Справа №463/5057/25
Провадження №1-кс/463/5063/25
У Х В А Л А

05 червня 2025 року Личаківський районний суд м. Львова

слідчий суддя - ОСОБА_1

за участі секретаря судових засідань - ОСОБА_2

представника скаржника - ОСОБА_3

в м. Львові,

у відкритому судовому засіданні розглянувши скаргу військової частини НОМЕР_1 на постанову старшого слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові про закриття кримінального провадження № 000233 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України

ВСТАНОВИВ:

Скаржник в/ч звернулася до слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова зі скаргою на постанову старшого слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові ОСОБА_4 від 17 травня 2025 року про закриття кримінального провадження № 000233 від 03.12.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.

В обґрунтування скарги зазначає, що в/ч НОМЕР_1 вважає, що постанова про закриття кримінального провадження містить необґрунтовані висновки, а твердження про відсутність у діянні солдата ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення є передчасним. З огляду на те, що обставини, які можуть свідчити про відсутність в діянні особи складу кримінального правопорушення повинні існувати на момент закінчення кримінального правопорушення. Натомість, отримане свідоцтво про хворобу, яке підтверджує придатність солдата ОСОБА_5 до військової служби у частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, начальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони, видано уже після моменту відмови від виконання бойового наказу командира військової частини НОМЕР_1 , тобто уже після закінчення вчинення ним кримінального правопорушення.

Указує, що відрядження з пункту постійної дислокації в район виконання завдань не свідчить про покладення на солдата ОСОБА_5 військових обов`язків, що протипоказані йому по стану здоров`я. Тому, посилання на проблеми зі здоров`ям (незважаючи, що станом на 18 жовтня 2024 року солдат ОСОБА_5 був визнаний придатним до військової служби) в жодному разі не може бути підставою для не виконання ним бойового наказу в умовах воєнного стану на території України.

Звертає увагу суду, що від виконання військовослужбовцями конституційних обов`язків, враховуючи перебування країни у воєнному стані, залежить майбутнє держави, її територіальна цілісність та незалежність. Натомість, постанова про закриття кримінального провадження створює прецеденти для подальшого безпідставного ухилення військовослужбовцями від виконання конституційних обов`язків та розуміння того, що за невиконання наказів командирів не настає жодної відповідальності.

Представник скаржника у судовому засіданні скаргу підтримала у повному обсязі, додатково просила врахувати хронологію подій, що передували невиконанням бойового наказу, з якої слідує, що солдат ОСОБА_5 на момент відмови від його виконання не мав на те законних підстав, покликання на стан здоров`я не підтверджуються медичною документацією та іншими доказами, що свідчить про наявність складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.

Суб`єкт оскарження в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 28 КПК України, яка передбачає, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки, а положеннями ч. 3 ст. 306 КПК України хоч і визначено, що розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, але наслідки неявки у судові засідання такої не визначено, слідчий суддя вважає, що скаргу слід розглянути за відсутності суб`єкта оскарження.

Заслухавши пояснення представника скаржника, дослідивши матеріали скарги та оглянувши матеріали кримінального провадження, приходжу до наступного висновку.

Так, на досудовому провадженні за п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України може бути оскаржено рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

З метою виконання завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України, прийняттю слідчим рішення про закриття кримінального провадження має передувати вжиття ним всіх можливих заходів у передбаченому цим Кодексом порядку для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Закриття кримінального провадження відповідно до положень Глави 24 КПК України є формою закінчення досудового розслідування, яке здійснюється внаслідок наявності обставин, що виключають кримінальне провадження, а тому рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження та оцінки слідчим всіх зібраних доказів, які стосуються цього провадження в сукупності.

Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень (ч. 2 ст. 9 КПК України).

Правова природа аналізованого виду оскарження процесуального рішення слідчого та прокурора передбачає необхідність перевірки не лише дотримання процесуального порядку закриття кримінального провадження посадовими особами органів досудового розслідування, а й підстав його закриття.

Відповідно до вимог ст. 110 КПК України постанова слідчого, дізнавача, прокурора повинна містити зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КПК України.

Тобто таке процесуальне рішення повинно відповідати фактичним обставинам, встановленим досудовим розслідуванням, зокрема, в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулась з метою захисту своїх прав та відповіді на всі поставлені нею питання, які обумовлюють відмову, зазначене є однією із гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Своєю чергою слідчий суддя, на якого КПК України покладено обов`язок здійснювати судовий контроль за дотриманням прав, свобод і інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, зобов`язаний перевірити законність прийнятої слідчим постанови.

Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.

Як вбачається із постанови старшого слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові ОСОБА_4 від 17 травня 2025 року, кримінальне провадження № 000233 від 03.12.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України закрите.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено на підставі повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України від 19.11.204 № 13062 вих. т.в.о. командира в/ч НОМЕР_1 (а.с. 4).

