Справа № 760/9448/19 Головуючий в суді 1-ї інстанції - ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/1370/2025 Доповідач у суді 2-ї інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду

кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора Солом`янської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_9 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 19 лютого 2024 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва,громадянина України, освіта середня, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , судимого:

- 08.02.2018 Шевченківським районним судом м. Києва за ч.1 ст.185 КК України на 80 годин громадських робіт;

- 11.12.2018 Солом`янським районним судом м. Києва за ч.2 ст.185 КК України на 2 роки позбавлення волі,на підставі ст.75 КК України звільнений від відбуття покарання з випробуванням;

- 25.04.2019 Шевченківським районним судом м. Києва за ч. 3, 15 ч. 2, ст. 185, ч. 3, 71 ст. 185 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі;

- 03.06.2019 Шевченківським районним судом м. Києва за ст. 309 ч.1.70 ч.4 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі,

- 19.09.2019 Святошинським районним судом м. Києва за ст.185 ч. 3, 70 ч. 4 КК України на 3 роки 8 місяців позбавлення волі;

- 21.10.2019 Шевченківським районним судом м. Києва за ст.185 ч. 2,70 ч. 4 КК України на 4 роки позбавлення волі; звільнився з місць позбавлення волі 23.02.2023 року по відбуттю покарання,-

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :

Як встановлено судом першої інстанції, 20.02.2019 ОСОБА_7 біля 23.30 перебуваючи за адресою: м. Київ,вул. Борщагівська, 212 вирішив вчинити повторне таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням в приміщення.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням в приміщення з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна,діючи умисно, обвинувачений ОСОБА_7 , переконавшись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, проник через службовий вхід у службове приміщення закладу харчування «Суші Wok». Після чого почав оглядати вказане приміщення на предмет наявності цінних речей.

В подальшому, ОСОБА_7 побачив жіночий рюкзак чорного кольору «Нarvest», вартістю 730 гривень, в якому знаходились гаманець,вартістю 200 гривень, гроші в сумі 300 гривень, ключі, особисте майно,яке матеріальної цінності не становить, паспорт на ім`я ОСОБА_10 .

В подальшому, ОСОБА_7 утримуючи при собі повторно таємно викрадене чуже майно, з місця вчинення кримінального правопорушення зник, завдавши тим самим потерпілій ОСОБА_10 матеріальної шкоди на загальну суму 1230 гривень.

25.05.2022 згідно Указу Президента України №341/2022 у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України, відбулась часткова зміна статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні»,затвердженого Законом України від 24.02.2022 року №2102-ІХ (зі змінами,внесеними Указами від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-ІХ, та від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-ІХ, продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 г.30 хв. 25 травня 2022 року строком на 90 діб, № 2500-ІХ від 15.08.2022, № 2738-ІХ від 16.11.2022, № 2915-ІХ від 07.02.2023, № 3057-ІХ від 02.05.2023 діє правовий режим воєнного стану по теперішній час.

05.04.2023року приблизно 17:30. обвинувачений ОСОБА_7 перебував за адресою:м. Київ, пров. Донський, 21, де у нього виник умисел на повторне таємне викрадення чужого майна, поєднаного із проникненням в житло, в умовах воєнного стану.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, обвинувачений ОСОБА_7 , діючи умисно та протиправно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свої дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, переслідуючи мету незаконно збагатитись за рахунок крадіжки чужого майна, приблизно о 17.30 вищевказаної дати, шляхом вільного доступу проник до житлового будинку АДРЕСА_2 .

Перебуваючи у приміщенні, обвинувачений ОСОБА_7 взяв сумку синього кольору «Guess» (згідно висновку експерта від 18.04.2023 р. № СЕ-19/111-23/19074-ТВ вартістю 4458,67 грн., барсетку чорного кольору «Qualium Systems» (згідно висновку експерта від 28.04.2023 №СЕ-19/111-23/19095, вартістю 176,67 грн.), всередині якої знаходився гаманець чорного кольору марки «Karya» (згідно висновку експерта від 17.04.2023 № СЕ-19/111-23/19097 вартістю 496,80 грн.) з грошовими коштами 100 доларів (станом на 05.04.2023 р. згідно курсу НБУ становило 3 657 гривень).

В подальшому, ОСОБА_7 утримуючи при собі викрадене майно, яке належить ОСОБА_11 вийшов із вказаного будинку, де на прилеглій території біля нього, забрав із гаманця грошові кошти в сумі 100 доларів США та помістив їх до верхньої кишені куртки, в яку був вдягнутий.

