КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/3955/23
Провадження № 1-кс/552/1855/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2025 м. Полтава

Слідчий суддя Київського районного суду м. Полтави ОСОБА_1 , за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчої ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 та його захисника адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчої СВ відділу поліції № 1 Полтавського РУП ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтава, українця, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, на утриманні малолітніх дітей не маючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

встановив:

Стислий виклад фактичних обставин та доводів клопотання.

Слідча звернулася з вказаним клопотанням, яке погоджено з прокурором в обґрунтування якого посилалася на те, що СВ відділу поліції № 1 Полтавського РУП ГУ НП в Полтавській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000355 від 06.07.2023, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч.2 ст. 190, ч. 1 ст.263 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , у період часу до 11 вересня 2025 року, більш точного часу встановити не представилося за можливе, у невстановленому слідством місці, в порушення вимог п. 1,2 ч. 13 «Визначення терміна та здійснення маркування», розділу 3 «Придбання, зберігання, перевезення, облік і використання вибухових матеріалів» Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої Наказом МВС України № 622 від 21.08.1998 де зазначено, що вибухові речовини - це хімічні сполуки чи суміші, здатні під впливом зовнішнього імпульсу до самопоширення з великою швидкістю хімічної реакції із утворенням газоподібних продуктів та виділенням тепла. До них належать амоніти, амонали, тротил, вибухові напівпродукти утилізації - порохи тощо. Усі вибухові матеріали повинні бути промарковані в умовах виробника, підприємства-споживача та містити особисту позначку майстра-підривника під час їх видавання останнім зі складу ВМ для проведення вибухових робіт. Керівники підприємств у триденний термін після проведення маркування чи його оновлення зобов`язані надавати інформацію про вище згадане до територіальних органів поліції, п. 1, 2, 3 ч. 14 «Придбання вибухових матеріалів», розділу 3 «Придбання, зберігання, перевезення, облік і використання вибухових матеріалів» Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої Наказом МВС України № 622 від 21.08.1998 де зазначено, що підставою для видачі дозволів на придбання вибухових матеріалів підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють вибухові роботи та виготовляють вибухові речовини, є клопотання керівників цих організацій. Наукові і учбові організації, які використовують вибухові матеріали або вироби з вибуховими матеріалами, на застосування яких у виробничих умовах немає дозволів органів Держпраці, можуть одержувати в органах поліції дозволи на придбання таких ВМ на підставі поданої заяви із зазначенням причин відсутності дозволу органу Держпраці, інших документів і відомостей, а також даних про те, до якої групи за ступенем небезпеки під час зберігання і перевезення належать ВМ, які купуються. Крім того, в заяві зазначаються експлуатаційні документи, у яких містяться вимоги щодо безпеки перевезення і зберігання зазначених вибухових матеріалів. Підприємство не має права передавати (продавати) ВМ іншому підприємству за відсутності в останнього дозволу на придбання вибухових матеріалів, виданого органами поліції, п. 1, ч. 15, розділу 3 «Зберігання вибухових матеріалів», Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої Наказом МВС України № 622 від 21.08.1998, де зазначено, що вибухові матеріали мають зберігатися в призначених для цієї мети приміщеннях і місцях (далі - місця зберігання ВМ), які відповідають встановленим НПАОП 0.00-7.08-07 вимогам. При цьому дозволяється зберігання вибухових матеріалів на спеціально призначених для цього складах Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формуваннях на підставі укладених з командуванням військових частин договорів за умови дотримання на цих об`єктах вимог Єдиних правил безпеки при підривних роботах, затверджених Держгіртехнаглядом України від 25 березня 1992 року, та цієї Інструкції, а також забезпечення доступу і контролю органів поліції та Держпраці. Організація зберігання ВМ повинна виключати їх втрату, а умови зберігання псування, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільні наслідки і бажаючи їх настання, без передбаченого законом дозволу придбав: корпус ручної осколкової гранати Ф-1, споряджений в середині, що відноситься до категорії вибухових пристроїв (боєприпасів); уніфікований запал ручної гранати модернізований УЗРГМ-2, що відноситься до категорії вибухових пристроїв (боєприпасів).

В подальшому, умисно, протиправно, без передбаченого законом дозволу, в порушення вказаних вище нормативно-правових актів, у період часу до 06 години 29 хвилини 11 вересня 2025 року, ОСОБА_5 , до виникнення нагоди щодо їх використання за цільовим призначенням, після незаконного придбання, без передбаченого законом дозволу незаконно зберігав вибухові пристрої та бойові припаси у приміщенні квартири за місцем свого фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 корпус ручної осколкової гранати Ф-1, споряджений в середині та уніфікований запал ручної гранати модернізований УЗРГМ-2.

