзалізниця» з метою ослаблення держави задля припинення роботи залізниці на окремій ділянці, у тому числі логістичних маршрутів, що використовувалися Збройними силами України.

При цьому, ОСОБА_7 достовірно відомо, що відповідно до положень ст. 2 Закону України «Про залізничний транспорт», залізничний транспорт є однією з важливих базових галузей економіки України, забезпечує її внутрішні та зовнішні транспортно-економічні зв`язки і потреби населення у перевезеннях. Діяльність залізничного транспорту як частини єдиної транспортної системи країни сприяє нормальному функціонуванню всіх галузей суспільного виробництва, соціальному і економічному розвитку та зміцненню обороноздатності держави, міжнародному співробітництву України. Підприємства залізничного транспорту у взаємодії з іншими видами транспорту повинні своєчасно і якісно здійснювати перевезення пасажирів і вантажів, забезпечувати безпеку руху, розвивати сферу транспортного обслуговування народного господарства та населення.

Статтею 5 цього Закону визначено, що магістральні залізничні лінії загального користування та розміщені на них технологічні споруди, передавальні пристрої, що безпосередньо використовуються для забезпечення процесу перевезень, а саме: залізничні станції та колії загального користування, тягові підстанції, контактна мережа та інші пристрої технологічного електропостачання, системи сигналізації, централізації, блокування та управління рухом поїздів, об`єкти і майно, призначені безпосередньо для виконання аварійно-відновлювальних робіт, є державною власністю, закріплюються за АТ «Укрзалізниця» на праві господарського відання та не підлягають приватизації.

Також відповідно до Постанови № 1109 «Деякі питання об`єктів критичної інфраструктури» Кабінету Міністрів України від 09.10.2020 залізничний транспорт віднесено до секторів критичної інфраструктури.

У невстановлений судом час, однак не пізніше 01.01.2025 у ОСОБА_7 , якому достовірно відомо про діючий воєнний стан, будучи негативно налаштованим стосовно державної влади України, виник злочинний умисел на вчинення підпалів, спрямованих на зруйнування та пошкодження об`єктів, які мають важливе народногосподарське значення, у зв`язку з чим останній добровільно надав згоду, тим самим вступив із невстановленими співробітниками спеціальних служб російської федерації у злочинну змову, направлену на вчинення диверсій.

З цією метою, ОСОБА_7 , постійно проживаючи у м. Сміла Черкаської області, користуючись власним мобільним телефон марки «Xiaomi», з серійним номером НОМЕР_1 , із використанням власного акаунту в Інтернет-месенджері «Telegram», зареєстрованого на власний номер телефону НОМЕР_3 , у ході листування із невстановленим судом представником спецслужби рф, який зареєстрований під ім`ям: « ОСОБА_10 » (номер телефону НОМЕР_2 , ім`я користувача: « ОСОБА_11 »), погодили обставини вчинення злочину з метою ослаблення держави, а також порядок отримання винагороди. Так, представник спецслужб російської федерації провів інструктаж щодо вчинення диверсій шляхом направлення відеоматеріалів із записами підпалів об`єктів залізниці, а також визначали об`єкти злочину, які мають важливе народногосподарське значення - трансформаторні підстанції, релейні шафи, тощо; визначали спосіб вчинення диверсій з метою ослаблення держави - шляхом вчинення підпалів; вимагав візуального підтвердження наслідків таких підпалів, а саме їх відеозаписів; а також забезпечував фінансування з метою конспірації своїх дій шляхом переведення коштів на вказані ОСОБА_7 рахунки.

У невстановлений судом час, але не пізніше 04.01.2025, ОСОБА_7 з використанням власного мобільного телефону марки «Xiaomi», з серійним номером НОМЕР_1 та встановленого на ньому Telegram-акаунта, що зареєстрований на номер НОМЕР_3 , отримав пропозицію від невстановленого представника спеціальних служб російської федерації, з облікового запису в месенджері «Telegram» «Ghost Rider» (точне ім`я акаунта судом не встановлено) здійснити підпал кабельної шафи зв`язку за грошову винагороду.

Добровільно погодившись, ОСОБА_7 04.01.2025 з метою ослаблення держави, в якості об`єкта диверсії обрав кабельну шафу зв`язку, розташовану в районі 926 км ПК № 6 перегону Шевченко-Софіївка регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця», про що повідомив невстановленого представника спеціальних служб російської федерації, який використовував обліковий запис « ОСОБА_10 » (точне ім`я акаунта судом не встановлено).

Отримавши згоду, ОСОБА_7 , реалізуючи злочинний умисел, направлений на вчинення диверсії, 04.01.2025 близько 14 год. 38 хв., зберігаючи при собі засоби розпалювання вогню, заздалегідь підготовлені для вчинення кримінального правопорушення, зокрема пляшку з легко-займистою рідиною та запальничку, прибув до кабельної шафи зв`язку, розташовану в районі 926 км ПК № 6 перегону Шевченко-Софіївка регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця», де діючи умисно, на виконання завдання та попередньою змовою з невстановленим судом співробітником спеціальних служб російської федерації, будучи обізнаним щодо розпочатої у 2014 році збройної агресії Російської Федерації проти України, яка 24.02.2022 набула характеру широкомасштабного військового вторгнення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій і бажаючи настання шкідливих наслідків у вигляді загрози національній безпеці в економічній і воєнній сферах, а також державній власності, з корисливих мотивів - заробітку грошових коштів за виконання диверсійних завдань, переслідуючи мету ослаблення держави в умовах воєнного стану вчинив дії, спрямовані на зруйнування та пошкодження об`єктів, які мають важливе народногосподарське та оборонне значення, а саме - здійснив підпал кабельної шафи зв`язку розташованої в районі 926 км ПК № 6 перегону Шевченко-Софіївка регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця», яка відноситься до об`єктів критичної інфраструктури стратегічного призначення.

