Провадження №1-кп/127/865/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,

сторони захисту: адвоката ОСОБА_4 , обвинуваченої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 12 кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.06.2023 за № 0000483, за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Калинівки Вінницької області, громадянки України, з середньою освітою, працюючої помічником оператора ТОВ «Аграна-Фрут», заміжньої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше несудимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 125 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

19.06.2023 близько 00.00 год на території автозаправної станції «Амік енергія» по вул. Київська, 180 у м. Вінниці ОСОБА_5 спільно з невстановленими особами розпивала спиртні напої та через деякий час до них приєдналась ОСОБА_6 .

Під час спільного розпивання спиртних напоїв між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 виникла сварка, яка переросла у бійку, яка через деякий час припинилась.

У подальшому близько 00.30 год ОСОБА_5 та ОСОБА_6 попрямували до місця проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 , під час чого ОСОБА_6 була зупинена працівниками поліції за порушення комендантської години, а ОСОБА_5 продовжила рух та близько 04.00 год сама прибула до місця проживання ОСОБА_6 , де очікувала на останню, оскільки хотіла продовжити з`ясування стосунків.

Близько 05.00 год 19.06.2023 ОСОБА_6 прийшла до місця свого проживання, де на неї очікувала ОСОБА_5 і між ними продовжилась сварка. Під час цієї сварки у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 .

Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 19.06.2023 близько 05.00 год, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, в приміщенні кухні зазначеного вище помешкання взяла зі столу в руку кухонний ніж та, діючи умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, хаотично нанесла удари в шию, по тулубу та ногах ОСОБА_6 .

Внаслідок таких дій ОСОБА_5 у ОСОБА_6 виникли тілесні ушкодження у вигляді саден на задній поверхні шиї зліва, на задній поверхні лівого плечового суглобу, на задній поверхні лівого ліктьового суглобу, на передній поверхні правого плечового суглобу, на передній поверхні правого колінного суглобу, на передній поверхні лівого колінного суглобу, синців на передній поверхні лівого плеча, на передній поверхні правого стегна, на передній поверхні правого колінного суглобу, на передній поверхні лівої гомілки, які належать до легких тілесних ушкоджень; а також рани в потиличній ділянці зліва з переходом на задню поверхню шиї, синця та рани в ділянці лівої грудної залози в нижньому зовнішньому квадраті, рани на задній поверхні лівого плечового суглобу, на передній поверхні лівого плеча, на зовнішній поверхні лівого стегна, на внутрішній поверхні правої гомілки, які належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Обвинувачена ОСОБА_5 у судовому засіданні винуватість у вчиненні правопорушення визнала та суду пояснила, що з потерпілою вона знайома через її дітей, вони періодично бачились. Дату вона не пам`ятає, вона мала протягом 3-х днів доглядати за дитиною потерпілої, однак потерпіла фактично була відсутня близько 10 днів, тому вони посварились.

На заправці між нею та потерпілою виникла сварка через дітей: потерпіла не відповідала на її дзвінки, тому вона пішла до потерпілої додому, де їй повідомили, що потерпіла на заправці, тому вона пішла на заправку, однак потерпіла сказала, що діти вдома. Вона пішла до потерпілої додому, по дорозі її зупинила поліція, але потім відпустила. Вона прийшла до потерпілої додому, де подруга останньої повідомила, що діти спали, тому вона з цією подругою пішла на кухню, де вона говорили. У подальшому, прийшла потерпіла, зайшла на кухню і почала агресувати до неї, схопила ніж та приставила його до її шиї, сказала, що може зробити все, що завгодно. Діти почали просипатись від крику подруги потерпілої ОСОБА_7 .

Потерпіла заспокоїлась, сказала, що відпускає її. Однак, коли вона почала одягати дітей, потерпіла схопила її за волосся і між ними розпочалась бійка. Вона не пам`ятає, як ніж опинився у неї в руці, вона почала ним махати, вона не бачила, куди наносила удари потерпіла тримала її за волосся. Потім у потерпілої пішла кров і остання її відпустила.

Вони почали говорити з потерпілою, в приміщення зайшли патрульні, які наказали їй лягти на підлогу. Побачивши поліцію, потерпіла почала кричати, що вона (обвинувачена) намагалась вбити потерпілу. Після її затримання вона пройшла освідування, в ході якого виявили тілесні ушкодження.

Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що дату вона не пам`ятає, до неї приїхала знайома з Донецької області ОСОБА_8 вона пішла у своїх справах, а ОСОБА_9 залишилась з дітьми. Ввечері вона прийшла додому, але закінчились стіки для паління, тому вона пішла на заправку, де зустріла знайомих, у тому числі й обвинувачену, діти якої були у неї (потерпілої) вдома. Між нею та обвинуваченою виник конфлікт, в ході якого вони поштовхались, а потім вона (потерпіла) пішла додому. Коли вона прийшла додому, з кухні вийшла обвинувачена, яка почала висувати до неї претензії. Вона почала виганяти обвинувачену з дому та швирнула їй взуття. Після цього вона пішла у кімнату, відкрила шафу, а коли повернулась, обвинувачена накинулась на неї з ножом. Вона (потерпіла) зачепилась і впала, після чого обвинувачена почала наносити їй удари, а вона відбиватись. Вона (потерпіла) почала говорити з обвинуваченою, тому та зупинилась, однак ніж тримала в руці. Вона намагалась встати, але у неї почало паморочитись в голові, тому вона по стінці дійшла до ванної.