Таким чином, за вчинення умисних дій, які виразились у незаконному придбанні та зберіганні бойових припасів без передбаченого законом дозволу, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України

11.09.2025 ОСОБА_5 , було затримано в порядку статті 208 Кримінально процесуального Кодексу України.

11.09.2025 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

За наведених обставин слідча просила застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. В обґрунтування вимог клопотання ствердила, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України. Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні останнім інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні взаємопов`язаними між собою доказами у сукупності, а саме: протоколом обшуку від 11.09.2025 за адресою: АДРЕСА_2 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_7 від 11.09.2025; протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 11.09.2025; довідкою про категорію вибухонебезпечності виявлених вибухових матеріалів №475 та №476; висновком експерта № СЕ-19/117-25/20198-ВТХ від 11.09.2025; іншими доказами в їх сукупності.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, і в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_5 покладається необхідність запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_5 не працює, походження його доходів невідоме, проживає не за місцем реєстрації, утриманців не має, а тому розуміючи невідворотність покарання, з метою уникнення відповідальності, підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування, прокуратури та суду.

Враховуючи викладене, слідча вважала, що стосовно ОСОБА_5 слід обрати запобіжний захід саме у виді тримання під вартою, оскільки інші (менш суворі) заходи не забезпечать виконання ним процесуальних обов`язків, передбачених чинним Кримінальним процесуальним кодексом України і його належної поведінки.

Позиція учасників судового провадження в засіданні суду.

Слідча та прокурор в судовому засіданні вказане клопотання підтримали з мотивів наведених у ньому та просили задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_9 заперечили щодо задоволення клопотання та просили застосувати щодо нього більш м`який запобіжний захід, вважали, що ризики наведені стороною обвинувачення необґрунтовані та не підтверджуються доказами. Вказали, що ОСОБА_5 надає допомогу матері та бабусі, та у разі обрання задоволення клопотання останні залишаться без допомоги, отже просили обрати запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту або тримання під вартою із визначенням альтернативного розміру застави у 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Заслухавши слідчого, прокурора, підозрюваного та його захисника, дослідивши матеріали клопотання слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Норми права, які застосував суд.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

В свою чергу, статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу, що передбачено ч.1 ст.183 КПК України.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Ці обставини, за приписами ст. 178 КПК України, визначаються через оцінку: 1) вагомості доказів для підозри; 2) тяжкості можливого покарання; 3) віку та стану здоров`я; 4) міцності соціальних зв`язків (місце проживання, наявність родини, утриманців тощо); 5) наявності місця роботи або навчання; 6) репутації; 7) майнового стану; 8) наявності судимостей; 9) дотримання умов запобіжного заходу; 10) наявності повідомлення про підозру у вчиненні іншого правопорушення; 11) розміру майнової шкоди чи доходу, вагомості доказів цього.

У практиці ЄСПЛ (п. 175 рішення у справі "Нечипорук і Йонкало проти України") термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Щодо обґрунтованості підозри, суд зауважує, що в матеріалах провадження наявні докази, які переконливо свідчать про її обґрунтованість, зокрема наступними матеріалами: витягом з ЄРДР від 06.07.2023 (а.с. 4-6), рапорту (а.с. 7), постанови про об`єднання матеріалів досудових розслідувань (а.с. 8-9), протоколу обшуку від 11.09.2025 (а.с. 10-16), протоколу допиту свідка (а.с. 17-20), постанови про призначення вибухо-технічної експертизи (а.с. 21-24), висновком експерта (а.с. 25-26), письмовими поясненнями (а.с. 27), вимогою (а.с. 28), протоколу допиту свідка (а.с. 29-35), протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину (а.с. 36-40), протоколом особистого обшуку затриманого та огляду речей, які знаходяться при ньому (а.с. 41), повідомленнмя про підозру, пам`яткою, свідоцтвом, ордером (а.с. 42-51), протоколом допиту підозрюваного (а.с. 52-53).

Вказані документи, на переконання слідчого судді, можуть свідчити про причетність ОСОБА_5 до попередньо інкримінованого йому кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, тобто підозри у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років. Ці докази на переконання суду пов`язують підозрюваного з подією кримінального правопорушення «поза розумним сумнівом».

Щодо доведеності наявних ризиків, то ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України. Відповідно до ст. 12 КК, вказане кримінальне правопорушення є тяжким злочином за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років.

Це може сприяти виникненню намірів уникнути відповідальності способами, які визначені у ст.177 КПК України, а тому свідчить про існування ризиків, реальність яких залежить від обставин, пов`язаних із особою підозрюваного, оскільки сама по собі тяжкість злочину не може бути єдиною підставою для тримання його під вартою.