Після чого, за допомогою свого мобільного телефону марки «Xiaomi», з серійним номером НОМЕР_1 , зняв відео, яке у подальшому за допомогою інтернет-месенджеру «Telegram» надіслав невстановленому представнику спеціальних служб російської федерації, який використовував обліковий запис « ОСОБА_10 » (точне ім`я акаунта судом не встановлено) у вигляді відеозвіту про вчинену диверсію, за що отримав грошову винагороду на картку АТ «Сенс Банк» № НОМЕР_4 у розмірі 4199,00 грн.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 28 та ч. 2 ст. 113 КК України - диверсія, тобто вчинення з метою ослаблення держави підпалу, спрямованого на зруйнування та пошкодження об`єкту, який має важливе народногосподарське та оборонне значення, вчинене в умовах воєнного стану, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Крім того, судом встановлено, що після початку широкомасштабного військового вторгнення збройних сил Російської Федерації на територію України в ході збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році, розвідувальні органи російської федерації посилили підривну діяльність проти України, одним з напрямків якої обрали - вчинення терористичних актів шляхом вчинення з використанням саморобних вибухових пристроїв вибухів, які створюють небезпеку для життя і здоров`я людини і заподіяння значної майнової шкоди та настання інших тяжких наслідків, з метою порушення громадської безпеки, залякування населення, привернення уваги громадськості до політичних і ідеологічних поглядів вищого військово-політичного керівництва російської федерації щодо знищення державності і суверенітету України, створення серед населення України суспільної думки по неприйняттю державності України, протидії співробітникам органів військового управління та іншим представникам Сил оборони України.

Згодом невстановлені співробітники спеціальних служб російської федерації, використовуючи обліковий запис « ОСОБА_10 » (номер телефону НОМЕР_2 , ім`я користувача: « ОСОБА_11 ») запропонували ОСОБА_7 за грошову винагороду здійснити виготовлення вибухової речовини.

Добровільно погодившись, тим самим вступивши у злочинну змову, за невстановлених обставин, приблизно 04.01.2025, від невстановленого представника спеціальних служб Російської Федерації, з облікового запису в месенджері «Telegram» «Ghost Rider» (точне ім`я акаунта судом не встановлено), ОСОБА_7 отримав наступне завдання - виготовити вибухову речовину та у подальшому залишити її у місці, на яке буде вказано представником спеціальних служб Російської Федерації.

На виконання спільного злочинного умислу, протягом 04-15 січня 2025 року ОСОБА_7 , за невстановлених обставин придбав в мережі Інтернет компоненти для виготовлення вибухової речовини, а саме нітрат амонію (аміачну селітру) та металічний алюміній, з яких у подальшому, всупереч передбаченому законом порядку, діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків у результаті таких дій, порушуючи Положення про дозвільну систему, затверджене постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992, постанову Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» № 2471- XII від 17.06.1992, Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 622 від 21.08.1998, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07.10.1998 за № 637/3077, знаходячись за місцем свого фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , діючи за вказівками невстановленого співробітника розвідувального органу російської федерації і згідно з його інструкціями спільно виготовили саморобну вибухову речовину, за схемою: паливо + окисник, достовірно знаючи, що вона буде використовуватися у визначений невстановленими особами час та місці та розуміючи, що від вибуху створиться небезпека для життя та здоров`я людей, їх загибель.

За вищевказані дії ОСОБА_7 отримав грошову винагороду від невстановленого співробітника спецслужби рф на картку АТ «Сенс Банк» № НОМЕР_4 у розмірі 3909,22 грн.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 263-1 КК України, тобто незаконне виготовлення вибухової речовини, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

У подальшому ОСОБА_7 15.01.2025, від невстановленого співробітника спеціальної служби Російської Федерації, який використовуючи у месенджері «Telegram» обліковий запис « ОСОБА_10 » (номер телефону НОМЕР_2 , ім`я користувача: « ОСОБА_11 ») отримав наступне завдання перенести, за грошову винагороду, виготовлену ним вибухову речовину та сховати у місці, яке повинно знаходитись неподалік географічних координат 49°10'04.0''N 31°53'33.0''E (м. Сміла, вул. Берегова).

Добровільно погодившись, на виконання спільного злочинного умислу, 15.01.2025 ОСОБА_7 , діючи за вказівками невстановленого співробітника розвідувального органу російської федерації і згідно з його інструкціями, всупереч передбаченому законом порядку, діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків у результаті таких дій, порушуючи Положення про дозвільну систему, затверджене постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992, постанову Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» № 2471- XII від 17.06.1992, Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 622 від 21.08.1998, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07.10.1998 за № 637/3077, упакував виготовлену ним вибухову речовину у чотири полімерних пакети, перемотав їх скотчем та переніс у самостійно обране ним місце схову за географічними координатами 49.16757 31.8924444 (неподалік географічних координат вказаних невстановленим співробітником спеціальної служби російської федерації), де залишив під бетонним містком неподалік розвалин будинку по вул. Берегова у м. Сміла, до вилучення працівниками правоохоронних органів. Загальна вага виявленої та вилученої у ході проведення огляду місця події від 15.01.2025 вибухової речовини становить 4161,14 грама.