Також обвинувачений ОСОБА_7 залишив на бруківці гаманець та сумки і з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд,завдавши тим самим потерпілому ОСОБА_11 майнової шкоди на загальну суму 5132,14 гривень.

Вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 19 лютого 2024 року ОСОБА_7 визнано винуватим за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України і призначено йому покарання: за ч. 3 ст. 185 КК України - у виді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі; за ч. 4 ст. 185 КК України - у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України остаточне покарання призначено шляхом часткового складання призначених покарань і остаточно визначено до відбуття - 5 (п`ять) років 3 (три) місяці позбавлення волі. Строк покарання рахувати з 06.04.2023.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком чинності залишено без змін. Стягнуто із ОСОБА_7 на користь держави витрати на проведення експертиз в сумі 3346 гривень. Вирішено питання речових доказів.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, прокурор Солом`янської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 19.02.2024 змінити через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Постановити ухвалу, якою виключити з мотивувальної частини оскаржуваного вироку вказівку на обставину, що обтяжує покарання ОСОБА_7 передбаченої ст. 67 КК України - рецидив злочинів. У решті вирок залишити без змін.

Обґрунтовуючи свої вимоги прокурор зазначає, що суд першої інстанції, при обранні обвинуваченому покарання, у відповідності до вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При цьому, обставиною, яка, згідно ст. 67 КК України, обтяжує покарання ОСОБА_7 , суд незаконно визнав - рецидив злочинів.

Разом з тим, приймаючи до уваги той факт, що ОСОБА_7 , має судимість за кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 309 КК України, вчинив кримінальні правопорушення, вказана обставина не могла бути визнана судом першої інстанції, як така, що обтяжує покарання, оскільки законом, а саме п. 1 ч. 1 ст. 67 КК України, прямо визначено, що обставиною, яка обтяжує покарання визнається рецидив злочинів, а не кримінальних правопорушень.

Виходячи з наведених вище вимог закону, суд першої інстанції не мав правових підстав для визнання рецидиву злочинів, як обставини, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше засуджений за ч. 1 ст. 309 КК України, а тому вчинення ним нового кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за яке його засуджено згідно оскаржуваного вироку, утворює лише додаткову кваліфікуючу ознаку «повторність» та не служити підставою для врахування цієї обставини як такої, що обтяжує покарання, тому вважаю, що в оскаржуваному вироку суд застосував закон, який не підлягає застосуванню, а отже неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

Таким чином, судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, що відповідно до ст. 409 КПК України є підставами для зміни судового рішення.

В свою чергу не погоджуючись з вироком суду першої інстанції захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу в якій просить змінити вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 19.02.2024 р. в частині призначеного покарання. Застосувати ст. 69 КК України та призначити ОСОБА_7 , остаточне покарання у виді 3 років позбавлення волі. В решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги сторона обвинувачення зазначає, що оскаржуваний вирок підлягає зміні в частині призначеного покарання через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Звертає увагу, що обвинувачений ОСОБА_7 у інкримінованих йому діях, повністю та беззастережно визнав себе винним як під час досудового розслідування так і під час судового розгляду. Тобто його відношення до вчиненого зі спливом часу не змінилось. Під час досудового розслідування сприяв у розкритті кримінального правопорушення. Після вчинення кримінальних правопорушень, від органу досудового розслідування та суду не переховувався, опору при затриманні не чинив, судові засідання не зривав, демонстрував належну процесуальну поведінку. ОСОБА_7 не здійснював ніяких дій спрямованих на уникнення відповідальності, під час судового розгляду демонстрував щире каяття, шкодування та критичне ставлення до вчиненого, що свідчить про наявність в діях ОСОБА_7 пом`якшувальних обставин, таких як повне визнання вини, щире каяття та активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення.

Крім того судом не враховано, що одне з інкримінованих кримінальних правопорушень, а саме кримінальне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 185 КК України було вчинено ОСОБА_7 коли він не був раніше судимим.

Відтак, на думку захисника обвинуваченого, враховуючи викладене, особу обвинуваченого, його поведінку та ставлення до вчиненого, наявність пом`якшувальних вину обставин, сторона захисту вважає, що призначене судом остаточне покарання у виді 5 років і 3 місяці позбавлення волі є занадто суворим. Менш суворе покарання, а саме покарання у виді 3 років позбавлення волі буде достатнім для досягнення мети призначення покарання - виправлення обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді,

пояснення прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу прокурора та просив її задовольнити, заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника,

пояснення захисника ОСОБА_8 , який підтримав подану ним апеляційну скаргу та просив її задовольнити, не заперечував проти апеляційної скарги прокурора,

пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав позицію свого захисника,

перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України, апеляційний суд переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги. У зв`язку з цим, апеляційний суд не наводить доводів на підтвердження тих висновків суду першої інстанції, які не оскаржено в апеляційній скарзі.