Коли приїхала поліція, обвинувачена почала агресивно поводитись до поліції.

Вона відмовилась від госпіталізації, оскільки її подруга мала їхати до Одеси.

Ініціатором розмови на заправці була обвинувачена.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні пояснив, що він патрульний. Надійшло повідомлення про бійку на Київській. Приїхавши на виклик, на вулиці вони побачили заявницю, з якою зайшли до квартири, де біля дверей кімнати побачили обвинувачену. Вони також побачили плями крові на підлозі. Також вийшла потерпіла, яка була у крові.

Вони запитали, що сталось, на що жінки відповіли, що все добре. Заявниця сказала, що вона викликала швидку допомогу, а вони СОГ. Потім приїхав ще один наряд. Між потерпілою та обвинуваченою виникла перепалка, хоча обвинувачена спочатку поводилась спокійно. В ході конфлікту обвинувачена погрожувала потерпілій, тому вони тримали обвинувачену, хоча та намагалась вириватись, тому вони поклали її на підлогу. Обвинувачена заспокоїлась, але потім знов підірвалась та кинулась на потерпілу, однак впала і розбила голову. Тому вони одягнути обвинуваченій кайданки.

Швидка допомога госпіталізувала потерпілу, а обвинуваченій лише перев`язали голову.

У ході конфлікту обвинувачена погрожувала потерпілій. Конфлікт виник через дітей, але точно не пам`ятає.

Від обвинуваченої вони одразу почули запах алкоголю, від потерпілої запаху спочатку не чули, однак остання повідомила, що вживала алкоголь. Кров вони побачили у коридорі та центральній кімнаті.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні пояснив, що надійшов виклик про бійку в квартирі. Вони приїхали на місце виклику, зустріли ОСОБА_7 , яка сказала, що у квартирі дві жінки, в одної з яких кров. Вони зайшли до квартири та побачили двох жінок, однак з яких була у крові. Потерпіла сказала, що тілесні ушкодження нанесла ОСОБА_12 .

Спочатку обвинувачена поводилась нормально, але потім почала поводитись агресивно і намагалась вчинити бійку з потерпілою, тому вони зупинили обвинувачену та одягнули їй кайданки. Вона лежала на підлозі та багато чого говорила. Падаючи, обвинувачена пошкодила голову.

Обидві жінки були у стані алкогольного сп`яніння.

У квартирі також були малолітні діти.

Кров вони бачили у приміщенні та на потерпілій. ОСОБА_7 сказала, що частково витерла кров. Вони описом не займались, він перебував біля обвинуваченої, а огляд проводили працівники СОГ. Ніж був на кухні й про нього говорила ОСОБА_7 .

Причину сварки він не пам`ятає, можливо, щось пов`язане з дітьми.

Свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні пояснила, що вона працювала на АЗС по вул. Київській в м. Вінниці. Двері у приміщення АЗС зачиняються о 22-й год, після чого вона на вулицю не виходить. Тому вона не може повідомити, чи був якийсь конфлікт біля заправки. Поліція у неї запитувала, чи не знає вона обвинувачену та потерпілу. Вона повідомила, що чула крики на вулиці, однак вона не мала права виходити з приміщення заправки.

Свідок ОСОБА_14 у судовому засіданні пояснила, що була бійка між обвинуваченою та потерпілої, в ході якої потерпіла отримала тілесні ушкодження. Вона на той час була у квартирі потерпілої, також були три дитини потерпілої, її дитина та дитина обвинуваченої.

Близько 4-ї ранку обвинувачена прийшла до помешкання потерпілої, щоб очікувати на останню, оскільки вони побились на АЗС. Про бійку повідомила обвинувачена. Потерпіла прийшла на початку шостої ранку, обвинувачена та потерпіла побачили одна одну і знов почали бійку. Вони в той час перебували у коридорі, а вона (свідок) у кімнаті й самої бійки не бачила. Потерпіла завалила обвинувачену, після чого почала бити останню. Вона розборонила їх, після чого обвинувачена побігла на кухню за ножом, а потім накинулась на потерпілу. Побачивши, що обвинувачена біжить до потерпілої з ножом, вона забрала дітей на вулицю. Вона побачила, як обвинувачена почала тикати ножом у потерпілу та наносити хаотичні удари, не прицільно.

Поліція приїхала приблизно через 5 хв після виклику, вона зайшла у квартиру разом з поліцією. Вони побачили в коридорі кров, потерпіла стояла біля комоду в кімнаті, а обвинувачена побігла в сторону кухні. Коли вони зайшли у квартиру, потерпіла та обвинувачена вже не бились. Однак, обвинувачена почала кричати до потерпілої, тому поліція одягнула на обвинувачену кайданки, оскільки обвинувачена накинулась на потерпілу і поліція їх розбороняла.

Свідок ОСОБА_15 у судовому засіданні пояснила, що потерпіла колись жила у сусідній квартирі, але вона стосунків з потерпілою не підтримувала. Про сварку їй практично нічого не відомо. Подія мала місце близько 5-ї ранку влітку було шумно, звуки сварки, а потім вона почула, як побігли діти. Вона відчинила двері й до неї забігла схвильована дитина, сказала, що мати посварилась. Дитина випила воду і сказала, що піде до тьоті.