За вищевказані дії ОСОБА_7 отримав грошову винагороду від невстановленого співробітника спецслужби рф на картку АТ «Сенс Банк» № НОМЕР_4 у розмірі 10000,00 грн.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 28 та ч. 1 ст. 263 КК України, а саме незаконне поводження з вибуховими речовинами, тобто носіння та зберігання вибухової речовини без передбаченого законом дозволу, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції в своїх апеляційних скаргах:

- захисник в апеляційній скарзі порушує питання про зміну вироку в частині правової кваліфікації інкримінованого діяння з ч.2 ст.113 на ч.1 ст.277 КК України та призначити ОСОБА_7 покарання у виді 5 років позбавлення волі; за ч.2 ст.263-1 КК України зменшити призначене покарання до 5 років позбавлення волі. Застосувати положення ст.69 КК України за всіма інкримінованими Волошину статтями та призначити остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням.

В обґрунтування своїх вимог захисник зазначає, що ОСОБА_12 імітував пошкодження кабельної шафи біля залізниці, розливаючи воду і рідину на її поверхні зверху. Його дії на зовнішній поверхні шафи тривали декілька секунд, для її фотографування, не давши вогню горіти далі. Після чого ОСОБА_12 припинив свої дії, та не довів їх до кінця.

В середину шафи не проникав та з середини її не руйнував. При цьому вміст шафи, та її працездатність не порушив. Лише залишилась кіптява на поверхні лакофарбового покриття шафи. Вказана шафа знаходиться в працездатному стані, фактично своїми діями шкоди не спричинив і не завдав для вказаної шафи і її призначення.

По іншим епізодам, щодо незаконного поводження, носіння, зберігання та виготовлення вибухової речовини. ОСОБА_7 пояснив, що недотримувався послідовності та технологічного процесу її виготовлення. Перебуваючи за межами міста, поклав речовину на бетонний жолоб, для стікання води подалі де небуло людей. Де поряд знаходиться річка. Сам чекав неподалік, очикував на перерахунок коштів. Після чого відразу планував цю речовину викинути у річку. Не хотів у подальшому її використовувати. Ці дії вчинив, бо хотів обманути особу яка спілкувалась з ним у месенджері через телефон. Щоб отримати від неї кошти. Показав, що намагався вчинити відносно цієї особи - шахрайські дії. Свої дії як злочини до кінця не доводив. Також не хотів всі дії виконувати повністю як зазначала невідома особа, чи доводити їх до логічного кінця. Тим самим хотів, щоб не заподіяти шкоди своїми діями і щоб ніхто від цього сторонній не постраждав.

Вказує, що не був негативно налаштований проти нашої країни. Будь які диверсійні дії, чи шкоду державі Україні спричиняти своїми діями не хотів. Вказує, що любить батьків, свою родину, і країну в якій живе, і своїми діями шкодити нікому не хотів.

Своїми діями значної шкоди не заподіяв. За наслідками встановленого у справі, також не було враховано подані клопотання і прохання про зміну правової кваліфікації діяння обвинуваченого у справі з ч.2 ст.113 на ч.1 ст.277 КК України, яка більше відповідає діям підзахисного в цій частині, враховуючи всі розглянуті і досліджені матеріали, та покази допитаних осіб у справі.

На думку сторони захисту суд поспішно не прийняв до уваги і необгрунтовано не застосував до обвинуваченого ОСОБА_7 можливість застосування положення ст. 69 КК України. При розгляді справи встановлено ряд обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 , які у сукупності з позитивними характеризуючими матеріалами особистості, молодий вік та сприяння досудовому розслідуванню, активну участь у слідчих діях, співпрацю зі слідством, визнання вини, щире каяття у вчиненому, сприяння слідству у викритті іншої особи фігуранта у справі, прохання про вибачення і прощення. Вказав, що висновки для себе зробив, дуже шкодує про вчинене, просить проявити гуманність, суворо не карати та зменшити призначене покарання.

-обвинувачений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі з доповненням висуває аналогічні вимоги зазначені в апеляційній скарзі свого захисника.

У своїй апеляційній скарзі зазначає, що свою вину у скоєному визнав, щиросердно розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, пояснив всі обставини по справі, приймав участь у слідчих діях. Своїми діями шкоду не завдав, та позов у справі не заявлений. Свої вчинки засуджує, зробив для себе висновки, більш так вчиняти не буде, просить вибачення за скоєне. За місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судимий. Хоче виправити свої помилки.

Просить суд суворо мене не карати, проявити гуманність, дати шанс на виправлення. Просить пом`якшити вказане покарання, змінити кваліфікацію у справі з ч.2 ст.113 на ч.1 ст.277 КК України, і пом`якшити вирок, застосувати положення ст. 69 КК України, як більш м`якого виду основного покарання із зменшенням строку покарання до 5 років позбавлення волі, застосувавши іспитовий строк за визначенням суду.

В запереченні на апеляційну скаргу захисника, прокурор просить залишити її без задоволення, а вирок суду, як законний та обґрунтований залишити без змін. При цьому зазначає, що районний суд правильно встановив обставини справи, дослідив докази та прийшов до обґрунтованого висновку про кваліфікацію дій ОСОБА_7 , а також виду і розміру призначеного покарання.

