Справа № 711/6851/25
Номер провадження 1-кп/711/487/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2025 року м.Черкаси

Придніпровський районний суд м.Черкаси в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Придніпровського районного суду м.Черкаси кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001550 від 01.05.2025, стосовно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Черкаси, українця, громадянина України, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, який на утриманні малолітніх, неповнолітніх дітей не має, не є особою з інвалідністю, учасником бойових дій, депутатом не являється, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

29 квітня 2025 року приблизно о 22 годині 50 хвилин ОСОБА_5 , перебуваючи поблизу СТ «Центральний ринок м. Черкаси», маючи умисел на нанесення тяжких тілесних ушкоджень, діючи умисно, протиправно та цілеспрямовано, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння на спричинення тілесних ушкоджень, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, підійшов до потерпілого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перебував в положенні навприсядки на пішохідній частині тротуару вулиці Благовісної, та наніс останньому не менше трьох ударів долонею правої руки в область голови. Намагаючись уникнути конфлікту, потерпілий ОСОБА_6 покинув місце події та направився по вул. Благовісній в напрямку вул. Небесної Сотні. Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу на спричинення тілесних ушкоджень, ОСОБА_5 наздогнав потерпілого ОСОБА_6 поблизу магазину «Опірго-М», що розташований за адресою: вул. Небесної Сотні, 105, в м. Черкаси, повалив на землю та наніс не менше одного удару лівою ногою в область голови потерпілого ОСОБА_6 зліва, чим заподіяв останньому наступні тілесні ушкодження: черепно-мозкову травму у вигляді перелому лівої скроневої кістки, забою-розміщення головного мозку, епідуральної гематоми ліворуч, крововиливів в м`які мозкові оболонки головного мозку та крововиливи в м`які мозочкові оболонки, що ускладнилися розвитком набряку та набубнявіння речовини головного мозку, які, відповідно до висновку експерта № 03-01/577 від 01.05.2025, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Причиною смерті ОСОБА_6 відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 03-01/577 від 01.05.2025 є черепно-мозкова травма у вигляді перелому лівої скроневої кістки, забою-розміщення головного мозку, епідуральної гематоми ліворуч, крововиливів в м`які мозкові оболонки головного мозку та крововиливи в м`які мозочкові оболонки, що ускладнилися розвитком набряку та набубнявіння речовини головного мозку. Між вказаною черепно-мозковою травмою та настанням смерті ОСОБА_6 01.05.2025 о 05 годині 50 хвилин існує прямий причинний зв`язок.

Дії ОСОБА_5 кваліфіковано за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України визнав повністю, у вчиненому щиро покаявся, підтвердивши обставини, а саме: час, місце, механізм нанесення тілесних ушкоджень та спосіб вчинення ним інкримінованого йому органом досудового розслідування злочину, викладених в обвинувальному акті, які відповідають дійсності і він їх у повному обсязі підтверджує. Пояснив, що в той день він був не дуже адекватний. Побачивши ОСОБА_6 , він зробив йому зауваження, стосовно його поведінки. ОСОБА_6 йому не відповів, тоді він наніс йому удари долонею правої руки в область голови. ОСОБА_6 не оборонявся, почав тікати, але він потерпілого наздогнав, повалив на землю та наніс удар лівою ногою в голову потерпілого.

Просив врахувати, що під час досудового розслідування він усвідомив та повністю визнав свою провину, зробивши для себе належні висновки, засуджує свою поведінку. Він виховувався в інтернаті, з батьками майже не бачився. В нього є ще два неповнолітніх брата, які перебувають в Америці, і він з ними не спілкується. У скоєному щиро розкаявся, просить вибачення, та просив суворо не карати, надавши шанс на виправлення, призначивши мінімальне покарання.

Потерпіла ОСОБА_7 подала до суду заяву про проведення судового засідання без її участі. Просила призначити обвинуваченим суворе покарання. Цивільний позов про відшкодування маральної та матеріальної шкоди не заявляє.

Врахувавши наведене, запитавши думку присутніх учасників кримінального провадження, які не заперечили щодо проведення судового засідання за даної явки, суд, відповідно до положень ст.325 КПК України визнав за можливе з`ясувати всі обставини кримінального провадження за відсутності належно повідомленої потерпілої.

Враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства злочину при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що прокурор не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності його позиції, роз`яснивши йому положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, вислухавши думку прокурора, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстав вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає під примусом.