Приїзду поліції вона не бачила. Потім працівники поліції запросили її вийти на вулицю, швидка допомога вже була.

Про відносини між обвинуваченою та потерпілою їй нічого не відомо. Хто викликав поліцію вона також не знає. Під час сварки вона почула біля дверей, як чоловік диктував дані, тому зрозуміла, що хтось викликає поліцію.

Суд відповідно до частини третьої статті 26 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) дослідив і інші докази, клопотання про дослідження яких було заявлене сторонами кримінального провадження, а саме:

-протокол огляду місця події від 19.06.2023, відповідно до якого у період часу з 06.43 по 07.40 год оглянута квартира АДРЕСА_3 , а також прилегла до будинку територія, описана обстановка у помешканні, місця виявлення слідів речовини бурого кольору (далі РБК), кухонного ножа зі слідами РБК);

-виписку № 19363 з медичної карти на ім`я ОСОБА_6 , згідно з якою в останньої виявлені колото-різані рани волосяної частини голови, шиї, плеча, лівої молочної залози, лівого стегна, правої гомілки, а також констатований факт перебування у стані алкогольного сп`яніння;

-протокол затримання від 19.06.2023, відповідно до якого о 13.30 год ОСОБА_16 була затримана у зв`язку з підозрою на вчинення злочину, зі змісту зауважень захисника випливає, що ОСОБА_16 фактично була затримана о 7-й год;

-висновок експерта № 446 від 27.06.2023, згідно з яким у ОСОБА_16 виявлені тілесні ушкодження: синець та поверхнева рана в потиличній ділянці; синці в потиличній ділянці зліва, в тім`яній ділянці справа, на задній поверхні правого плечового суглобу, в проекції ості правої лопатки, на передній поверхні правого плечового суглобу, на задній поверхні лівого плечового суглобу, на задній поверхні правого передпліччя, на бічній поверхні грудної клітки справа по середній пахвинній лінії в проекції 6-7-го ребер, на лівому плечі, на задній поверхні правого плеча, на передній поверхні правого стегна, на передній поверхні правого колінного суглоба з переходом на праву гомілку, в нижньому квадраті лівої сідниці, в нижньому зовнішньому квадраті правої сідниці; синець та садно на правій щоці; садна на задній поверхні правого ліктьового суглоба, на задній поверхні лівого плеча, на зовнішній поверхні правого стегна, на долонній поверхні правої кисті, на долонній поверхні лівої кисті, на тильній поверхні 3-5 пальців правої кисті в проекції дистальних фаланг, на тильній поверхні 5-го пальця лівої кисті в проекції дистальної фаланги; які відносяться до легких тілесних ушкоджень, виникли від травматичної дії (удар, тертя) тупого твердого предмета (предметів), індивідуальні чи групові особливості якого (яких) не відобразились у властивостях тілесних ушкоджень; давністю утворення відповідають терміну, вказаному в постанові про призначення експертизи 19.06.2023; характер і локалізація тілесних ушкоджень у ОСОБА_16 не виключає можливості їх утворення внаслідок боротьби і/або самозахисту;

-висновок експерта 450/451 від 27.06.2023, відповідно до якого у ОСОБА_6 були виявлені тілесні ушкодження: рана в потиличній ділянці зліва з переходом на задню поверхню шиї (синець та рана в ділянці лівої грудної залози в нижньому зовнішньому квадраті, рани на задній поверхні лівого плечового суглобу, на передній поверхні лівого плеча, на зовнішній поверхні лівого стегна, на внутрішній поверхні правої гомілки; садна на задній поверхні шиї зліва, на задній поверхні лівого плечового суглобу, на задній поверхні лівого ліктьового суглобу, на передній поверхні правого плечового суглоба, на передній поверхні правого колінного суглоба, на передній поверхні лівого колінного суглоба; синці на передній поверхні лівого плеча, на передній поверхні правого стегна, на передній поверхні правого колінного суглоба, на передній поверхні лівої гомілки; давністю утворення відповідають терміну 19.06.2023, за степенем тяжкості належать: рана в потиличній ділянці зліва з переходом на задню поверхню шиї, синець та рана в ділянці лівої грудної залози в нижньому зовнішньому квадраті, рани на задній поверхні лівого плечового суглоба, на передній поверхні правого плеча, на зовнішній поверхні лівого стегна, на внутрішній поверхні правої гомілки до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, виникли від травматичної дії гострого предмета (предметів), що має колюче-ріжучі та ріжучі властивості; садна на задній поверхні шиї зліва, на задній поверхні лівого плечового суглоба, на задній поверхні лівого ліктьового суглоба, на передній поверхні правого плечового суглоба, на передній поверхні правого колінного суглоба, на передній поверхні лівого колінного суглоба; синці на передній поверхні лівого плеча, на передній поверхні правого стегна, на передній поверхні правого колінного суглоба, на передній поверхні лівої гомілки легких тілесних ушкоджень, виникли від травматичної дії (удар, тертя) тупого твердого предмета (предметів); характер і локалізація тілесних ушкоджень у ОСОБА_6 не виключає можливості утворення їх внаслідок боротьби і/або самозахисту;