Заслухавши доповідь головуючого - судді, думку прокурора, який заперечив проти апеляційних скарг і просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи викладені в своїх апеляційних скаргах, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що вони не підлягають до задоволення виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Цих вимог закону місцевим судом дотримано в повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 113, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 263-1 КК України відповідає фактичним обставинам справи і підтверджується наведеними у вироку доказами, які судом досліджені повно, всебічно та об`єктивно.

Дії ОСОБА_7 судом кваліфіковані вірно за ч.2 ст.28, ч. 2 ст. 113 КК України - диверсії, тобто вчинення з метою ослаблення держави підпалу, спрямованого на зруйнування та пошкодження об`єкту, який має важливе народногосподарське та оборонне значення, вчинене в умовах воєнного стану, вчинене за попередньою змовою групою осіб; ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України - незаконне поводження з вибуховими речовинами, тобто носіння та зберігання вибухової речовини без передбаченого законом дозволу, вчинене за попередньою змовою групою осіб та ч. 2 ст. 263-1 КК України - незаконне виготовлення вибухової речовини, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Як свідчать матеріали кримінального провадження і дані журналу судового засідання, органом досудового розслідування й судом першої інстанції досліджено всі ті обставини, які мали значення для прийняття рішення у справі, а тому доводи захисника та обвинуваченого ОСОБА_7 про невірну кваліфікацію дій останнього за ч.2 ст.113 КК України, оскільки його дії необхідно кваліфікувати за ч.1 ст.277 КК України не заслуговують на увагу.

Немає підстав вважати, що викладені у вироку висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Ці заперечення обвинувачення були детально розглянуті судом першої інстанції та спростовані наведеними у його вироку доказами, а саме показами представника потерпілого ОСОБА_13 який пояснив, що 04 січня 2025 року, близько 14 год. 38 хв., було здійснено підпал кабельної шафи зв`язку, яка розташована в районі 926 км. пікет №6, перегону: Шевченко - Софіївка Одеської залізниці товариства «Укрзалізниця». Підпал шафи було виявлено працівниками виробничого підрозділу Шевченківської дистанції сигналізації та зв`язку, під час періодичного обходу, а саме за ознаками підпалу, у вигляді слідів горіння. Дана шафа прохідного світлофору, яка відповідає за регулювання поїздів, а саме, щоб потяг який рухається позаду не зіткнувся у «хвіст» потяга, який рухається попереду. В середині самої шафи знаходиться: реле, трансформатори, кабелі, монтажні кабелі, з`єднуючи аліменти. Для захисту в шафі вбудовано замок, який відчиняється спеціальним ключем, що знаходиться у кожного відповідального працівника по дільниці, а також дані шафи додатково захищені запірними штрубами та спец замком, тому сторонній доступ неможливий. Самозаймання шафи неможливе, це виключено. Шафа не контактує з рослинністю та предметами від яких можливе загорання. Для цього робиться покоси трави та чагарників. Також на шафі наявні застереження у вигляді наклейок, які містять інформаційне повідомлення про кримінальну відповідальність у разі пошкодження шафи. Дані шафи відіграють важливу роль для забезпечення безперебійного пропуску потягів: вантажного, комерційного, пасажирського та воєнного значення. Несправність даної шафи могло спричинити: зупинку потягів, зменшення їх швидкості, зміну графіку руху та загрозу для життя людей. А також можуть бути значні пошкодження інфраструктури та нанесення збитків «Укрзалізниці». Дані резервні шафи відносяться до критичної інфраструктури, яка має народногосподарське та воєнне значення тому що являється об`єктом загальної автоматики безперебійного руху поїздів. Фактично без даних шаф забезпечити безперебійну логістику перевезення вантажу неможливо. Ділянка на якій знаходиться шафа, вважається з інтенсивним руху потягів, бо відноситься до головного путі «артерії». Потяги можуть йти з інтервалом 30-60 хвилин, в залежності від графіку руху, необхідності логістики, особливо під час військового стану, тому може у декілька разів збільшуватися. Дана ділянка також використовувалась для забезпечення логістики ЗСУ. Шафа мала сліди кіптяви, підгоряння, але в середині не пошкоджена. На даний час шафа працює, ремонту не потребує, тому цивільний позов не подавався, але спроба підпалу була, бо наявні ці ознаки, а саме пошкодження лакофарбового покриття і у вигляді кіптяви. Ремонтні роботи всередині шафи не проводились, лише зовні, у вигляді фарбування, але вони незначні. До 2024 року таких випадків з підпалу релейних шаф не було, у зв`язку з тим, що велика кількість шаф знаходиться на різних перегонах, тому він допускає, що на деяких шафах не встигли наклеїти попереджувальні наліпки з інформаціє про кримінальну відповідальність за пошкодження шаф, але дана робота проводилась. Також йому невідомо чи була інформаційна наліпка на шафі під час вчинення даного злочину, також в нього немає інформації з якої саме сторони шафи вона була наліплена.

ОСОБА_14 у вчиненні ним інкримінованих діянь підтверджується також письмовими доказами, зокрема:

-даними протоколу огляду місця події від 15.01.2025, згідно якого неподалік будинку (розвали) по АДРЕСА_2 під бетонним мостом виявлено два поліетиленових пакети білого кольору, у кожному з них знаходиться по два пакета з полімеру, які перемотані скотчем, які були упаковані до сейф пакетів (т. 1 а.с.2-5).