Так, слідчим суддею встановлено, що відповідно до Витягу із наказу № 159 від 25.06.2024 солдата ОСОБА_5 призваного по мобілізації призначено напосаду номера обслуги 3 зенітного ракетного взводу дивізіону, який прибув із В/ч НОМЕР_2 АДРЕСА_1 ; з 25 червня 2024 року зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення. Надано три дні з 25.06 по 27.06 2024 для приймання справ і посади (а.с. 32).

28.06.2024 згідно наказу № 162 солдата ОСОБА_5 вважають таким, що з 27.06.2024 справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою (а.с. 33).

Як слідує медичної характеристики ОСОБА_5 , останній 23.07.2024 отримав форму 100 із діагнозом: остеохондроз, спондилоартроз, спондилоартроз грудного і поперекового відділів хребта з вираженим больовим та м`язово-тонічним синдромами. Екструзії міжхребцевих диків L3-L4, L5-S1. Невралгії сідничних і стегнових нервів.

01.08.2024 огляд нейрохірурга ВМКЦ ЗР з діагнозом остеохондроз поперекового відділу хребта, протрузії МХД L3-L4.

06.09.2024 огляд невролога КАПД ВМКЦ ЗР м. Львів з діагнозом: остеохондроз, поперекового відділу, протрузії МХД L3-L4, L5-S1 у вигляді вертеброгенної люмбалгії. Призначено амбулаторне лікування та звільнення від фізичних навантажень терміном 10 днів.

17.09.2024 огляд невролога КАПД ВМКЦ ЗР м. Львів з діагнозом: вертеброгенна люмбалгія. Призначено амбулаторне лікування та звільнення від фізичних навантажень терміном 10 днів, тобто до 28.09.2024 (а.с. 43).

18.10.2024 командиром військової частини НОМЕР_1 видано бойовий наказ № 26 щодо вибуття військовослужбовців з пункту постійної дислокації в район виконання завдань в Донецькій області 18.10.2024 року. 18.10.2024 бойовий наказ було доведено до відповідного особового складу військової частини НОМЕР_1 , в тому числі до солдата ОСОБА_5 . Згідно списку особового складу, який убуває в район виконання завдань 18.10.2024 під № 18 числиться ОСОБА_5 18.10.2024 в умовах збройної агресії Російської Федерації проти України та дії воєнного стану в Україні, солдат ОСОБА_5 не виконав бойовий наказ. (а.с. 39).

За фактом відмови від виконання Бойового наказу у військовій частині проведено службове розслідування. Результати службового розслідування затверджені наказом командира військової частини НОМЕР_1 №1621-ОД від 05.11.2024. Службовим розслідуванням підтверджено факт невиконання солдатом ОСОБА_5 наказу. Законних причин для невиконання бойового наказу службовим розслідуванням не встановлено.

Із Акту службового розслідування № 47529 слідує, що в діях військовослужбовця ОСОБА_5 вбачаються ознаки військового кримінального правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена ч. 4 ст. 402 КК України «Непокора» (а.с. 24).

Службова характеристика на ОСОБА_5 , що міститься на а.с. 40 є посередньою.

Із пояснень ОСОБА_5 слідує, що останній 18.10.2024 близько 10:00 під час шикування особового складу зенітно ракетно-артилерійського дивізіону в/ч НОМЕР_1 не зміг виконати бойовий наказ командира в/ч від 18.10.2024 № 26 за станом здоров`я (а.с. 44). Вказане підтверджується зображеннями 1-4 протоколу огляду від 27.01.2025 цифрового носія інформації, на якому записаний відеозапис під назвою «наказ № 26 від 18.10.2024» (а.с. а.с. 66-67).

Аналогічними є пояснення, надані ОСОБА_5 , допитаним у якості свідка 24.01.2025, однак у них ОСОБА_5 додатково посилається на довідку ВЛК № 699 від 17.01.2025, якою його визнано придатним до служби у в/ч забезпечення ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони. З огляду на що, вважає, що у нього були поважні причини не виконати бойовий наказ (а.с. 58, а.с. 62-64).

Із відповіді на запит старшого слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_4 до військово-медичного клінічного центру Західного регіону від 25.12.2024 слідує, що ОСОБА_5 проходив медичний огляд ВЛК в КАПД ВМКЦ Західного регіону з 08.11.2024 по 13.01.2025; рішення ВЛК оформлене у вигляді Довідки ВЛК № 698 від 17.01.2025; зареєстровані також візити у КАПД ВМКЦ Західного регіону за 2024 рік у невропатолога 16.08.2024 (не з`явився), 06.09.2024, 17.09.2024, 05.11.2024 у дерматолога 18.10.2024, 05.11.2024 (а.с. 77).

03.12.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості за ознаками вчинення солдатом ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України (кримінальне провадження № 0002333).

Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається у разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

До такого висновку слідчий дійшов з огляду на результати слідства.

Зокрема, слідчий у постанові про закриття кримінального провадження виснував, що військовослужбовець не виконав бойове розпорядження командира в/ч НОМЕР_1 від 18.10.2024 № 26 у зв`язку із об`єктивних причин, а саме через стан його здоров`я, внаслідок чого у його діяннях відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.

Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, безпосереднього дослідження та оцінки слідчим доказів, які стосуються цього провадження в сукупності.

На переконання слідчого судді, органом досудового розслідування не дотримано вище зазначених вимог процесуального законодавства і зроблено помилковий висновок про наявність підстав для закриття кримінального провадження.

Підставою для закриття кримінального провадження стало свідоцтво про хворобу №699 від 17.01.2025 видане через 3 місяці з моменту відмови від виконання бойового наказу, відповідно до якого солдата ОСОБА_5 визнано придатним до служби у частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, начальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони. Однак, обставини, які можуть свідчити про відсутність в діянні особи складу кримінального правопорушення, повинні існувати саме на момент закінчення кримінального правопорушення, тобто 18.10.2024.

Натомість, отримане свідоцтво про хворобу від 17.01.2025 № 699 видане уже після відмови від виконання бойового наказу (тобто закінчення вчинення ним кримінального правопорушення), з огляду на що, не може враховуватися під час оцінювання наявності складу кримінального правопорушення.

Як встановлено слідчим суддею, вказане свідоцтво про хворобу було видано після спливу трьох місяців з моменту відмови від виконання бойового наказу командира військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_5 , тобто після закінчення кримінального правопорушення. На момент вчинення та закінчення діяння солдат ОСОБА_5 був визнаний придатним до військової служби. Отримане свідоцтво про хворобу (довідка військово-лікарської комісії) жодним чином не спростовує цей висновок.

Окрім того, саме по собі відрядження з пункту постійної дислокації в район зосередження підрозділів військової частини НОМЕР_1 не свідчить про покладення на солдата ОСОБА_5 військових обов`язків, що протипоказані йому згідно постанови ВЛК чи стану здоров`я.

Відповідно до ст. 60 Конституції України дозволено не виконувати лише явно злочинний наказ, яким бойове розпорядження визнано не було.

Пунктом 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначено, що начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.

За приписами п. 35 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку. Наказ повинен бути сформульований чітко і не може допускати подвійного тлумачення.

Під наказом розуміється одна з форм реалізації владних функцій, організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських обов`язків військової службової особи, змістом якої є пряма, обов`язкова для виконання вимога начальника про вчинення або невчинення підлеглим (групою підлеглих) певних дій по службі. Наказ завжди має бути конкретним.

Згідно з ч. 2 ст. 41 КК України наказ або розпорядження є законними, якщо вони віддані відповідною особою в належному порядку та в межах її повноважень і за змістом не суперечать чинному законодавству та не пов`язані з порушенням конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Алгоритм незгоди військовослужбовця із наказом у разі якщо такий вважається злочинним або небезпечним передбачає спочатку його виконання, а вже у подальшому повідомлення командира та подачу рапорту до вищестоящого керівництва з обґрунтуванням. В інакшому випадку самовільна відмова призводить до кримінальної відповідальності.

Крім того, окремої оцінки заслуговує той факт, що ОСОБА_5 28.06.2024 згідно наказу № 162 від 27.06.2024 справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою, а отже перед тим пройшов ВЛК і був визнаний придатним до військової служби.

Також, відповідно до пункту 6.1 розділу II Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402 визначено порядок направлення на медичний огляд військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби), а саме прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище, органами управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, прокуратурою, судом, начальниками гарнізонів, штатних ВЛК, військових лікувальних закладів за місцем лікування, військовими комендантами гарнізонів та військовими комісарами. Тому для направлення на ВЛК необхідно написати на ім`я командира військової частини. Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, будь-яких рапотрів ОСОБА_5 чи інших звернень до в/ч у період з 27.09.2024 по 18.10.2024 вони не містять.

Таким чином, слідчий суддя погоджується із доводами представника скаржника, що постанова про закриття кримінального провадження містить необґрунтовані висновки, а твердження про відсутність у діянні солдата ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення є передчасним.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України, слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

З врахуванням наведених вище обставин, слідчий суддя погоджується із доводами скаржника щодо того, що слідчим не перевірено та не встановлено всі обставини провадження у тому числі стан здоров`я ОСОБА_5 на момент відмови від виконання бойового наказу; не встановлено суб`єктивної сторони інкримінованого злочину.

Слідчий суддя звертає увагу, що відмова від виконання наказів командирів, непокора та інші подібні дії можуть породити в інших військовослужбовців впевненість про безкарність подібних дій, що негативно може вплинути на дисципліну у військових частинах та їхню боєздатність

Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Крім того, у п. 42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 у справі «Михалкова та інші проти України» розтлумачено, що за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана «гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції», що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про те, що висновки слідчого про відсутність в діянні складу кримінального правопорушення є передчасними, досудове розслідування проведено без встановлення всіх обставин кримінального правопорушення, а відтак постанову слід скасувати.

Керуючись вимогами ст.ст. 9, 284, 303, 306, 307, 372 Кримінального процесуального кодексу України, -

ПОСТАНОВИВ:

скаргу задовольнити.

Постанову старшого слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові про закриття кримінального провадження № 000233 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_6