ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2025 року

м. Київ

справа № 128/4399/24

провадження № 51-1200км25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданнікасаційну скаргу прокурора на вирок Вінницького апеляційного суду від 09 січня 2025 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000200 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 11.10.2024 за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 рік і 6 місяців,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Вінницького районного суду Вінницької області від 05 листопада 2024 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст.309 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік. На підставі положень ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік.

Згідно з вироком ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за те, що він 17.09.2024, близько 15:00 (точного часу досудовим розслідуванням не встановлено), під час прогулянки по вулиці 1-ий км Хмельницького шосе 1-А, поблизу ТОВ «Епіцентр -К», що у с. Зарванці Вінницького району Вінницької області, на узбіччі дороги незаконно придбав психотропну речовину, обіг якої обмежено, амфетамін та незаконно зберігав його при собі без мети збуту.

В той же день близько 16:15 за адресою Вінницька область Вінницький район с. Зарванці, 1-ий км Хмельницького шосе, 1-А, працівниками поліції було зупинено ОСОБА_6 , який видав амфетамін, що відноситься до психотропних речовин, обіг яких обмежено, масою 1,2895 г.

Прокурор Вінницької окружної прокуратури, не погодившись із вироком місцевого суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати в частині призначення покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, ухвалити новий вирок, визнати винним ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 309 КК України й призначити йому покарання у виді 1 року і 7 місяців обмеження волі.

Також відповідно до положень ч. 4 ст. 70 КК України просив призначити ОСОБА_6 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 11.10.2024 більш суворим покаранням за цим вироком, у виді 1 року і 7 місяців обмеження волі, зарахувавши в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, покарання, відбуте частково за попереднім вироком.

Виром Вінницького апеляційного суду від 09 січня 2025 року було скасовано вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 05 листопада 2024 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання й ухвалено новий вирок, яким ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 309 КК України було призначено покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік і 7 місяців.

На підставі положень ч. 4 ст. 70 КК України ОСОБА_6 було призначено за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 11.10.2024 більш суворим покаранням за цим вироком у виді 1 року і 7 місяців обмеження волі, зарахувавши в строк покарання відбуте частково за попереднім вироком покарання.

Надалі ОСОБА_6 було звільнено на підставі положень ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

У решті вирок місцевого суду було залишено без зміни.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини справи, доведеність вини засудженого, кваліфікацію його дій, вид та розмір призначеного покарання за ч. 1 ст. 309 КК України, ставить питання про скасування вироку апеляційного суду щодо ОСОБА_6 у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції.

Вказує, що Вінницький апеляційний суду, ухвалюючи вирок щодо ОСОБА_6 , допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення та неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме положення статей 70, 75 КК України.

Зазначає, що, звільняючи засудженого від відбування призначеного остаточного покарання на підставі положень ст. 75 КК України, апеляційний суд фактично переглянув попередній вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 11 жовтня 2024 року, за яким ОСОБА_6 було призначено покарання у виді пробаційного нагляду, яке належало відбувати реально.

На думку прокурора, у цьому випадку, якщо суд дійшов висновку про необхідність призначення покарання за ч. 1 ст. 309 КК України у виді обмеження волі зі звільненням особи від його відбування з випробуванням з іспитовим строком, то мав на підставі положень ч. 4 ст. 70 КК України призначити покарання та вказати про самостійне виконання покарання, від відбування якого особу звільнено на підставі положень ст. 75 КК України за новим вироком, та реальне покарання у виді пробаційного нагляду, яке було призначене за попереднім вироком.

Вважає, що таке неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність фактично призвело і до невідповідності призначеного ОСОБА_6 покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, оскільки покарання у виді пробаційного нагляду мало б виконуватись самостійно, а не бути поглинутим призначеним покаранням за оскаржуваним вироком.

Ураховуючи викладене, вважає, що вирок апеляційного суду є необґрунтованим і підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.