-даними протоколу затримання особи підозрюваної у вчиненні злочину, згідно якого ОСОБА_7 було затримано 15 січня 2025 року о 20 год. 13 хв. (т. 1 а.с.6-11).

-даними акту огляду від 16.01.2025, згідно даних якого в ході огляду мобільного терміналу ОСОБА_7 «Redmi Note 13 Pro 5G», ІМЕІ 1: НОМЕР_5 ; ІМЕІ 2: НОМЕР_6 , серійний номер: НОМЕР_1 , в розділі «галерея» було виявлено відеоматеріали від 04.01.2025 та 01.01.2025 на яких ОСОБА_7 підпалює залізничні шафи (т. 1 а.с.14-20).

-даними протоколу обшуку від 15-16.01.2025, згідно якого обшук проведено у літній кухні будинку за адресою АДРЕСА_1 під час проведення обшуку було виявлено та вилучено: м`ясорубку із залишками кристалічної речовини; ваги білого кольору; зразок кристалічної речовини; зразок сріблястої сипучої речовини; металеву каструлю із залишками кристалічної речовини; відро сірого кольору із сріблястою речовиною; сушарку білого кольору (т.1 а.с. 23-28).

-даними висновку експерта № СЕ-19/124-25/891-ФХВР від 16.01.2025, відповідно до якого речовини, проби яких надані на експертизу, являються сумішевими вибуховими речовинами на основі нітрату амонію (аміачної селітри) та порошкоподібного алюмінію, виготовленими за схемою паливо+окисник (т. 1 а.с.29-37).

-даними висновку експерта № СЕ-19/124-25/1059-ВТХ від 23.01.2025, згідно даних якого загальна маса наданої на дослідження сумішевої бризантної вибухової речовини на основі нітрату амонію (аміачної селітри) та порошкоподібного алюмінію, виготовленою за схемою паливо+окисник, складає 4161,14 грама. Надана на дослідження сумішева бризантна вибухова речовина на основі нітрату амонію (аміачної селітри) та порошкоподібного алюмінію, виготовлена за схемою паливо+окисник, придатна для здійснення вибухут.1 а.с.38-50).

-даними висновку експерта № СЕ-19/124-25/2307-ФХВР від 21.02.2025, згідно якого в сушарці, каструлі, робочій частині м`ясорубки, які надані на експертизу, міститься нітрат амонію (аміачна селітра). У полімерному відрі міститься порошкоподібний алюміній. На поверхні вагів виявлені нітрат амонію а металічний алюміній. Нітрат амонію та металічний алюміній можуть використовуватися в якості компонентів вибухових речовин, виготовлених за схемою паливо+окисник (т. 1 а.с. 51-61).

-даними висновку експерта № СЕ-19/124-25/4983-ФХВР від 18.04.2025, згідно якого у відповідності до літературних даних вибухову речовину по типу «паливо+окисник» теоретично можливо синтезувати шляхом простого змішування вихідних компонентів - аміачної селітри та порошкоподібного алюмінію (т. 1 а.с.62-65).

-даними протоколу огляду від 16.01.2025, згідно якого було оглянуто мобільний телефон «RedmiNote 13 Pro 5G», ІМЕІ 1: НОМЕР_5 ; ІМЕІ 2: НОМЕР_6 , серійний номер: НОМЕР_1 , з сім-карткою з номером телефону НОМЕР_7 , який належить ОСОБА_7 та який був вилучений в ході проведення особистого огляду. В ході огляду застосунку «Telegram» було виявлено переписку з акаунтном під ніком « ОСОБА_10 », ім`я користувача « ОСОБА_15 » та встановлено, що останній надає докладні інструкції з виготовлення невідомої речовини абоненту НОМЕР_3 , яких той чітко дотримується, повідомляє, що слідує інструкціям чітко та готовий зварити невідому речовину. Весь процес приготування речовини абонент НОМЕР_3 знімає на відео та відсилає «Ghost Rider». Також «Ghost Rider» повідомляє, що домовився щодо підпалу жд ящика, на що абонент НОМЕР_3 надав згоду. З переписки також встановлено, що абонент НОМЕР_3 активно дотримувався інструкції з приготування невідомої речовини, про кожен етап звітує «Ghost Rider», а також отримував та виконав інструкції з місця закладки речовини та її маскування (т. 1 а.с.66-244).

-даними протоколу огляду місця події від 17 січня 2025 року, згідно якого на земельній ділянці поблизу населеного пункту Мала Смілянка за географічними координатами 49.159826, 31.895925, на відстані приблизно 10 метрів поблизу залізничного полотна (в районі колишнього розташування станції «Малосмілянка»), розташована металева шафа сірого кольору приблизними розмірами 100х53х64 см. У лівій нижній та правій верхній частинах шафи з лицьової сторони виявлені пошкодження, які імовірно виникли внаслідок підпалу, а саме сліди кіптяви чорного кольору (т.1 а.с. 245-257).

-даними протоколу проведення слідчого експерименту від 28.03.2025, згідно якого ОСОБА_7 надав показання про обставини вчинення ним підпалів у січні 2025 року металевих шаф біля залізничної колії у м. Сміла, а також виготовлення ним вибухової речовини (т. 1 а.с.258-259).

