Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області
Справа № 173/1037/25
Номер провадження1-кп/173/152/2025
13 травня 2025 року м. Верхньодніпровськ
Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченої ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Соколівка, Верхньодніпровського району, Дніпропетровської області, громадянки України, українки, з неповною середньою освітою, не заміжньої, офіційно непрацюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкаючої по АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 166 КК України,
Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 166 КК України, тобто у злісному невиконанні обов`язків по догляду за дитиною, що спричинило тяжкі наслідки.
ОСОБА_4 , будучи матір`ю малолітньої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , посягаючи на основні принципи суспільної моральності у сфері піклування про здоров`я дитини, усвідомлюючи можливість настання тяжких наслідків, але розраховуючи на їх відвернення, в період приблизно з 04.12.2024 по 14.12.2024 нехтувала своїми батьківськими обов`язками, всупереч вимогам ст. 51 Конституції України, ст.ст. 150, 155 Сімейного кодексу України, ст. ст. 10, 12 Закону України «Про охорону дитинства», відповідно до яких батьків зобов`язують виховувати дитину, доглядати за дитиною та сприяти всебічному її розвитку, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток.
Так, ОСОБА_4 , приблизно 04.12.2024 року перебуваючи за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , побачила, що її малолітня дитина ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 захворіла. В цей же день ОСОБА_4 , переконалась у тому, що її донька ОСОБА_4 має підвищену температуру тіла до 39 °С, млявість, сильну слабкість, маючи можливість звернутись до медичної установи або сімейного лікаря для своєчасного постановлення діагнозу та надання кваліфікованої медичної допомоги дитині, проігнорувала дану можливість та, не маючи відповідної медичної освіти, почала займатись самолікуванням своєї малолітньої доньки.
У період часу приблизно з 04.12.2024 року до 14.12.2024, ОСОБА_4 , спостерігаючи за станом здоров`я своєї малолітньої доньки ОСОБА_7 , бачила, що стан останньої то покращувався, то погіршувався, на тілі дитини з`являлись гематоми невідомого походження, однак все одно мати - ОСОБА_4 , за медичною допомогою дитині не зверталась.
14.12.2024 близько о 21.00 години стан ОСОБА_7 , яка знаходилась за місцем проживання за вказаною адресою вище, різко погіршився, за рахунок прогресуванням симптомів хвороби: ускладненням дихання, судомами. Спостерігаючи за цим, ОСОБА_4 викликала бригаду швидкої медичної допомоги, до приїзду якої намагалась самостійно проводити серцево-легеневу реанімацію своїй дитині. По приїзду бригади швидкої медичної допомоги 14.12.2024 року о 22 год. 29 хв. та огляді ОСОБА_7 було встановлено, що пульс в магістральних артеріях відсутній, дихання відсутнє, при аускультації легенів дихальні шуми відсутні, серцеві скорочення відсутні, зіниці розширені, на світло не реагують, на поверхні спини вже були трупні плями в стадії гіпостазу. Через невідомий час смерті дитини на момент приїзду бригади, парамедиком бригади швидкої медичної допомоги все одно проводились реанімаційні заходи, передбачені протоколом, які тривали близько 50 хв., але за цей час ознаки життя дитини не з`явилися, після чого була констатована біологічна смерть ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Встановлено, що ОСОБА_7 хворіла на набутий серозно-гнійний лептоменінгіт, що протікав з явищами гнійного тромбоваскуліту та серозно-гнійно-дексвамативної пневмонії, від якого і настала смерть. Будь-яких інших захворювань за даними медичної документації не встановлено. Головним фактором, який перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті дитини ОСОБА_7 , а саме - серозно-гнійного лептоменінгіту з гнійним тромбоваскулітом, є той факт, що не було своєчасного звернення за медичною допомогою. Смерті ОСОБА_7 можливо було уникнути в разі своєчасного виявлення патологічного стану (який встановлено при судово-медичному розтині) та надання їй своєчасної медичної допомоги.
Таким чином, ОСОБА_4 в тривалий період часу приблизно з 04.12.2024 по 14.12.2024 злісно ухилялась від виконання покладених на неї батьківських обов`язків, які полягали у догляді за дитиною та піклуванням про її здоров`я, що спричинило тяжкі наслідки у вигляді смерті її малолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні надійшов до суду з угодою між сторонами кримінального провадження прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченою ОСОБА_4 про визнання обвинуваченою ОСОБА_4 винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 166 КК України.
Обвинувачена ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого ст. 166 КК України визнала повністю, пояснила обставини кримінального правопорушення, заявила, що кваліфікацію своїх дій не оспорює, укладення угоди є добровільним, будь-яких заходів морального чи фізичного впливу до неї не застосовувалося, просила суд затвердити угоду про визнання винуватості між нею та прокурором.
