ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/415/25 Справа № 697/2167/23 Категорія: ч. 1 ст. 289, ч. 1 ст. 125 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання за участі: прокурора обвинуваченого захисника ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси об`єднані кримінальні провадження № 0000333 від 02.09.2023 та № 0000162 від 17.10.2024 за апеляційною скаргою першого заступника керівника Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 19 лютого 2025 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лиман, Добропільського району Донецької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, одруженого, працюючого на ПрАТ «МХП» куроловом, раніше не судимого,

засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених:

- ч. 1 ст. 289 КК України на 3 (три) роки позбавлення волі;

- ч. 1 ст. 125 КК України до штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

На підставі ч. 3 ст. 72 КК України, вирішено призначене ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 125 КК України покарання у виді штрафу в сумі 850 грн виконувати самостійно.

Звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, з іспитовим строком в 1 (один) рік та покладено обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертизи в сумі 1195 грн.

В порядку ст. 100 КПК України вирішена доля речових доказів.

У с т а н о в и л а :

Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що він 29.08.2023 близько 16 год 00 хв, більш точного часу не встановлено, перебуваючи на березі річки Дніпро, неподалік вул. Набережної в с. Келеберда Черкаського району Черкаської області, випадково зустрівся та познайомився із потерпілим ОСОБА_10 , з яким у подальшому відпочивав. Під час спільного відпочинку у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння мопедом марки «Kanuni» моделі «Revolt GPX» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на праві приватної власності належить потерпілому ОСОБА_10 , на якому останній приїхав на відпочинок, та, розуміючи, що його дії є незаконними, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер свого діяння, з метою заволодіння мопедом марки «Kanuni» моделі «Revolt GPX» реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю, згідно з висновком судової авто товарознавчої експертизи № СЕ-19/124-23/10560-АВ від 22.09.2023, 10077,33 грн, висловив прохання з`їздити на вказаному транспортному засобі за пивом, і таким чином отримав від потерпілого ОСОБА_10 дозвіл на його використання.

У подальшому ОСОБА_7 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на заволодіння вищевказаним транспортним засобом, сів на вищевказаний мопед, після чого привів його до руху та отримавши реальну можливість ним керувати, не маючи наміру повертати його ОСОБА_10 , поїхав на вказаному транспортному засобі в напрямку центру с. Келеберда Черкаського району Черкаської області, де в подальшому заховав його у приміщенні літньої кухні за місцем свого фактичного проживання по АДРЕСА_3 , і таким чином завдав потерпілому майнової шкоди на вищевказану суму.

Крім того ОСОБА_7 , 13.10.2024 близько 13 год 00 хв, перебуваючи у під`їзді будинку АДРЕСА_4 , біля входу в квартиру АДРЕСА_5 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, з метою нанесення тілесних ушкоджень, під час сварки з раніше знайомим ОСОБА_11 , наніс останньому по одному удару кулаком правої руки в область тулубу, голови та підборіддя, внаслідок чого ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді крововиливу нижньої губи, що, згідно з висновком експерта №02-01/944 від 17.10.2024, відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі прокурор порушує питання про скасування вироку Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 19.02.2025 через неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, просить ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за: ч. 1 ст. 289 КК України - 3 роки позбавлення волі; ч. 1 ст. 125 КК України штраф в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. Остаточне покарання призначити за сукупністю кримінальних правопорушень, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, у виді 3 років позбавлення волі та штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання у виді 3 років позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим строком в 1 рік та покласти обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України. На підставі ч. 3 ст. 72 КК України покарання у виді штрафу виконувати самостійно.

Не заперечуючи доведеності вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, прокурор вказує на недотримання місцевим судом вимог ч. 1 ст. 70, ч. 3 ст. 72 КК України та усталеної практики Верховного Суду, оскільки після призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за кожне кримінальне правопорушення окремо, йому не призначено остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень.

На думку прокурора, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд мав застосувати положення ст. 70 КК України та одночасно послатися на вимоги ч. 3 ст. 72 КК України.

Крім того вказує на порушення судом першої інстанції вимог ст. 75 КК України та не врахування, що звільнення від відбування покарання у виді штрафу з випробуванням за цією нормою не допускається. Натомість суд, призначивши обвинуваченому різні за видом покарання, одне з яких у виді штрафу, не конкретизував від якого з них ОСОБА_7 підлягає звільненню з випробуванням.

Будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду в судове засідання не з`явились потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які про поважні причини своєї неявки не повідомили, що, з огляду на приписи ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає судовому розгляду по суті заявлених стороною обвинувачення вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора в підтримку апеляційної скарги в повному обсязі з наведених в ній підстав, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які проти задоволення апеляційної скарги не заперечували, останнє слово обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора належить до задоволення.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України, та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На виконання ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які він засуджений, відповідає фактичним обставинам провадження, ґрунтується на доказах, досліджених судом в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, оцінених відповідно до вимог ст. 94 КПК України та учасниками судового провадження не оспорюється.

Кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом та за ч. 1 ст. 125 КК України умисне легке тілесне ушкодження, колегія суддів визнає правильною.