-даними протоколу тимчасового доступу до речей і документів та опис речей і документів, які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 26.03.2025, згідно якого було отримано CD-R диск з написом БТ № 385 ОСОБА_7 , виписка, розшифровка (т. 1 а.с.260-262).

-даними протоколу огляду з додатками, щодо руху коштів по рахунку, який належить клієнту АТ «Сенс Банк» ОСОБА_7 та отримання ним грошових переказів (т. 1 а.с.263-273).

- даними запиту та відповіддю на нього, згідно якої за координатами 49.159826,31.895925 на 926 км ПК 6 перегону Шевченко-Софіївка знаходиться кабельна шафа зв`язку, яка забезпечує безперебійний технологічний зв`язок залізничного транспорту через магістральний кабель зв`язку. Пошкодження шафи може призвести до втрати технологічного зв`язку Укрзалізниці та відповідно, до втрати керованості об`єктами диспетчерським апаратом залізниці та може призвести до збою в роботі залізничного транспорту. Вищезазначений об`єкт підпорядкований АТ «Укрзалізниця» відноситься до об`єктів критичної інфраструктури стратегічного значення та має важливе народногосподарське та оборонне значення. За ординатою 49.149726,31.893952 знаходиться пристрої електроживлення дачного кооперативу «Електроремонтник» (т. 1 а.с.280).

Колегія суддів вважає, що при дослідженні доказів, суд першої інстанції дотримався вимог ст.94 КПК України, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а тому прийшов до обгрунтованого висновку, що докази в своїй сукупності доводять винуватість ОСОБА_12 у вчиненні інкримінованих діянь за ч.2 ст.28 ч.2 ст.113, ч.2 ст.28 ч.1 ст.263 та ч.2 ст.263-1 КК України.

Згідно із ч. 2 ст. 84 КПК України процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно з ст.85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Частиною 1 ст.86 КПК України встановлено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 КПК України, суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Частиною 2 ст.93 КПК України встановлено, що сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_12 та його захисника про те, що своїми діями шкоду не завдав, хотів лише підзаробити, колегія суддів оцінює критично, як спосіб захисту пом`якшити покарання за скоєне.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що ОСОБА_7 діяв обережно, щоб не було повного знищення вмісту шафи, тобто зробив лише вигляд підпалу шафи, імітуючи підпал, а тому в його діях наявні ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 277 КК України, а не ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 113 КК України, за якою йому пред`явлено обвинувачення, є безпідставними, які спростовуються наступним.

Стаття 113 ККУ («Диверсія») та стаття 277 ККУ («Пошкодження шляхів сполучення і транспортних засобів») стосуються злочинів проти громадської безпеки, але відрізняються за об`єктивною стороною: диверсія (113) - це ширше поняття, що охоплює руйнування/пошкодження в цілях підриву безпеки держави, часто в тилу ворога (військові об`єкти, інфраструктура) із метою завдання шкоди державі; пошкодження шляхів сполучення (277) - вужча стаття, що фокусується виключно на транспортній сфері (залізниці, шляхи, транспортні засоби) для спричинення аварій або порушення роботи, з акцентом на безпеку руху та наслідки для транспорту, хоча може мати й ознаки диверсії чи тероризму залежно від мети.

Відповідно до ч.1 ст. 113 КК України до кримінальної відповідальності притягуються особи за вчинення з метою ослаблення держави вибухів, підпалів або інших дій, спрямованих на масове знищення людей, заподіяння тілесних ушкоджень чи іншої шкоди їхньому здоров`ю, на зруйнування або пошкодження об`єктів, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, а також вчинення з тією самою метою дій, спрямованих на радіоактивне забруднення, масове отруєння, поширення епідемій, епізоотій чи епіфітотій.

За вчинення таких дій в умовах воєнного стану або в період збройного конфлікту, передбачена відповідальність за ч.2 ст. 113 КК України.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, введено воєнний стан на всій території України, який в подальшому неодноразово продовжувався та діє по теперішній час, як і на момент вчинення обвинуваченими кримінальних правопорушень.

Основним безпосереднім об`єктом диверсії є внутрішня безпека України, її економічна основа.

Додатковими об`єктами можуть бути: життя, здоров`я людей, екологічна безпека, власність. Предметом диверсії є об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення (електростанції, оборонні підприємства, шляхи сполучення, нафто- і газопроводи та ін.), тварини, рослини, земельні угіддя, водойми, ліси тощо..

Об`єктивна сторона диверсії виявляється, зокрема, у вчиненні підпалів, спрямованих на зруйнування або пошкодження об`єктів, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення. При цьому зруйнування та пошкодження майна полягає як у повному його знищенні, так і частковому пошкодженні в будь-який спосіб.

Суб`єктивна сторона диверсії характеризується виною у формі прямого умислу, що поєднаний з метою ослаблення держави, тобто заподіяння шкоди її економічній системі, обороноздатності, внутрішній безпеці тощо.

Диверсія відноситься до злочинів з формальним складом і визнається закінченою з моменту здійснення вибухів, підпалів або інших дій, спрямованих на досягнення зазначених у законі небезпечних наслідків, тобто незалежно від фактичного спричинення смерті, тілесних ушкоджень, зруйнування або пошкодження об`єктів, радіоактивного забруднення та настання інших наслідків.

Таким чином диверсія, вчинена у будь-якій із її форм, є закінченою з моменту вчинення відповідно підпалу, незалежно від того, чи фактично настали ті або інші наслідки.