Прокурор та захисник в підготовчому судовому засіданні також просили затвердити дану угоду про визнання ОСОБА_4 винуватості.
Вислухавши учасників судового засідання, дослідивши відповідні документи, необхідні для розгляду угоди, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди.
Судом встановлено, що під час досудового розслідування між сторонами кримінального провадження прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченою ОСОБА_4 , досягнуто та підписано угоду від 24 квітня 2025 року про визнання ОСОБА_4 винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 166 КК України, за змістом якої обвинувачена ОСОБА_4 беззастережно визнає свою вину у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, та наведені обставини вчинення цього кримінального правопорушення, сторони дійшли згоди щодо призначення обвинуваченій ОСОБА_4 покарання за вчинений нею злочин у виді позбавлення волі строком на три роки, із застосуванням ст. 75 КК України, а саме звільненням від відбування покарання з іспитовим строком, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
В угоді зазначені наслідки укладення та затвердження угоди, наслідки невиконання угоди.
Судом встановлено, що дана угода про визнання винуватості за своїм змістом та порядком укладення відповідає вимогам ст.ст. 468-470, 472 КПК України, відповідає закону України про кримінальну відповідальність за ст. 166 КК України, в тому числі щодо правової кваліфікації кримінального правопорушення та щодо узгодженого покарання у виді позбавлення волі та звільненням від відбування покарання з іспитовим строком. Шляхом вивчення документів кримінального провадження, опитування сторін, суд переконався, що укладення угоди є добровільним, тобто згідно з ч. 6 ст. 474 КПК України не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Також встановлено, що умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.
Крім цього, обвинуваченій роз`яснені положення ч.ч.4,6,7 ст. 474 КПК України, які їй зрозумілі, нею усвідомлено, що наслідком укладення та затвердження угоди є її відмова від здійснення прав, передбачених - абзацами першим та четвертим пункту 1 частини четвертої статті 474 КПК України, а саме права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення у вчиненні яких її обвинувачують, права допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на її користь, також усвідомлено, що наслідком укладення та затвердження угоди є обмеження її права на оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 та 424 цього Кодексу, а саме можливість оскарження вироку лише з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частиною четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди. Наслідки невиконання угоди обвинуваченій зрозумілі. Після таких роз`яснень обвинувачена просила затвердити угоду.
Щодо покарання, яке узгоджено сторонами, суд враховує, що ОСОБА_4 вчинила нетяжкий злочин, за місцем проживання характеризується посередньо, неодружена, не працює, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судима.
Обставиною, що пом`якшує покарання суд визнає щире каяття.
Обставини, що обтяжують покарання відсутні.
За таких підстав, суд вважає, що узгоджене сторонами покарання буде достатньою карою для обвинуваченої за вчинене кримінальне правопорушення, та сприятиме виправленню обвинуваченої, а також запобіганню вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
В той же час, враховуючи обставини, які характеризують особу обвинуваченої, а також конкретні обставини кримінального провадження, які в своїй єдності й сукупності знижують ступінь небезпечності особи для суспільства, суд погоджується, що від відбування покарання у виді позбавлення волі обвинувачену ОСОБА_4 необхідно звільнити з випробуванням згідно ст. 75 КК України та з покладанням на неї обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Таким чином, за наслідками розгляду угоди в підготовчому судовому засіданні під час судового провадження, суд, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону, врахувавши пояснення сторін кримінального провадження, доходить висновку про наявність правових підстав для прийняття рішення про затвердження угоди про визнання ОСОБА_4 винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 166 КК України та призначення узгодженого сторонами покарання з випробуванням.
Так як під час досудового розслідування запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_4 , не обирався і суд дійшов до висновку про можливість звільнення обвинуваченої від призначеного покарання з встановлення строку випробування та враховуючи, що під час розгляду справи обвинувачена не допускала ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суд не вбачає підстав для обрання запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_4 , при ухваленні вироку.
Цивільний позов не заявлений. Речові докази та судові витрати відсутні.
Керуючись ст.ст. 314, 373, 374, 474, 475 КПК України, суд
Затвердити угоду від 24 квітня 2025 року, укладену між прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченою ОСОБА_4 про визнання нею винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 166 КК України.
ОСОБА_8 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 166 КК України, призначивши узгоджене сторонами покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
Відповідно до вимог ст.ст. 75,76 КК України ОСОБА_4 від відбування покарання звільнити з іспитовим строком на два роки, поклавши на неї обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації за місцем проживання, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду через Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення виключно з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку після його проголошення негайно вручити прокурору та обвинуваченій.

Суддя ОСОБА_1