Заперечень з приводу оголошених фактичних обставин, встановлених в ході досудового розслідування в кримінальному проваджені, від сторін не надійшло, учасники погодилися із кваліфікацією вчиненого діяння, будь-які заперечення відсутні.

Вина обвинуваченого ОСОБА_5 підтверджується доказами, які були зібрані органами досудового розслідування і які він визнав в судовому засіданні, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України.

Це узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Враховуючи викладене, у суду не викликають сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин злочину, добровільності та істинності його позиції, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, висновки амбулаторної первинної одноособової судово - психіатричної експертизи № 384 від 27.06.2025, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 суд кваліфікує за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч.1 ст.368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

За змістом статей 50, 65 КК України та п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 р. зі змінами від 06.11.2009 р., особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину. Індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром якої є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд відповідно до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, який відповідно ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжкого злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, даний про притягнення до адміністративної відповідальності суду не надано, офіційно не працевлаштований, на утриманні малолітніх, неповнолітніх дітей не має, не є особою з інвалідністю, характеризуючи дані суду не надано, вину визнав, щиро розкаявся, висловивши щирий жаль з приводу свого вчинку та осудив свою поведінку, не перебуває на обліку у лікаря нарколога, спостерігається лікарем-психіатром КНП «ЧОПНД Черкаської обласної ради» з 2005 року (діагноз: легка розумова відсталість).

В якості обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно п.1 ч.1 ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Про ці обставини, на думку суду, свідчать показання обвинуваченого, які не спростовані стороною обвинувачення, зокрема, що він визнав вину, щиро покаявся у вчиненому злочині та активно сприяв розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.

Перевіряючи наявність обставин, які пом`якшують покарання, суд враховує правову позицію Верховного суду викладену у постанові від 07 листопада 2018 року у справі № 297/562/17 (провадження № 51-329км18), згідно якої щире каяття як таке, характеризує суб`єктивне ставлення винного до вчиненого злочину, яке полягає в тому, що він визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажає виправити ситуацію, що склалася.

Активне сприяння розкриттю злочину є окремою обставиною, що пом`якшує покарання п.1 ч.1ст.66 КК України. Тобто, передбачені п.1 ч.1ст.66 КК України, обставини, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття і активне сприяння розкриттю злочину є альтернативними, незалежними та можуть існувати відокремлено одна від одної.

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. Саме такого висновку дійшов Верховний суд у постанові від 30 жовтня 2018 року у справі № 559/1037/16-к.

При цьому, суд враховує, що щире каяття характерне тим, що воно засновано на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність, тобто характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого кримінального правопорушення, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, дає правдиві показання, негативно оцінює злочин, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася, демонструє готовність понести заслужене покарання.

Також суд враховує, що активне сприяння розкриттю злочину як обставина, що пом`якшує покарання, означає добровільну допомогу слідству будь-яким чином, зокрема таким, як повідомлення правоохоронним органам або суду фактів у справі, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність.

В судовому засіданні обвинувачений свою вину визнав у повному обсязі, у вчиненому щиро розкаявся, неодноразово висловлював жаль з приводу вчиненого, критично оцінював свої дії та готовий нести відповідальність за вчинене, що також свідчить про те, що особа розуміє тяжкість наслідків від своїх дій та щиро кається, дійсно бажає виправити ситуацію, що склалася з його вини. Також в судовому засіданні знайшло своє підтвердження активне сприяння розкриттю злочину, яке виразилося у добровільній допомоги слідству.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 66 КК України, згідно якої - при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті. Отже, обвинувачений ОСОБА_5 2001 року народження, тобто вчинив злочин у молодому віці. Сам по собі молодий вік хоча і не може бути визнаний пом`якшуючою обставиною, але ж такою обставиною суд визнає, зокрема, відсутність життєвого досвіду та перебування у важкій життєвій ситуації, а саме: неналежні умови виховання та антисоціальна спрямованість поведінки батьків стало наслідком того, що обвинувачений виховувався в інтернаті, що також вплинуло на його психоемоційний розвиток. Обвинувачений в своєму молодому віці, перебував у важкій життєвій ситуації, коли залишився без підтримки та порад з боку дорослих, яким він міг довіритися, що і призвело до відсутності критично оцінювати можливі наслідки скоєного ним.