-висновок експерта № 249 від 07.07.2023, згідно з яким в плямах на джинсах та лівому босоніжку, вилучених у ОСОБА_16 , встановлена наявність крові людини групи А з ізогемаглютинином анти-В, що не виключає походження її від ОСОБА_6 ; в плямах на футболці, вилученій у ОСОБА_16 , встановлена наявність крові людини групи О з ізогемаглютининами анти-А та анти-В, що не виключає походження її від ОСОБА_16 ; в плямах на джинсах, вилучених у ОСОБА_16 , та змиві з її рук встановлена наявність крові людини, при серологічному дослідження якої встановлені антигени А та Н, якщо кров у вказаних об`єктах походить від однієї людини, то нею могла бути людина з групою крові А з ізогемаглютинином анти-В та супутнім антигеном Н, якщо ж кров у вказаних об`єктах походить від двох або декількох осіб, тобто є змішаною, то ними могли бути люди з групами крові А з ізогемаглютинином анти-В, А з ізогемаглютинином анти-В та супутнім антигеном Н, О з ізогемаглютинином анти-А і анти-В, що не виключає походження її як від ОСОБА_16 , так і від ОСОБА_6 ; в плямах на футболці та правому босоніжку, вилучених у ОСОБА_16 , встановлена наявність крові людини, при визначенні групової належності якої встановлений антиген А, таким чином, кров у вказаних об`єктах може відноситись до групи А з ізогемаглютинином анти-В, що не виключає походження її від ОСОБА_6 або від будь-якої іншої особи з такою ж групою крові;

-висновок експерта № 139 від 19.07.2023, відповідно до якого при дослідженні піднігтьового вмісту правої руки ОСОБА_16 встановлена наявність крові людини, статева належність виявлених слідів крові не встановлена в зв`язку з відсутністю клітинних елементів крові в мікропрепаратах зі збереженими, придатними для цитологічного дослідження ядрами, при визначенні групової належності виявлений антиген А, що визначає А (ІІ) групу крові ізосерологічної системи АВО, таким чином, виявлені сліди крові можуть походити від будь-якої особи (осіб) з групою крові А (ІІ) у тому числі й від ОСОБА_6 ; також при дослідженні були виявлені епітальні клітини людини, розміщені ізольовано та у вигляді багатошарових пластів, статева належність яких не встановлена у зв`язку з відсутністю в збережених, придатних для цитологічного дослідження ядрах епітеліоцитів відповідних статево-специфічних ознак; при визначенні групової належності виявлених епітальних клітин був виявлений антиген Н, що визначає О (І) групу ізосерологічної системи АВО, таким чином, виявлені епітальні клітини можуть походити від будь-якої особи (осіб) з групою крові О (І), в тому числі і від ОСОБА_16 (за рахунок антигену Н); при дослідженні піднігтьового вмісту лівої руки ОСОБА_16 наявність крові не встановлена, виявлені епітальні клітини людини та багатошарові пласти епітальних клітин жіночої генетичної статі, при визначенні групової належності яких був виявлений антиген Н, що визначає О (І) групу крові ізосерологічної системи АВО, таким чином, виявлені епітальні клітини можуть походити від будь-якої жінки (жінок) з групою крові О (І), в тому числі й від ОСОБА_16 (за рахунок антигену Н);

-висновок експерта № СЕ-19/102-23/11482-Д від 27.06.2023, згідно з яким на поверхнях ножа, який вилучений 19.06.2023 за адресою: АДРЕСА_2 , слідів папілярних узорів рук (слідів пальців та долонних поверхонь) не виявлено;

-лист за підписом начальника управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_17 від 27.06.2023 за № 1361/25/01-2023, відповідно до якого повідомлення, які надійшли на номер екстренної комунікації поліції «102» про бійку з ножом за адресою: вул. Київська, 140 надходили з номерів (0432)-56-65-01 о 06.01 від заявниці, яка назвалась ОСОБА_14 , НОМЕР_1 о 07.16 та НОМЕР_2 о 07.17 з органів охорони здоров`я;

-лист за підписом директора КНП «Територіальне медичне об`єднання «Вінницький обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф Вінницької обласної ради» ОСОБА_18 від 26.06.2023 за № 06/874, згідно з яким 19.06.2023 о 06.12 в центральну оперативну диспетчерську надійшов виклик з телефонного номеру НОМЕР_3 від працівників поліції до невідомої, якою після виїзду бригади екстренної медичної допомоги виявилась ОСОБА_6 , виклик обслуговувала бригада ЕМД № 23;

-висновок експерта № 143 від 19.07.2023, відповідно до якого при дослідженні клинка ножа, вилученого під час ОМП 19.06.2023, встановлена наявність крові людини, статева належність виявлених слідів крові не встановлена в зв`язку з відсутністю в мікропрепаратах клітин елементів крові зі збереженими та придатними для цитологічного дослідження ядрами; при визначенні групової належності виявлених слідів крові був виявлений антиген А, що визначає А (ІІ) групу крові ізосерологічної системи АВО, що не виключає походження слідів крові від будь-якої особи (осіб) з групою крові А (ІІ), в тому числі і від ОСОБА_6 (за рахунок антигену А); в ділянці основи клинка, в місці прикріплення руків`я, виявлено 5 волокон, схожих з волоссям чорного кольору;

-протокол проведення слідчого експерименту від 21.07.2023, згідно з яким у період часу з 11.23 по 11.41 год ОСОБА_6 розповіла, яким чином ОСОБА_16 нанесла їй тілесні ушкодження за допомого ножа;

-протокол огляду предмета від 24.08.2023, відповідно до якого у період часу з 14.40 по 14.54 год оглянутий файл із аудіозаписом тривалістю 01.03 хв на спецлінію «102»;

-протокол огляду предмета від 24.08.2023, згідно з яким у період часу з 15.00 по 15.15 досліджений аудіозапис розмови між операторами «102» та «103» тривалістю 22 секунди.