Так, ОСОБА_5 раніше не судимий, однак може безперешкодно покинути місце проживання, переїхавши на іншу територію, оскільки ніде не працює, походження його доходів невідоме, проживає не за місцем реєстрації, утриманців не має, що може спонукати останнього до продовження своєї злочинної діяльності з метою отримання засобів для існування.

Окрім того, з огляду на те, що постановою Кабінету Міністрів України від 26.08.2025 № 1031 «Про внесення змін до Правил перетинання державного кордону громадянами України» унесені зміни до Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57 та за оновленими правилами громадяни України чоловічої статі у віці від 18 до 22 років включно мають право виїжджати за кордон під час дії воєнного стану, слідчий суддя вважає обґрунтованими доводи прокурора щодо наявності ризику можливості переховуватися від органу досудового розслідування, виїхавши за межі держави.

Відсутність зобов`язань перед третіми особами, загроза кримінальної відповідальності і невідворотність покарання за злочин, життєві потреби та відсутність міцних соціальних зв`язків, роботи є чинниками, які можуть сприяти намірам підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків у вказаному кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Щодо можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою застосувати до ОСОБА_5 слідчий суддя вважає за не можливе, з огляду на те, що: особисте зобов`язання занадто м`який запобіжний захід, який не можна застосувати враховуючи особу підозрюваного, наявні ризики та тяжкість вчиненого; особиста порука не можливо застосувати, оскільки жодна особа не звернулась до органу досудового розслідування з метою поручитись за підозрюваного та такого прохання від нього самого не надходило; домашній арешт не можливо застосувати у зв`язку з тим, що існує ризик того, що ОСОБА_5 може безперешкодно покинути визначене місце, переховуватись від органу досудового розслідування, продовжить вчиняти кримінальні правопорушення, у зв`язку з відсутністю роботи та стабільного отримання грошових коштів для існування, відсутності стійких соціальних зв`язків. Крім того, ОСОБА_5 вчинив тяжкий злочин та підлягає постійному візуальному контролю, з метою запобігання вчиненню вищевказаних ризиків та нових кримінальних правопорушень.

На переконання слідчого судді, відсутні підстави для застосування стосовно ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу.

Щодо підстав для визначення судом альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Виходячи зі змісту ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається судом і повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Частиною 5 ст. 182 КПК України передбачено, що розмір застави визначається у межах, щодо особи підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; щодо злочину, який спричинив загибель людини; щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею.

Вирішуючи в даному випадку застосування запобіжного заходу з визначенням розміру застави, слідчий суддя оцінює потреби досудового розслідування по даному кримінальному провадженню у контексті засад верховенства права та недопущення дискримінаційного поводження з особою, беручи до уваги гарантії невідворотності кримінальної відповідальності за вчинення злочину та презумпцію невинуватості і забезпечення доведеності вини.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

При вирішенні питання про обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 183, ч. 5 ст. 182 КПК України, слідчим суддею щодо підозрюваного визначається розмір застави 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242 240 грн, достатньої для забезпечення підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України, що буде адекватним рівню суспільної небезпеки інкримінованих посягань та майновому стану підозрюваного.

За змістом ч. 2 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання.

Таким чином строк тримання під вартою підлягає обчисленню з моменту фактичного затримання підозрюваного.

Керуючись ст. 177-178, 182, 183-186, 193-194, 197, 376 КПК України,

ухвалив:

Клопотання слідчої СВ відділу поліції № 1 Полтавського РУП ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів з можливістю альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, в розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 242 240 грн.

Роз`яснити ОСОБА_10 , що застава може бути внесена у визначеному судом розмірі у будь-який момент з часу винесення ухвали. Внесення застави є підставою для звільнення особи з-під варти.

З моменту звільнення підозрюваного, обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної слідчим суддею, судом в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, підозрюваний, обвинувачений, заставодавець зобов`язані виконувати покладені на них обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку із внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У разі невиконання покладених обов`язків, а також якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього обов`язки, застава звертається в дохід держави.

У разі внесення застави покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 191 КПК України:

1) не відлучатися із м. Полтава без дозволу слідчого, прокурора або суду;

2) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

3) утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілими в даному кримінальному провадженні, коло яких буде письмово повідомлено стороною обвинувачення (слідчим, детективом, прокурором) підозрюваному ОСОБА_10 ;

4) здати на зберігання слідчому (прокурору) свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

5) носити електронний засіб контролю.

Строк дії запобіжного заходу обчислювати з моменту фактичного затримання, а саме з 15 год 26 хв 11 вересня 2025 року.

Термін дії ухвали до 09 листопада 2025 року включно.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Повний текст ухвали оголошений судом 12.09.2025 о 15 год 00 хв.

Слідчий суддя ОСОБА_1