На підставі вищевикладеного, враховуючи вимоги ст.65 КК України про те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а також суспільну небезпеку злочинних діянь, яка визначається тим, що при їх учиненні відбувається свідоме посягання на життя та здоров`я іншої людини, які, відповідно до статті 3 Конституції України, визнаються найвищою соціальною цінністю, та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, суд вважає за необхідне відповідно до вимог ст.50 КК України, призначити покарання ОСОБА_5 у виді позбавлення волі, наближеного до мінімальної межі, передбачених санкцією ч.2 ст.121 КК України, що буде достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів.

Разом з тим, суд також враховує: загальні засади призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості; вимоги ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер; поведінку обвинуваченого до та після вчинення кримінального правопорушення, який усвідомлюючи свою провину, зробивши належні висновки, при цьому не намагаючись нічого спотворити або будь-яким чином перешкоджати проведенню необхідних слідчих дій, дав критичну оцінку своїм злочинним діям, виказав готовність нести кримінальну відповідальність, усвідомлюючи свою провину, зробивши належні висновки, в судовому засіданні неодноразово вибачався перед потерпілою за вчинене, що свідчить про його щире каяття, раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався.

Призначаючи покарання обвинуваченому, та встановлюючи ступінь його вини у вказаному злочині, суд дає оцінку не окремому вчинку обвинуваченого, а і його особистості, наскільки вона проявилася у злочинних діях, наскільки він має нахили до скоєння правопорушень.

Покарання не повинно перевищувати міру суворості, яка є достатньою для утримання людей від злочинів. Мета покарання полягає не в суворості призначеного покарання. Однією з головних складових мети покарання є прагнення перешкодити винному знову завдати шкоду суспільству й утримати інших від вчинення тих самих дій. Тому на думку суду слід застосовувати тільки такі покарання, які при збереженні пропорційності зі злочинами залишали б найбільш сильне і найбільш тривале враження на свідомість людей.

Суворе покарання, яке не враховує особистість обвинуваченого, робить покарання абсолютно безрезультатним, бо вона знищує покарання як результат права. Аспекти покарання, його різні сторони повинні враховувати інтереси потерпілих так і обвинуваченого. При всій своїй суворості кримінальні покарання не повинні викидати людину із суспільства, завдавати йому зайві страждання та муки.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) особливої частини КК України.

За наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання відповідно до ст. 66 КК України, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відсутність життєвого досвіду та перебування у важкій життєвій ситуації та враховуючі дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , суд вважає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та являються підставою для застосування ст. 69 КК України.

З урахуванням наведеного, враховуючи дані про особу винного, обставини, що пом`якшують його покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушень, відсутність обставин, що обтяжують покарання і те, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, а також другорядну роль кари як мети покарання, поведінку обвинуваченого, як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду даного кримінального провадження, суд приходить до висновку, що конкретні обставини кримінального провадження та наведені вище дані про особу обвинуваченого дають підстави вважати, що виправлення останнього та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень можливо досягти, призначивши йому основне покарання ч.2 ст.121 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.2 ст.121 КК України у виді позбавлення волі, із застосуванням до основного покарання ст. 69 КК України.

Крім того, відповідно до cт.20 КК України особа, визнана судом обмежено осудною, тобто та, яка під час вчинення злочину через наявний у неї психічний розлад не була здатна повною мірою усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та (або) керувати ними, підлягає кримінальній відповідальності; визнання особи обмежено осудною враховується судом при призначенні покарання і може бути підставою для застосування примусових заходів медичного характеру.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 03.06.2005 року № 7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» неосудність та обмежена осудність є юридичними категоріями, а тому визнання особи неосудною (ч.2 ст.19 КК України) чи обмежено осудною (ч.1 ст.20 КК України) належить виключно до компетенції суду.

Разом з тим, слід враховувати, що примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має інший психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів.

Також згідно положень ст.ст.93,94,96 КК України передбачено, що примусове лікування може бути застосоване судом, незалежно від призначеного покарання, до осіб, які вчинили злочини та мають хворобу, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб; залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати в якості примусового заходу медичного характеру надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили в стані обмеженої осудності злочин.