Аналізуючи показання обвинуваченої, потерпілої, свідків, надані суду докази у їх сукупності, суд дійшов до такого висновку.

За результатами судового розгляду суд встановив, що 19.06.2023 близько 05.00 год в приміщенні квартири АДРЕСА_4 ОСОБА_5 за допомогою кухонного ножа нанесла ОСОБА_6 тілесні ушкодження.

Обвинувачена в судовому засіданні зазначеної обставини не оспорювала, однак зазначила, що нанесла потерпілій тілесні ушкодження за допомогою ножа у зв`язку з тим, що потерпіла після сварки між ними схопила її за волосся і не відпускала. Зауважила, що вона наносила удари хаотично, не прицільно саме з метою самозахисту. Разом з тим, потерпіла в судовому засіданні такі показання обвинуваченої спростувала і зазначила, що коли вона прийшла додому, обвинувачена перебувала у її (потерпілої) помешканні, тому вона почала виганяти обвинувачену з дому. У подальшому вона пішла до кімнати, а коли повернулась до коридору, обвинувачена накинулась на неї з ножом. Суд враховує, що як обвинувачена, так і потерпіла в судовому засіданні здійснили посилання на те, що цьому конфлікту в помешканні потерпілої передував конфлікт між ними на автозаправній станції. Також обвинувачена в судовому засіданні зауважила, що пішла до помешкання потерпілої, оскільки розмова з потерпілою була не завершеною, а також у зв`язку з тим, що у помешканні потерпілої була її дитина. Суд також враховує, що свідок ОСОБА_14 у судовому засіданні зазначила, що вона перебувала у помешканні потерпілої, куди близько 4-ї год прийшла обвинувачена, повідомила про конфлікт між нею та потерпілою на АЗС і сказала, що очікуватиме на потерпілу. Також свідок зазначила, що після повернення потерпілої додому між потерпілою та обвинуваченою одразу почалась бійка, в ході якої потерпіла повалила обвинувачену і почала її бити. Свідок зауважила, що вона розборонила потерпілу та обвинувачену, після чого обвинувачена побігла на кухню за ножом, з яким накинулась на потерпілу. Саме тому свідок, як слідує з її показань, забрала дітей та вибігла з ними на вулицю.

Такі показання свідка ОСОБА_14 узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які в судовому засіданні зауважили, що після приїзду на місце виклику вони виявили потерпілу та обвинувачену. Спочатку потерпіла та обвинувачена поводились спокійно, але обвинувачена періодично агресувала до потерпілої, а у подальшому намагалась знов вчинити бійку. З метою попередження вчинення будь-якого протиправного діяння до обвинуваченої були застосовані кайданки.

Тому, суд вважає слушними застереження потерпілої та зазначених свідків в частині того, що після припинення бійки між потерпілою та обвинуваченою, яку зупинила свідок ОСОБА_14 потенційна небезпека для обвинуваченої була відсутня.

Вирішуючи питання щодо правової кваліфікації діяння обвинуваченої, а також направленості її умислу під час спричинення потерпілій тілесних ушкоджень, суд вважає за доцільне зауважити таке.

У постанові від 29.10.2020 (справа № 263/15874/17) Верховний Суд (далі ВС) зазначив, що з об`єктивної сторони злочин, передбачений частиною другою статті 121 Кримінального кодексу України (далі КК), характеризується суспільно небезпечними, протиправними діяннями та двома суспільно небезпечними наслідками, що настали: первинні тяжкі тілесні ушкодження, похідні смерть. При цьому тяжкі тілесні ушкодження і смерть потерпілого перебувають у причинному зв`язку між собою та із вчиненим суспільно небезпечним діянням. Суб`єктивна сторона цього злочину характеризується двома формами вини умислом щодо суспільно небезпечного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження і необережністю щодо настання смерті потерпілого.

Разом із цим, як зазначив ВС у згаданій постанові, питання про умисел вирішується виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події, їх стосунки.

У постанові від 09.10.2018 (справа № 760/4968/15-к) ВС звернув увагу на те, що для з`ясування змісту та спрямованості умислу особи при дослідженні доказів необхідно виходити з сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Суд вказав, що визначити, які конкретні злочинні наслідки своїх дій передбачав винуватий і бажав їх настання, можна лише за ретельного аналізу складу вчиненого злочину і виявлення його елементів та всіх обставин справи. Порушення цієї вимоги породжує серйозні помилки щодо кваліфікації злочину.