Процедура розгляду кримінального провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, місцевим судом дотримана.

При призначенні ОСОБА_7 покарання за кожне кримінальне правопорушення окремо, судом першої інстанції, на виконання вимог ст. 50, 65 КК України, враховано ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного, який не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, офіційно працевлаштований, має сталі соціальні зв`язки, на спеціалізованих обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, в якості обставини, що пом`якшує покарання щире каяття, за відсутності обставин, що його обтяжує.

Визначений судом вид та розмір покарання ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 289 та ч. 1 ст. 125 КК України, колегія суддів визнає справедливим, таким, що відповідає тяжкості вчинених правопорушень, сприятиме виправленню обвинуваченого та попередженню вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Підстав для пом`якшення ОСОБА_7 призначеного судом покарання в межах санкцій частин статтей КК України за якими він засуджений, колегією суддів не встановлено. Даних про наявність обставин, що додатково можуть бути визнані пом`якшуючими покарання обвинуваченого, з матеріалів кримінального провадження не вбачається.

Доводи прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі ОСОБА_7 внаслідок м`якості, з огляду на непризначення остаточного покарання на підставі ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, а також звільнення обвинуваченого з випробуванням від відбування призначеного покарання у виді штрафу, колегія суддів визнає обгрунтованими і зазначає про таке.

Частиною 1 статті 70 КК України передбачено, що при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Виходячи із правової природи наведеної норми, призначення покарання за сукупністю злочинів здійснюється у два етапи: на першому з них суд призначає покарання за кожний окремий злочин, що входить до сукупності; на другому - визначає остаточне покарання (загальну його міру) за усі злочини, що утворюють сукупність, керуючись при цьому принципами його призначення за сукупністю.

Згідно ч. 3 ст. 72 КК України основне покарання у виді штрафу при призначенні його за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає і виконуються самостійно.

Наведена норма закону не тільки не виключає можливості застосування положень ст. 70 КК України щодо призначення покарання, в тому числі за сукупністю кримінальних правопорушень, але й прямо вказує на необхідність такого застосування.

Разом з тим, судом не враховано вимоги ст. 70, 72 КК України і не призначено ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, кваліфікованих за різними статтями КК України, чим саме неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність.

Як вбачається з оскаржуваного судового рішення, місцевий суд засудив ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 289, ч. 1 ст. 125 КК України та призначив покарання за кожне кримінальне правопорушення окремо у виді позбавлення волі на певний строк і штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян відповідно. У подальшому судом, без призначення ОСОБА_7 остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, вирішено покарання у виді штрафу, призначеного за ч. 1 ст. 125 КК України, виконувати самостійно на підставі ч. 3 ст. 72 КК України.

Колегія суддів погоджується з доводами сторони обвинувачення про те, що за встановлених та наведених у вироку обставин, суд першої інстанції, після призначення ОСОБА_7 покарання за кожне кримінальне правопорушення окремо, мав визначити останньому остаточне покарання за їх сукупністю на підставі положень ст. 70 КК України, а вподальшому послатися на вимоги ч. 3 ст. 72 КК України про самостійне виконання покарання у виді штрафу, що узгоджується з усталеною практикою Верховного Суду.

Крім того суд, звільняючи ОСОБА_7 від призначеного покарання з випробуванням, не правильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, зокрема положення ст. 75 КК України, що призвело до призначення ОСОБА_7 покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості скоєних кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Зокрема судом не враховано, що звільнення від відбування призначеного покарання у виді штрафу з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, не допускається.

Незважаючи на те, що у мотивувальній частині вироку судом зазначено, що ОСОБА_7 підлягає звільненню від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі, у резолютивній частині такого судового рішення не конкретизовано, до якого саме покарання положення ст. 75 КК України застосовано, до позбавлення волі чи до штрафу.

За відсутності відповідного посилання у резолютивній частині вироку, колегія суддів уважає, що положення ст. 75 КК України судом першої інстанції застосовано як до покарання у виді позбавлення волі, так і до штрафу, що прямо суперечить вимогам закону.

За наведених обставин вирок Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 19.02.2025 в частині призначеного ОСОБА_7 покарання підлягає скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень і особі обвинуваченого внаслідок м`якості, з ухваленням в цій частині нового вироку, на виконання положень ст. 420 КПК України, діючи в межах повноважень, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 407 КК України.

Керуючись ст. 404, п. 3 ч. 1 ст. 407, ст. 409, 413, 414, 418, 420, ч. 15 ст. 615 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 19 лютого 2025 року щодо ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 289, ч. 1 ст. 125 КК України, скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за:

- ч. 1 ст. 289 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі;

- ч. 1 ст. 125 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі та штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим строком в 1 (один) рік та покласти обов`язки, передбачені пунктами 1, 2 частини 1 статті 76 КК України, а саме:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

На підставі ч. 3 ст. 72 КК України покарання у виді штрафу в сумі 850 грн виконувати самостійно.

У решті вирок Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 19 лютого 2025 року залишити без змін.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців в порядку, передбаченому ст. 426 КПК України.

Головуючий

Судді