На підставі усталеної судової практики - надання в примусовому порядку амбулаторної психіатричної допомоги застосовується щодо осіб, які мають психічні розлади, наявність яких сама і є критерієм обмеженої осудності (ч. 1 ст.20, ч. 2 ст.94 КК України). Своєрідність зазначеної психіатричної допомоги полягає в тому, що вона надається обмежено осудним особам у примусовому порядку одночасно з відбуванням покарання, призначеного за вироком суду. Тому слід вважати, що ця допомога може надаватися таким особам незалежно від виду призначеного їм покарання: якщо воно пов`язане з позбавленням волі, то здійснення зазначеного примусового заходу медичного характеру покладається на медичну службу кримінально-виконавчих установ, а якщо не пов`язане, - на психіатричні заклади органів охорони здоров`я за місцем проживання засуджених (відповідно до пункту 8 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду).

Так, згідно висновку амбулаторної первинної одноособової судово - психіатричної експертизи № 384 від 27.06.2025, ОСОБА_5 на той час, до якого відноситься скоєння інкримінованого йому діяння, виявляв прояви психічного розладу у зв`язку з наслідками органічного ураження головного мозку (патологія раннього періоду розвитку), з помірно вираженими змінами психіки, проявами інтелектуальної недостатності, емоційно-вольовими і психоорганічним розладами (Р-07,0 за міжнародною класифікацією хвороб 10-го перегляду), через що на період часу, до якого відноситься скоєння інкримінованого йому правопорушення, він не був здатний повною мірою усвідомлювати свої дії і керувати ними.

На теперішній час у ОСОБА_5 виявляються прояви психічного розладу у зв`язку з наслідками органічного ураження головного мозку (патологія раннього періоду розвитку), з помірно вираженими змінами психіки, проявами інтелектуальної недостатності, емоційно-вольовими і психоорганічним розладами - через що він не здатний повною мірою усвідомлювати свої дії і керувати ними, не може самостійно приймати участь при проведенні слідчих дій і при розгляді справи в суді, і за своїм психічним станом через відмічені в клінічній картині прояви інтелектуальної недостатності, емоційно-вольові і психоорганічні розлади, недостатньої сформованості вольової регуляції, афективної нестійкості, зниження критичних функцій потребує застосування примусового заходу медичного характеру, а саме - надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку за місцем подальшого перебування.

Отже, наявні у ОСОБА_5 на час вчинення кримінального правопорушення психічні розлади були не настільки виражені, обмежували, але не позбавляли його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними. Тобто, дії ОСОБА_5 підпадають під дію ст.20 КК України «обмежена осудність».

Згідно рекомендацій постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 3 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», надання в примусовому порядку амбулаторної психіатричної допомоги застосовується щодо осіб, які мають психічні розлади, наявність яких сама і є критерієм обмеженої осудності (ч. 1 ст.20, ч. 2 ст.94 КК України). Своєрідність зазначеної психіатричної допомоги полягає в тому, що вона надається обмежено осудним у примусовому порядку одночасно з відбуванням покарання, призначеного за вироком суду.

Згідно ч. 2 ст. 504 КПК України, суд ухвалюючи вирок, може врахувати стан обмеженої осудності як підставу для застосування примусових заходів медичного характеру.

Враховуючи викладене, суд вважає, що обвинувачений дійсно є обмежено осудним та потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді надання психіатричної допомоги в примусовому порядку, виконання якої покласти на медичну службу кримінально-виконавчої установи.

З урахуванням вищевикладених обставин по справі, враховуючи відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливо лише при призначенні покарання у вигляді реального позбавлення волі, з застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді психіатричної допомоги у примусовому порядку в кримінально-виконавчій установі.

Призначення ОСОБА_5 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь.

Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети визначеної ст.50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому, покарання у виді позбавлення чи обмеження волі є винятковими покараннями, які застосовуються щодо осіб, виправлення яких є неможливим в іншій, передбачений законом спосіб.

До обвинуваченого ОСОБА_5 ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м.Черкаси від 10.05.2025 року застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м.Черкаси від 02.07.2025 року обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжено. Підстав для зміни або скасування застосованого запобіжного заходу до набрання вироком законної сили - суд не вбачає, з метою запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України суд вважає за необхідне зарахувати в строк призначеного обвинуваченому ОСОБА_5 за даним вироком покарання строк попереднього ув`язнення обвинуваченого у межах даного кримінального провадження, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі за період тримання під вартою з 10.05.2025 року по день набрання вироком законної сили.

Цивільний позов у встановленому законом порядку в даному кримінальному провадженні потерпілою не заявлено, що не позбавляє права потерпілу відповідно до ч. 7 ст. 128 КПК України звернутися до суду з відповідним позовом у порядку цивільного судочинства.

