УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2025 року

м. Київ

справа № 761/18386/25

провадження № 51-2463ск25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах підозрюваної ОСОБА_5 на ухвалу Київського апеляційного суду від 13 червня 2025 року,

встановив:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 15 травня 2025 року відмовлено у задоволенні скарги захисника ОСОБА_4 в інтересах підозрюваної ОСОБА_5 на постанову слідчого від 27 листопада 2024 року про зупинення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000962 від 22 вересня 2023 року.

Як убачається із доданої до касаційної скарги копії знеособленої ухвали Київського апеляційного суду від 13 червня 2025 року, зміст якої відповідає повнотекстовому електронному примірнику цього судового рішення, що розміщений у Єдиному державному реєстрі судових рішень, захисник ОСОБА_4 , не погоджуючись із ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 15 травня 2025 року, звернувся із апеляційною скаргою до Київського апеляційного суду, який у відкритті апеляційного провадження на зазначену вище ухвалу слідчого судді відмовив на підставі ч. 4 ст. 399 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

У касаційній скарзі захисник порушує питання про скасування оскарженої ухвали апеляційного суду. Стверджує, що неможливість апеляційного оскарження ухвали слідчого судді про відмову в задоволенні скарги на постанову слідчого про зупинення досудового розслідування порушує право підозрюваної на доступ до правосуддя, а отже і на ефективний засіб юридичного захисту, передбачений ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Перевіривши доводи касаційної скарги та надані копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, згідно з пунктом 2 частини 2 статті 428 КПК, якщо з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень, інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом, про що йдеться в офіційному тлумаченні положень ч. 2 ст. 55 Конституції України, викладеному в рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011.

Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що ст. 129 Конституції України гарантує право на апеляційний перегляд справи, а не кожного судового рішення в межах кримінального провадження, у відповідності з чим КПК визначає, в яких випадках і які рішення слідчих суддів, судів першої інстанції підлягають перегляду в апеляційному порядку.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено право на справедливий суд, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до апеляційних або касаційних судів (п. 25 Рішення у справі «Делкур проти Бельгії» від 17 січня1970 року та п. 65 Рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).

Водночас у рішенні Європейського суду з прав людини від 08 січня 2008 року щодо прийнятності заяви № 32671/02 у справі «Скорик проти України» зазначено, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак ці обмеження не повинні впливати на користування правом у такий спосіб і до такої міри, що саму його суть буде порушено. Вони повинні відповідати законній меті, і тут має бути розумний ступінь пропорційності між засобами, що застосовуються, та метою, яку намагаються досягнути.

Такі обмеження права на апеляційне оскарження ухвал слідчого судді під час досудового розслідування встановлені приписами статей 307, 309, 392 КПК.

Відповідно до частини 3 статті 392 КПК в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом. Перелік ухвал слідчих суддів, які під час досудового розслідування можуть бути оскаржені в апеляційному порядку, передбачений ч. 3 ст. 307 та частинами 1, 2 ст. 309 КПК. З огляду на імперативний спосіб регулювання кримінальних процесуальних відносин перелік розширеному тлумаченню не підлягає.

Суд апеляційної інстанції не вправі відмовити у перевірці законності ухвали слідчого судді лише у випадках, якщо слідчий суддя постановив рішення не передбачене кримінальним процесуальним законом, оскільки право на апеляційне оскарження такого судового рішення підлягає забезпеченню на підставі п. 17 ч. 1 ст. 7 та ч. 1 ст. 24 КПК (висновок про застосування норми права, викладений у постанові Великої Палати Верховного суду від 23 травня 2018 року в справі № 237/1459/17, провадження

№ 13-19кс18).

Натомість постановлення слідчим суддею ухвали про відмову в задоволенні скарги на постанову слідчого про зупинення досудового розслідування недвозначно врегульоване кримінальними процесуальними нормами, викладеними в п. 2 ч. 1 ст. 303, п. 4 ч. 2 ст. 307 КПК. Неможливість оскарження таких рішень в апеляційному порядку безпосередньо виходить із приписів статей 307, 309 цього Кодексу.

Отже, суддя апеляційного суду, дотримуючись вимог ч. 3 ст. 307, ст. 309 КПК, дійшов обґрунтованого висновку про те, що ухвала слідчого судді про відмову в задоволенні скарги на постанову слідчого про зупинення досудового розслідування не підлягає перегляду в апеляційному порядку.

Зміст оскарженої ухвали апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 372, 419 КПК, вона є належним чином вмотивованою, обґрунтованою та такою, що не включає в себе будь-яких суперечливих тверджень.

Обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з огляду на п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.

Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах підозрюваної ОСОБА_5 на ухвалу Київського апеляційного суду від 13 червня 2025 року.

Ухвала оскарженню не підлягає, набирає чинності з моменту проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3