А у постанові від 19.11.2019 (справа № 689/332/18) ВС зауважив, що розмежування умисного протиправного заподіяння іншій людині середньої тяжкості тілесних ушкоджень від необережного заподіяння таких ушкоджень здійснюється як за об`єктивною, так і суб`єктивною сторонами цих злочинів. Зміст інтелектуального та вольового критеріїв вини в зазначених злочинах із матеріальним складом зумовлюються усвідомленням особи характеру вчиненого діяння, передбаченням або свідомим припущенням його негативних наслідків та ставленням до них. Тому, на переконання ВС, у кримінальному провадженні має надати оцінку протиправній діяльності винуватої особи, оскільки незалежно від того, є умисел прямим чи непрямим, особа має нести відповідальність за фактично заподіяну шкоду.

У постанові від 15.06.2021 (справа № 570/1055/19) ВС нагадав, що відповідно до частини першої статті 36 КК необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту: охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи; суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в цій обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Визначення стану необхідної оборони в кожному конкретному випадку повинно оцінюватися судом із врахуванням всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення, підтверджених належними та допустимими доказами.

Хоча ці висновки були зроблені ВС у справах про заподіяння значно тяжчих тілесних ушкоджень, однак вважає їх прийнятними у цьому провадженні, оскільки у наведених судових рішеннях ВС вказував на необхідність встановлення спрямованості умислу під час заподіяння таких тілесних ушкоджень. Крім того, у постанові від 07.12.2021 (справа № 154/215/19) ВС звернув увагу на те, що особливістю злочину, вчиненого з перевищенням меж необхідної оборони, є специфіка його мотиву, а саме прагнення захистити інтереси особи, держави, суспільні інтереси, життя, здоров`я чи права того, хто обороняється, чи іншої особи від суспільно небезпечного посягання. Намір захистити особисті чи суспільні інтереси від злочинного посягання є визначальним мотивом не тільки у разі необхідної оборони, а й при перевищенні її меж. При цьому перевищення меж оборони може бути зумовлене й іншими мотивами, наприклад наміром розправитися з нападником через учинений ним напад, страхом тощо. Проте існування різних мотивів не змінює того, що мотив захисту є основним стимулом, який визначає поведінку особи, яка перевищила межі необхідної оборони. Мотивація дій винного при перевищенні меж необхідної оборони має бути в основному зумовлена захистом від суспільно небезпечного посягання охоронюваних законом прав та інтересів.

У разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії, як зазначив ВС, за своїми ознаками не становлять необхідної оброни, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах.

У постанові від 05.04.2018 р. (справа № 658/1658/16-к) ВС зазначив, що кваліфікація злочину кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.

У постанові від 12.06.2018 р. (справа № 712/13361/15) ВС звернув увагу, що обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засади змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений статтею 92 КПК, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

У постанові від 04.07.2018 р. (справа № 688/788/15-к) ВС зазначив, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Зокрема, у справах, в яких наявність та/або характер умислу має значення для правової кваліфікації діяння, суд у своєму рішення має пояснити, яким чином встановлені ним обставини справи доводять наявність умислу саме такого характеру, який є необхідним елементом складу злочину, і виключають можливу відсутність умислу або інший характер умислу.

Це питання, як зауважив ВС, має бути вирішене на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Аналогічний висновок зроблений ВС у постановах від 08.10.2019 (справа № 195/1563/16-к), 01.04.2020 справа (№ 750/11509/18), 21.01.2020 (справа № 754/17019/17), 16.09.2020 (справа № 760/23459/17).

Отже, аналізуючи надані суду докази у їх сукупності, наведені вище висновки ВС, суд вважає, що в судовому засіданні об`єктивними доказами не були встановлені підстави для ствердження про те, що обвинувачена під час заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень діяла у стані необхідної обороти. Суд дійшов до такого висновку, оскільки, як суд зазначав вище, наданими суду доказами підтверджена та обставина, що бійка між обвинуваченою та потерпілою після повернення останньої до її помешкання була зупинена. Відомості, які б свідчили про наявність об`єктивної небезпеки у цей час для обвинуваченої встановлені не були, натомість показання обвинуваченої про спробу потерпілої спричинити їй (обвинуваченій) тілесні ушкодження були спростовані за результатом судового розгляду. Тому, оцінюючи надані суду докази у їх сукупності, суд вважає, що в судовому засіданні об`єктивними даними не була підтверджена та обставини, що мотивація дій обвинуваченої була зумовлена захистом від суспільно небезпечного посягання охоронюваних законом прав та інтересів, тобто відвернення нападу та захист. Саме тому, як суд вже зазначив, правові підстави вважати, що обвинувачена під час нанесення потерпілій тілесних ушкоджень діяла у стані необхідної оборони відсутні. Натомість, аналіз наданих суду доказів у їх сукупності, свідчить, що діяння обвинуваченої характеризується саме наявністю умислу на спричинення шкоди здоров`ю потерпілій. Наведені дії, на переконання суду, були зумовлені саме наявністю суперечки між обвинуваченою та потерпілою. На підтвердження зазначеного висновку свідчить, на думку суду, те, що ні обвинувачена, ні її захисник в судовому засіданні не могли спростувати твердження сторони обвинувачення в частині того, що ОСОБА_5 схопила ніж зі столу в кухні саме з метою нанесення потерпілій тілесних ушкоджень. Хоча приписи Конституції України та кримінально-процесуального закону не зобов`язують сторону захисту доводити свою процесуальну позицію, натомість такий обов`язок покладений на сторону обвинувачення, однак суд вище вже наводив правові позиції ВС щодо стандарту доведення поза розумним сумнівом. На переконання суду, зазначений стандарт доведення був дотриманий у межах цього кримінального провадження. Саме тому, на переконання суду, в судовому засіданні підтверджений факт спричинення ОСОБА_5 умисних тілесних ОСОБА_6 .