Згідно ч.4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 14.05.2025 накладений арешт.

Із змісту ухвал встановлено, що цей захід забезпечення кримінального провадження застосовано з метою збереження речових доказів. Мета вказаного заходу досягнута, арешт з метою забезпечення цивільного позову не накладався і таке клопотання до суду не надходило, тому є всі підстави для скасування арештів на майно.

Питання речових доказів у кримінальному провадженні підлягає вирішенню в порядку ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати по кримінальному провадженню відсутні.

Керуючись ст.ст.7, 100, 118-124, 174, 368-371, 373, 376, 392, 395 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та призначити йому покарання із застосуванням до основного покарання ст.69 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років.

На підставі ч.2 ст.20, п.1 ч.2 ст. 94 КК України застосувати до ОСОБА_5 , примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Виконання вироку в частині застосування до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Черкаси, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , примусових заходів медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку - здійснювати за місцем відбування покарання.

У разі необхідності дозволити медичній службі кримінально-виконавчої установи за місцем відбування покарання застосовувати до ОСОБА_5 в примусовому порядку амбулаторну психіатричну допомогу.

Запобіжний захід ОСОБА_5 у виді тримання під вартою, до набрання вироком законної сили - залишити без змін.

Строк покарання ОСОБА_5 рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Зарахувати у строк відбутого ОСОБА_5 покарання строк попереднього ув`язнення у межах даного кримінального провадження з 10.05.2025 року до дня набрання вироком законної сили, виходячи з положень ч.5 ст. 72 КК України, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 14.05.2025, на речі та предмети, вилучені 09.05.2025 в ході проведення огляду, добровільно видані ОСОБА_5 а саме на: мобільний телефон марки «Хіаоmі Redmi 9А», який поміщено до сейф пакету з номером WAR 1980220, одяг в якому ОСОБА_5 , перебував вночі з 29.04.2025 на 30.04.2025 (різнокольорова кофта з капюшоном переважно в чорно-білих кольорах, футболка поло чорного кольору з принтом «Polo Ralf» в області лівої частини грудної клітини, штани-карго чорного кольору з додатковими кишенями в області зовнішніх сторін ніг, жилетка червоного кольору з синьою вставкою на внутрішній стороні та капюшоном чорного кольору з білою полосою та написом «Urban Style»), які поміщено до сейф пакету з номером QHYQ129254.

Речові докази по кримінальному провадженню:

-два браслети металеві, які було поміщено до сейф- пакету CRI 1236621, дерев`яний хрестик, який було поміщено до сейф- пакету CRI 1201579, військовий квиток на ім`я ОСОБА_6 , який було поміщено до сейф-пакету CRI 1236619. посвідчення учасника бойових дій на ім`я ОСОБА_6 , який було поміщено до сейф пакету CRI 1201583, паспорт на ім`я ОСОБА_6 , який було поміщено до сейф-пакету CRI 1236618, годинник наручний, який було поміщено до сейф-пакету CRI 1236620, свідоцтво про реєстрацію ТЗ, яке було поміщено до сейф-пакету CRI 1201581 - передано під відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_7 , залишити у потерпілої ОСОБА_7 ;

- особисті речі ОСОБА_6 , котрі поміщено до картонної коробки, які здано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області знищити;

-бруківку - 1 штука (сейф-пакет HYQ0020588), яка передана на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області (квитанція №8635) знищити;

-мобільний телефон - сейф-пакет WAR 1980220 (квитанція №8823), футболка, кофта, штани, жилетка, поміщені до сейф-пакету QHY 0129256, які здано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області (квитанція №8636) повернути власнику ОСОБА_5 ;

-оптичний носій інформації DVD-R, отриманий в порядку ст. 245-1 КПК України; картка виїзду та виклику ШМД № 79, 2 оптичних носії інформації DVD-R, оптичний носій інформації DVD-R, отриманий з ПрАТ «Київстар», які зберігаються в матеріалах кримінального провадження, залишити в матеріалах провадження протягом всього часу їх зберігання.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду через Придніпровський районний суд м.Черкаси протягом 30 днів - учасниками процесу з дня його проголошення.

Відповідно до ч.2 ст.394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч.2 ст.395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Згідно ст.376 ч.6 КПК України копія вироку вручається негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1