Прокурором також подавалося доповнення до касаційної скарги від 26 травня 2025 року, при розгляді якого колегія суддів враховує, що вказане доповнення було подане прокурором за межами строку касаційного скарження. Суть доповнення фактично зводиться до додаткового посилання прокурора щодо обґрунтування доводів раніше поданої касаційної скарги на позицію, викладену в постанові ОП ККС ВС від 01 квітня 2024 року у справі № 183/6854/20.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор підтримала подану скаргу.

Іншим учасникам судового провадження були направлені повідомлені про дату, час та місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про його відкладення не надходило.

Мотиви Суду

Згідно з положеннями ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до змісту ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

У касаційній скарзі прокурор не оскаржує судові рішення у частині доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, за який його засуджено; кваліфікацію його дій за ч. 1 ст. 309 КК України, вид і розмір призначеного за цією частиною статті Особливої частини КК України покарання апеляційним судом.

При цьому в межах доводів касаційної скарги прокурора колегія суддів касаційного суду вважає, що апеляційний суд при призначенні ОСОБА_6 остаточного покарання допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Зокрема, вироком Вінницького апеляційного суду від 09 січня 2025 року ОСОБА_6 було засуджено за діяння, яке було вчинено 17 вересня 2024 року, тобто до ухвалення вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 11 жовтня 2024 року за ч. 1 ст. 309 КК України, яким його було засуджено до покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 рік і 6 місяців реально.

Приписами статті 70 КК України визначені підстави, порядок та межі призначення покарання за сукупністю злочинів.

Відповідно до частини 4 статті 70 КК України, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще й в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, остаточне покарання визначається за правилами, передбаченими частинами 1-3 цієї статті, тобто шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань. У такому випадку за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу, в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком.

При цьому, призначаючи покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі положень частини 4 статті 70 КК України, суд не вправі змінювати покарання, призначене попереднім (першим) вироком за окремий злочин. Він також не повинен ще раз призначати (дублювати) це покарання в новому (другому) вироку. У цьому разі діє юридична презумпція законності й обґрунтованості попереднього вироку, яку суд підтверджує, застосовуючи частину 4 статті 70 КК України.

Водночас призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі положень частини 4 статті 70 КК України має ряд особливостей, одна з яких полягає в тому, що в разі, коли особа засуджується до покарання, яке належить відбувати реально, а за наступним вироком звільняється від відбування покарання з випробуванням, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Оскільки вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 11 жовтня 2024 року за ч.1 ст. 309 КК України набрав законної сили і на момент призначення апеляційним судом остаточного покарання в цьому провадженні залишався незмінним, то ухвалене рішення про реальне відбування покарання за цим вироком зберігає свою законну силу.

Суд апеляційної інстанції під час постановлення вироку щодо ОСОБА_6 вказаних вимог не дотримався, що потягло за собою неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до висновку об`єднаної палати Касаційного кримінального суду від 01 квітня 2024 року (справа № 183/6854/20, провадження № 51-4885кмо23), якщо особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, за вироком суду було призначено покарання, яке ухвалено відбувати реально, а потім було встановлено, що вона винна ще й в інших кримінальних правопорушеннях, за які за новим вироком особі призначається покарання із застосуванням на підставі статті 75 КК України звільнення від відбування покарання з випробуванням, положення частини 4 статті 70 КК України щодо призначення остаточного покарання не застосовуються і кожний вирок - попередній, за яким особа має відбувати покарання реально, та новий, за яким її звільнено від відбування покарання з випробуванням, виконуються самостійно.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що при розгляді зазначеного провадження суд апеляційної інстанції допустився неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а тому вирок апеляційного суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду суду апеляційної інстанції необхідно врахувати наведене та ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення відповідно до вимог статей 370, 420 КПК України.

Тому, керуючись положеннями ст. ст. 412, 419, 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Верховний Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Вінницького апеляційного суду від 09 січня 2025 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3