Як встановлено матеріалами кримінального провадження, зокрема згідно застосунку «Telegram» в якому було виявлено переписку з акаунтном під ніком « ОСОБА_10 », ім`я користувача « ОСОБА_15 » та встановлено, що останній надає докладні інструкції з виготовлення невідомої речовини абоненту НОМЕР_3 який належить ОСОБА_12 і яких той чітко дотримується, повідомляє, що слідує інструкціям чітко та готовий зварити невідому речовину. Весь процес приготування речовини абонент НОМЕР_3 знімає на відео та відсилає «Ghost Rider». Також «Ghost Rider» повідомляє, що домовився щодо підпалу жд ящика, на що абонент НОМЕР_3 надав згоду, що свідчить про наявність прямого умислу ОСОБА_12 та надання добровільної згоди на співпрацю, готовінсть брати участь у диверсійних заходах проти України.

Із скріншотів відео з мобільного телефона ОСОБА_12 встановлено, що останній заливає рідину саме у отвір дверцят шафи, що беззаперечно свідчить про те, що обвинувачений намагався знищити шафу саме зсередини, і сам факт того, що шафа не була знищена, її механізми не постраждали, не може свідчити про те, що в його діях був відсутній умисел на вчинення саме диверсії.

При цьому всі свої дії ОСОБА_12 знімає на свій мобільний телефон, які у подальшому надсилає за допомогою інтернет-месенджеру «Telegram» невстановленому представнику спеціальних служб РФ, який використовував обліковий запис « ОСОБА_10 » про вчинену диверсію, за що отримує грошові винагороди на картку АТ «Сенс Банк».

Суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про те, що ОСОБА_12 вчинив підпал об`єкта, який має важливе народногосподарське та оборонне значення, оскільки матеріалами справи підтверджено, що кабельна шафа відносяться до об`єктів, які мають важливе, як народногосподарське, так і оборонне значення, оскільки кабельна шафа зв`язку забезпечує безперебійний технологічний зв`язок залізничного транспорту через магістральний кабель зв`язку. Пошкодження шафи може призвести до втрати технологічного зв`язку Укрзалізниці та відповідно до втрати керованості об`єктами диспетчерським апаратом залізниці та може призвести до збою в роботі залізничного транспорту.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_12 вчинив саме диверсію, тобто вчинення дій з метою ослаблення держави підпалу, спрямованого на зруйнування та пошкодження об`єкту, який має важливе народногосподарське та оборонне значення, вчинене в умовах воєнного стану вчинене за попередньою групою осіб, кримінальна відповідальність за яке, передбачено ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 113 КК України.

При цьому, як встановлено матеріалами кримінального провадження, кабельна шафа, яку підпалив ОСОБА_12 відноситься до об`єктів критичної інфраструктури стратегічного значення та має важливе народно-господарське та оборонне значення.

Обвинувачений діяв організовано, цілеспрямовано та з умислом завдати шкоди об`єктам критичної інфраструктури - а саме, релейним шафам Акціонерного товариства "Укрзалізниця", що забезпечують належне функціонування залізничного транспорту.

Йдеться не лише про матеріальні збитки, а й про пряме посягання на безпеку транспортної системи, стратегічної для економіки та обороноздатності держави, особливо в умовах воєнного стану.

Дії обвинуваченого свідчать про дестабілізацію ситуації, порушення руху залізничного транспорту, у тому числі військових перевезень, що особливо важливо в умовах воєнного стану, коли залізниця є критичною складовою забезпечення оборони та економіки країни, а тому його дії становлять безпосередню загрозу національній безпеці України.

Законом України «Про критичну інфраструктуру» передбачено, що безпека критичної інфраструктури - стан захищеності критичної інфраструктури, за якого забезпечуються функціональність, безперервність роботи, відновлюваність, цілісність і стійкість критичної інфраструктури, а об`єкти критичної інфраструктури - об`єкти інфраструктури, системи, їх частини та їх сукупність, які є важливими для економіки, національної безпеки та оборони, порушення функціонування яких може завдати шкоди життєвоважливим національним інтересам (ст. 1 Закону).

Диверсія (ст. 113) - це ширший злочин з політичною метою підриву держави, тоді як пошкодження транспорту (ст. 277) - це спеціалізований злочин проти безпеки руху. Кваліфікація залежить від мети (підрив держави чи лише транспортний інцидент) та об`єкта (державний об`єкт чи транспортна інфраструктура).

Колегія суддів вважає, що обвинувачення ОСОБА_12 саме у вчиненні диверсії доведено поза розумним сумнівом, а тому його дії кваліфіковані вірно за ч.2 ст.28 ч.2 ст.113 КК України і підстав для перекваліфікації його дій на ч.1 ст.277 КК України колегія суддів не вбачає.

Свою винуватість у вчиненні інкримінованих діяннях, передбачених ч.2 ст.28 ч.1 ст.263, ч.2 ст.263-1 КК України ОСОБА_12 в суді першої та апеляційної інстанції визнав, однак він та його захисник в апеляційних скаргах зазначають, що він не повністю слідував інструкціям коли виготовляв вибухівку з тією метою, щоб вона не ви бухнула при її приготуванні та зберіганні у нього дома, а також планував після отримання коштів за виготовлення та перенесення вибухівки знищити її у річці, однак був затриманий, тому знищити її не зміг.

Вказані доводи колегія суддів оцінює критично, як такі, що не зменшують відповідальність ОСОБА_12 за скоєне.

