Справа № 405/2445/25
провадження № 1-кс/405/1087/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2025 м. Кропивницький

слідчий суддя Подільського районного суду міста Кропивницького ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кропивницькому клопотання представника власника майна ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна

встановив:

представник власника майна - адвокат ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді з клопотанням, в якому просить скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21.02.2025 року, у кримінальному провадженні № 0000111 від 17.02.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, з підстав того, що подальша потреба в застосуванні арешту майна транспортного засобу відпала.

Представник власника майна надав до суду заяву, відповідно до якої розгляд клопотання просив здійснити в режимі відеоконференції, проте у судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив.

Слідчий та прокурор надали до суду заяви, згідно з якими повідомили, що не заперечують проти скасування арешту майна.

Клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно (ч. 2 ст. 174 КПК України).

Таким чином, беручи до уваги зазначені вище обставини, дотримуючись розумних строків розгляду даного клопотання слідчий суддя ухвалив здійснити розгляд клопотання про скасування арешту майна відповідно до поданих матеріалів.

Дослідивши матеріали клопотання про скасування арешту майна та про накладення арешту майна у зазначеному кримінальному провадженні, надавши оцінку доказам, які містяться в матеріалах клопотання, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

У кримінальному провадженні № 0000111 від 17.02.2025 року слідчим суддею Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21.02.2025 року накладено арешт на автомобіль «MAN TGE 3.180», реєстраційний номер НОМЕР_1 (VIN НОМЕР_2 ), користувачем якого є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а власником ОСОБА_6 , мешканка АДРЕСА_1 , із забороною у користуванні та розпорядженні цим автомобілем.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Так, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 р., де вказувалося на порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22.09.1994, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, пп. 49 - 62, від 10.05.2007 р.). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23.09.1982 у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21.02.1986 у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A № 98).

Слідчий та прокурор надали до суду заяви, згідно з якими повідомили, що не заперечують проти скасування арешту майна.

Водночас слідчим суддею відмічається, що згідно з ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21.02.2025 року, якою було накладено арешт на автомобіль «MAN TGE 3.180», реєстраційний номер НОМЕР_1 (VIN НОМЕР_2 ), власником зазначеного вище транспортного засобу вказано ОСОБА_6 , яка мешкає у АДРЕСА_1 , а відповідно до клопотання адвоката ОСОБА_4 адвокат вказує, що дане клопотання подане ним в інтересах власника майна ОСОБА_3 , на ім`я якого зареєстрований цей автомобіль, що представник підтверджує копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 30.08.2023 року.

Згідно з матеріалами клопотання слідчого про накладення арещту на майно, відповідно до яких слідчим суддею Ленінського районного суду м. Кіровограда 21.02.2025 року було накладено арешт на автомобіль «MAN TGE 3.180», реєстраційний номер НОМЕР_1 (VIN НОМЕР_2 ), в матеріалах клопотання міститься копія свідоцтва про реєстрацію вказаного транспортного засобу на ім`я ОСОБА_6 , свідоцтво дійсне до 31.12.2026 року.

Отже слідчим суддею беруться до уваги надані докази, проте відзначається, що долученими представником власника майна матеріалами не підтверджується право власності ОСОБА_3 , як на момент накладення арешту на транспортний засіб так і на момент подачі клопотання про скасування арешту майна.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя не вбачає підстав для задоволення клопотання скасування арешту майна.

Керуючись ст.ст.174, 309, 376 КПК України, -

постановив:

в задоволенні клопотання представника власника майна - адвоката ОСОБА_4 , поданого в інтересах ОСОБА_3 про скасування арешту майна - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_7