Суд першої інстанції розглянув це кримінальне провадження відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки проти цього не заперечували учасники судового провадження та визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд першої інстанції з`ясував, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України підтверджується матеріалами кримінального провадження та учасниками процесу не оспорюються.

Прокурор в апеляційній скарзі висловив свою незгоду з вироком суду у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме безпідставне визнання рецидиву злочинів, як обставини, що обтяжує покарання обвинуваченого.

Так, колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, які прокурор пов`язує саме з врахуванням судом першої інстанції при вирішенні питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання обставини, яка обтяжує покарання, - рецидив злочинів.

Так відповідно ст. 65 КК України суд призначаючи покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому виду та розміру покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду.

Так, статтею 34 КК України передбачено, що рецидивом кримінальних правопорушень визнається вчинення нового умисного кримінального правопорушення особою, яка має судимість за умисне кримінальне правопорушення.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 12 КК України кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини, відтак, поняття кримінального правопорушення є ширшим, ніж злочин.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 67 КК України передбачено, що при призначенні покарання обставинами, які його обтяжують, визнаються вчинення злочину особою повторно та рецидив злочинів.

При цьому, згідно з вимогами ч. 3 ст. 67 КК України при призначенні покарання суд не може визнати такими, що його обтяжують, обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.

З урахування змін, внесених Законом України № 2617-VIII від 22.11.2018 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», який набрав чинності з 01.07.2020, приписами ст. 12 КК України встановлено, що кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини.

З огляду на те, що ОСОБА_7 раніше судимий, зокрема за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, а оскаржуваним вироком ОСОБА_7 засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України, яке є кримінальним правопорушенням (злочином), кваліфікація якого не утворює рецидив злочинів до попереднього вироку, оскільки п. 1 ч. 1 ст. 67 КК України визначено, що обставиною, яка обтяжує покарання визнається рецидив злочинів, а не кримінальних правопорушень.

З вищенаведеного слідує, що суд першої інстанції помилково визнав обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого рецидив злочинів, що свідчить про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

На підставі наведеного вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 19 лютого 2024 року щодо ОСОБА_7 необхідно змінити, виключивши з мотивувальної частини вироку посилання суду на обставину, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 67 КК України обтяжує покарання - рецидив злочинів.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що частиною 1 ст. 51 КУпАП передбачалась відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати. Викрадення чужого майна вважалось дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Неоподатковуваний мінімум доході громадян - грошова сума розміром 17 гривень, встановлена пунктом 5 підрозділу 1 розділу XX Податкового кодексу України, яка застосовується при посиланнях на неоподатковуваний мінімум доходів громадян в законах або іншим нормативно - правових актах, за винятком норм адміністративного та кримінального законодавства у частині кваліфікації злочині або правопорушень, для яких сума ноподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV ПК України для відповідного року.

Підпунктом 169.1.1 статті 169 визначено, що податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Відповідно до положень ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Диспозицією ч. 3 ст. 185 КК України передбачена кримінальна відповідальність за вчинення крадіжки, поєднаної з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище або що завдала значної шкоди потерпілому.

Таким чином, особа, за наявності підстав, несла кримінальну відповідальність за ст. 185 КК України, у взаємозв`язку зі ст. 51 КУпАП, пп.169.1.1 ст. 169 ПК України, у разі, якщо сума крадіжки перевищувала 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

9 серпня 2024 року набув чинності Закон № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року, яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями ч. 1 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону 3886-IX) передбачена відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП, настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За змістом ст. 3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Отже, з урахуванням вимог Закону № 3886-IX від 18 липня 2024 року особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що з урахуванням вимог Закону № 3886-IX від 18 липня 2024 року особа підлягає кримінальній відповідальності за ст. 185 КК України, якщо розмір викраденого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

При цьому колегія суддів враховує, що згідно з ч. 2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Згідно з положеннями ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Колегія суддів наголошує, що Закон № 3886-IX не є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння. Проте, зміни, внесені Законом № 3886-IX від 18 липня 2024 року у ст. 51 КУпАП, безпосередньо впливають на розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність, і такі зміни поліпшують становище особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ст. 185 КК України.