Згідно висновків експертів, речовини, які застосовувались обвинуваченим в якості компонентів вибухових речовин, виготовлених за схемою паливо+окисник та придатні для здійснення вибуху. Крім того, із листування між ОСОБА_12 та користувачем « ОСОБА_10 » у месенджері , «Telegram» встановлено, що ОСОБА_12 чітко слідує інструкціям замовника з виготовленням вибухівки, консультується, звітує щодо наявних компонентів для її виготовлення, активно дотримується інструкцій, звітує про кожен етап з її виготовлення та її перенесення.

Також колегія суддів враховує ту обставину, що ОСОБА_12 добровільно від таких дій не відмовився, а був затриманий, що і слугувало припиненням його протиправних дій.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 01 1978 року та «Коробов проти України» від 21 10 2011 року, Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів, суд як правило застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» і така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що матеріали даного кримінального провадження містять достатньо доказів, які у своїй сукупності та взаємозв`язку доводять поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_12 в інкримінованих діяннях, передбачених ч.2 ст.28 ч.2 ст.113, ч.2 ст.28 ч.1 ст.263 та ч.2 ст.263-1 КК України.

Стосовно доводів апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_12 та його захисника щодо суворості призначеного покарання, вважають що є всі підстави для пом`якшення останньому покарання із застосуванням статей 69,75 КК України, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів і повинно відповідати принципам законності, справедливості, обґрунтованості і гуманізму.

У відповідності до ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого і за змістом ст.65 КК України, таке покарання повинно бути необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК.

При призначенні покарання, місцевий суд дотримався вимог ст.50, 65, 66, 67 КК України та врахував Постанову Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», а саме дані про особу обвинуваченого, його вік, стан здоров`я, поведінку, який вчинив особливо тяжкий злочин та тяжкі злочини, вину в інкримінованих діяннях визнав частково, що свідчить про його відношення до скоєного, раніше не судимий, на спеціальних обліках не перебуває, відсутність обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Районний суд в межах санкцій ч.2 ст.28 ч.2 ст.113, ч.2 ст.28 ч.1 ст.263 та ч.2 ст.263-1 КК України із застосуванням ч.1 ст.70 КК України призначив ОСОБА_12 покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.

Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_12 покарання саме в такому виді і розмірі є необхідним та достатнім для виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, тому вимоги апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника про пом`якшення йому покарання із застосуванням положень статей 69, 75 КК України є безпідставними, які не підлягають до задоволення.

Згідно з вимогами ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Згідно із приписами ст.75 КК, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у вигляді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більш як 5 років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Обставинами, що пом`якшують покарання, слід вважати такі, що зазначені в ст. 66 КК України, а також інші подібні обставини, наявні в матеріалах кримінального провадження.

Відповідно до положень п.8 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання (ст.69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Колегія суддів вважає, що підстав для застосування положень статей 69, 75 КК України, як на тому наполягає захисник та обвинувачений, відсутні.

Судом першої інстанції та під час апеляційного розгляду не встановлено обставин, які пом`якшують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_12 визнав свою вину частково, що не свідчить про його каяття у вчиненому, сприяння слідсту було формальним і не має вирішального значення, а його вибачення не зменшують ступінь суспільної небезпеки.

Слід зазначити, що формальне вибачення ОСОБА_12 після його засудження за диверсію, яка могла призвести до загибелі людей та зриву оборонних перевезень, не може компенсувати масштаб спричиненої небезпеки.

Судом апеляційної інстанції не встановлено пом`якшуючих обставин, під час перегляду вироку суду першої інстанції, які б пом`якшували ОСОБА_12 покарання та істотно знижували ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень.

Колегія судді враховує, що ОСОБА_12 вчинив умисні, тяжкі та особливо тяжкий злочин, санкцією якої передбачено покарання на строк 15 років позбавлення волі або довічне позбавлення волі з конфіскацією майна, злочини вчинені у воєнний час, щодо об`єкта оборонного значення, що могло призвести до масових жертв, які є непоправними. При цьому колегія суддів враховує ту обставину, що ОСОБА_12 усвідомлював шкідливість своїх дій, які послаблюють обороноздатність країни але продовжував їх, беручи за це гроші.

Переконливих аргументів, які б свідчили про порушення судом вимог статей 50, 65 КК України, або доводили явну несправедливість призначеного ОСОБА_12 остаточного покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років із конфіскацією всього належного йому на праві власності майна через його суворість, в апеляційних скаргах не міститься.

З огляду на викладене, ураховуючи принципи індивідуалізації та співмірності заходу примусу характеру вчинених дій, з урахуванням усіх обставин справи, в тому числі й тих, на які посилається обвинувачений та його захисник у скаргах, районний суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_12 лише в умовах ізоляції від суспільства призначивши покарання у межах санкцій ч.2 ст.28 ч.2 ст.113, ч.2 ст.28 ч.1 ст.263 та ч.2 ст.263-1 КК України із урахуванням положень ч.1 ст.70 КК України.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини Кримінального кодексу, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Конституційний Суд України у Рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».

Згідно ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_12 та його захисника не містять переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, а під час розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції не було встановлено порушення норм матеріального та процесуального права, які б слугували безумовними підставами для його зміни або скасування.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 з доповненням та апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 03 листопада 2025 року щодо ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим в той самий строк з моменту вручення копії судового рішення.

Головуючий - суддя -

Судді -