За результатами проведеної судової експертизи встановлено, що внаслідок наведених дій обвинуваченої у потерпілої були виявлені легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, а також легкі тілесні ушкодження.

Саме тому суд вважає, що за результатами судового розгляду був доведений факт спричинення обвинуваченою ОСОБА_5 19.06.2023 близько 05.00 год в помешканні квартири АДРЕСА_3 потерпілій ОСОБА_6 легких тілесних ушкоджень, а також легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Саме тому суд вважає, що діяння ОСОБА_5 за цим фактом охоплюється складом кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 125 КК, за ознаками умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Вирішуючи питання щодо виду та міри покарання, необхідного і достатнього для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, суд враховує приписи статей 50, 65 КК, зі змісту яких випливає, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Саме на зазначені критерії призначення кримінального покарання звернув увагу ВС у постанові від 10.07.2018 (справа № 148/1211/15-к).

У постанові від 14.06.2018 (справа № 760/115405/16-к) ВС зазначив, що поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування статті 75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Аналогічний висновок ВС зробив і у постанові від 06.08.2020 (справа № 155/1064/18).

Загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Крім того, ВС у постанові від 09.10.2018 (справа № 756/4830/17-к) звернув увагу на те, що відповідно до статей 50 і 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у статті 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (стаття 12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у статті 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості кримінальних правопорушень, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Тобто поняття «особа обвинуваченого» вживається у тому ж значенні, що й у пункті 3 частини першої статті 65 КК поняття «особа винного».

Термін «явно несправедливе покарання» означає відмінність в оцінці виду та розміру покарання принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 3 постанови Пленуму ВСУ № 12 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Щире каяття це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину, або відшкодування заданих збитків чи усунення заподіяної шкоди.

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.

Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

При цьому, суд також враховує, що у постанові від 18.09.2019 (справа № 166/1065/18) ВС зазначив, що розкаяння передбачає, крім визнання факту скоєння злочину, ще й дійсне визнання власної провини, щирий жаль та осуд своєї поведінки.

Аналогічна правова позиція сформована у постанові ВС від 27.11.2019 (справа № 629/847/15-к).

Крім того, вирішуючи питання щодо виду та розміру покарання, необхідного і достатнього для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, суд враховує, що ВС у постанові від 17.04.2018 (справа № 298/95/16-к) зазначив, що у частині другій статті 65 КК встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання. Обов`язок доведення того, що менш суворий вид покарання або порядок його відбування є недостатнім, покладається на сторону обвинувачення.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 вчинила кримінальний проступок, винуватість у його вчиненні визнала, заперечуючи мотив вчинення інкримінованого їй діяння, однак надала суду чіткі та послідовні показання, під час досудового розслідування, як випливає з наданих суду матеріалів, активно сприяла розкриттю кримінального правопорушення, у вчиненому розкаялась. Згідно з наданими суду матеріалами ОСОБА_5 є особою раніше несудимою, на обліках в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, за місцем проживання скарг на останню не надходило. Крім того, суд враховує, що відповідно до наданих суду матеріалів на утриманні обвинуваченої перебувають п`ять малолітніх дітей.

Отже, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої, є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Вирішуючи питання щодо наявності в діях обвинуваченої обставин, що обтяжують її покарання, суд враховує таке.

Відповідно до положень статті 21 КК особа, яка вчинила кримінальне правопорушення у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин, підлягає кримінальній відповідальності. При цьому, згідно з пунктом 13 частини першої статті 67 КК вчинення кримінального правопорушення особою, що перебувала у стані алкогольного сп`яніння або у стані, викликаному вживанням наркотичних або інших одурманюючих засобів, при призначенні покарання визнається обставиною, яка обтяжує покарання.

Суд має право, залежно від характеру вчиненого кримінального правопорушення, не визнати будь-яку із зазначених у частині першій статті 67 КК обставин, за винятком обставин, зазначених у пунктах 2, 6, 6-1, 7, 9, 10, 12 такою, що обтяжує покарання, навівши мотиви свого рішення у вироку.

Згідно з висновком ВС, викладеним у постанові від 03.12.2019 (справа № 571/1436/15-к), факт перебування в стані алкогольного сп`яніння може встановлюватися шляхом дослідження всієї сукупності доказів, а не виключно медоглядом.

Обвинувачена в судовому засіданні не підтвердила і не заперечила факт її перебування у стані алкогольного сп`яніння. Разом з тим, з-поміж інших доказів прокурор надала суду довідку КНП « ЦТП «Соціотерапія» ВОР» № 442 від 19.06.2023, зі змісту якої випливає, що за результатом медичного огляду ОСОБА_16 19.06.2023 о 07.50 год в останньої встановлене алкогольне сп`яніння легкого ступеню, а саме 1,92 ‰, 1,97 ‰.