За вироком Солом`янського районного суду міста Києва від 19.02.2024 ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні 20.02.2019 умисних дій, що виразились в таємному викраденні чужого майна (крадіжки), вчиненому повторно, поєднаному із проникненням в приміщення, належного ОСОБА_10 на загальну суму 1230 гривень.

Станом на 1 січня 2019 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 1921 грн., податкова соціальна пільга, яка становить 50% від його розміру, складає 960 грн 50 коп.

З урахуванням положень пункту 5 підрозділу 1 розділу XX, підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України, на момент вчинення ОСОБА_7 умисних дій, що виразились в таємному викраденні чужого майна (крадіжки), вчиненому повторно, поєднаному із проникненням в приміщення, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, становив 192 грн. 10 коп. (960.50х0,2=192 грн. 10 коп.), тобто, ОСОБА_7 вчинено кримінальне правопорушення.

Разом з тим, з огляду на вимоги Закону № 3886-IX, який має зворотню дію в часі, положень пункту 5 підрозділу 1 розділу XX, підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України, розмір вартості викраденого майна, з якого настає у 2019 році кримінальна відповідальність, становить 1921 грн. (960.50х2=1921 грн.).

Зважаючи на те, що ОСОБА_7 засуджений за вчинення 20.02.2019 умисних дій, що виразились в таємному викраденні чужого майна (крадіжки), вчиненому повторно, поєднаному із проникненням в приміщення, вартість якого склала 1230 грн, тобто, є меншою за розмір, з якого відповідно до Закону 3886-IX та положень Податкового кодексу України з 1 січня 2019 року настає кримінальна відповідальність, а саме 1921 грн., колегія суддів, з урахуванням вимог ст. 58 Конституції України, ст. 3, 5 КК України, вважає, що станом на час апеляційного розгляду - 11.03.2025 - законом усунута караність діяння, вчиненого ОСОБА_7 20.02.2019, і таке діяння є адміністративним правопорушенням, передбаченим ст. 51 КУпАП (в редакції Закону 3886-IX від 18 липня 2024 року).

За змістом п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

За встановлених під час апеляційного розгляду обставин, з урахуванням вимог ст. 417 КПК України, колегія суддів доходить висновку, що вирок суду щодо ОСОБА_7 за епізодом таємного викрадення чужого майна від 20.02.2019, підлягає скасуванню, а кримінальне провадження в цій частині, а саме за ч. 3 ст. 185 КК України - закриттю на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.

В свою чергу, у зв`язку із скасування вироку суду в частині притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за ч. 3 ст. 185 КК України та закриття провадження у цій частині, відсутня необхідність при призначенні покарання застосування положень ст. 70 КК України, а тому колегія суддів вважає за необхідне виключити з резолютивної частини вироку посилання суду першої інстанції на застосування положень ст. 70 КК України при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника про суворість призначеного покарання, колегія суддів знаходить їх необґрунтованими.

Так, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином та дані про особу обвинуваченого. Відповідно до ст. 66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання суд визнав розкаяння у вчиненому.

Поряд з цим, суд першої інстанції врахувавши положення ст. 65 КК України, обставини кримінального правопорушення, ставлення обвинуваченого до вчиненого, дані про його особу, дійшов висновку про доцільність призначення ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

За змістом ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. Враховуючи, що судом встановлена лише одна пом`якшуюча покарання обставина, підстави для застосування ст. 69 КК України відсутні.

Встановлені обставини вчиненого кримінального правопорушення, які зазначені у вироку суду та відсутність конкретних обставин у провадженні, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, свідчать про неможливість застосування до обвинуваченого положень ст. 69 КК України.

Призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам закону, є справедливим і достатнім для виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, підстав для його пом`якшення та застосування положень ст. 69 КК України за апеляційними доводами захисника не встановлено.

На підставі наведеного, апеляційні скарги прокурора та захисника підлягають до часткового задоволення, а вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 19 лютого 2024 року щодо ОСОБА_7 підлягає зміні.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги прокурора Солом`янської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_9 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 19 лютого 2024 року щодо ОСОБА_7 - змінити.

Виключити з мотивувальної частини вироку Солом`янського районного суду міста Києва від 19 лютого 2024 року вказівку на обставину, що обтяжує покарання - рецидив злочинів.

Вирок Солом`янського районного суду міста Києва від 19 лютого 2024 року по епізоду таємного викрадення чужого майна від 20.02.2019 скасувати, а кримінальне провадження в цій частині - закрити на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Виключити з резолютивної частини вироку посилання суду першої інстанції на застосування положень ст. 70 КК України.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

В решті вирок суду залишити без змін.

Судді ____________________ ___________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4