Отже, обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченої, є вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

З огляду на викладене, аналізуючи надані суду матеріали, відомості, що характеризують особу обвинуваченої, обставини, що пом`якшують та обтяжують її покарання, приписи статей 50, 65 КК, роз`яснення ВС, викладені у постанові від 17.04.2018, думки потерпілої щодо виду та міри покарання, суд дійшов до переконання, що покаранням, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, буде покарання, передбачене санкцією кримінального закону, у виді штрафу.

Суд дійшов до такого висновку, оскільки метою покарання згідно з приписами частини другої статті 50 КК є не тільки кара, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Суд також вважає за доцільне зауважити, що частиною першою статті 26 Кримінально-виконавчого кодексу України регламентовано, що засуджений зобов`язаний сплатити штраф у місячний строк після набрання вироком суду законної сили і повідомити про це кримінально-виконавчій інспекції за місцем проживання шляхом пред`явлення документа про сплату штрафу. Тому, зважаючи на приписи абзацу третього пункту 2 частини четвертої статті 374 КПК, згідно з якими у резолютивній частині вироку зазначаються у разі визнання особи винуватою, зокрема, початок строку відбування покарання, суд вважає за необхідне зазначити, що строк відбування кримінального покарання у виді штрафу слід рахувати саме з дня набрання вироком законної сили.

Згідно з абзацом третім пункту 2 частини четвертої статті 374 КПК у резолютивній частині вироку зазначаються у разі визнання особи винуватою, зокрема, початок строку відбування покарання. Тому суд вважає за необхідне зазначити, що строк відбування кримінального покарання у виді штрафу слід рахувати саме з дня набрання вироком законної сили.

Разом з тим, з наданих суду матеріалів випливає, що 19.06.2023 ОСОБА_5 була затримана за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 15, частиною першою статті 115 КК. У подальшому 20.06.2023 слідчим суддею до ОСОБА_5 був застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілодобово. Строк дії цієї ухвали складав 60 днів, починаючи з 21.06.2023. Надалі 18.08.2023 слідчим суддею застосований до ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту був продовжений в межах строку досудового розслідування, тобто до 20.09.2023. Кримінальне провадження надійшло до суду 22.09.2023 і за результатами підготовчого судового засідання 15.11.2023 за клопотанням прокурора до обвинуваченої був застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний період доби. Строк дії застосованого запобіжного заходу судом був неодноразово продовжений у загальному до 30.06.2024.

Отже, у період часу з 20.06.2023 по 20.09.2023 обвинувачена ОСОБА_5 перебувала під цілодобовим домашнім арештом, а з 15.11.2023 по 30.06.2024 домашнім арештом у певний період доби.

Відповідно до частини сьомої статті 72 КК домашній арешт зараховується судом у строк покарання за правилами, передбаченими в частині першій цієї статті, виходячи з такого їх співвідношення - три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

Однак частиною третьою статті 72 КК визначено, що основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

При цьому реченням першим частини п`ятої статті 72 КК визначено, що попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. Зі змісту речення другого частини п`ятої статті 72 КК випливає, що при призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» (далі Закон № 3352-XII) попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Зі змісту статті 3 Закон № 3352-XII випливає, що підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно до Кримінального і Кримінального процесуального кодексів України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом, рішення суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на прохання Міжнародного кримінального суду про тимчасовий арешт або про арешт і передачу, а також постанова прокурора, прийнята у випадках та порядку, передбачених статтею 615 Кримінального процесуального кодексу України.

Отже, як суд зазначив вище, ОСОБА_5 була затримана за підозрою у вчиненні злочину, однак у подальшому до неї був застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Процесуальне рішення про застосування до обвинуваченої ОСОБА_16 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, як випливає з наданих суду матеріалів, ухвалене не було. При цьому правила зарахування одного виду покарання до іншого виду регламентовані частиною першою статті 72 КК. Згідно з цими правилами зарахування покарання у виді штрафу до інших видів покарань не передбачене. Натомість частиною третьою статті 72 КК зроблене застереження, що покарання у виді штрафу при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно. Саме тому правові підстави для зарахування строку застосованого до обвинуваченої запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту до строку призначеного їй покарання відсутні.

Питання щодо речових доказів необхідно вирішити відповідно до положень статті 100 КПК. Разом з тим, з наданих суду матеріалів випливає, що на підставі ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 21.06.2023 на речові докази був накладений арешт, який потрібно скасувати.

Згідно з приписами частини другої статті 124 КПК процесуальні витрати необхідно покласти на обвинувачену.

Керуючись статтями 371, 373, 374 КПК, суд

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_5 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 125 Кримінального кодексу України та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Строк відбування призначеного покарання рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Речові докази:

- кухонний ніж з нашаруванням речовини бурого кольору, який приєднаний до матеріалів кримінального провадження, знищити;

- електронні носії інформації із записами викликів поліції, екстреної швидкої допомоги, копію карти виїзду бригади екстреної медичної допомоги, що приєднані до матеріалів кримінального провадження. залишити у справі.

Арешт, накладений на речові докази на підставі ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 21.06.2023, скасувати.

Стягнути зі ОСОБА_5 на користь держави 956 (дев`ятсот п`ятдесят шість) гривень витрат на залучення експертів.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Вінницький міський суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя: