УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2025 року

м. Київ

Справа № 484/780/21

Провадження № 51-2423 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого

ОСОБА_5 на вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 листопада 2024 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 26 березня 2025 року щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого,

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 листопада 2024 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

В строк відбуття покарання ОСОБА_5 зараховано час його затримання та перебування під вартою з 20.01.2021 до 18.05.2021 включно.

До вступу вироку в законну силу залишено ОСОБА_5 запобіжний захід у виді застави з покладенням наступних обов`язків: прибувати за кожною вимогою до суду; не відлучатися з с. Лиса Гора Первомайського району Миколаївської області без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати, які складаються із витрат на проведення судових експертиз, на загальну суму 48 544,65 грн. Вирішено питання щодо речових доказів.

Згідно з вироком ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за те, що він у період часу з 09.12.2020 по 15.12.2020, точна дата судом не встановлена, вирішив повторно вчинити крадіжку чужого майна.

У нічний час, достовірно знаючи, що у будинку, який належить ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_2 , ніхто не проживає, і там ОСОБА_6 зберігає пшеницю, ОСОБА_5 прийшов до вказаного домоволодіння, знайшов металевий прут, котрим збив навісний замок на вхідних дверях будинку, та проник до середини.

Далі, реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_5 почав нагортати у мішки пшеницю, яка знаходилась на підлозі однієї із кімнат будинку насипом загальною вагою 700 кг, та переносити до місця свого проживання за адресою АДРЕСА_1 . Таким чином ОСОБА_5 таємно викрав у ОСОБА_6 700 кг пшениці вартістю 5 460 грн, спричинивши матеріальний збиток на вказану суму.

Крім того, у період часу з 29.12.2020 по 04.01.2021, точна дата судом не встановлена, ОСОБА_5 вирішив повторно вчинити крадіжку чужого майна.

У нічний час, достовірно знаючи, що у будинку, який належить ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , ніхто не проживає, ОСОБА_5 прийшов до вказаного домоволодіння з метою викрадення будь-якого цінного майна. Перебуваючи на території двору, ОСОБА_5 знайшов металевий прут, яким збив навісний замок на вхідних дверях будинку та проник до середини.

Далі, реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, в одній з кімнат вказаного будинку ОСОБА_5 побачив мішки з посівним матеріалом насіння соняшника, які вирішив викрасти. Виконуючи задумане, користуючись тим, що за його протиправними діями ніхто не спостерігає та не може чинити перешкоди, ОСОБА_5 таємно викрав у ОСОБА_7 7 мішків насіння соняшника «Рімісол2 марки «Нертус -Агро» по ціні 2 234,50 грн за 1 мішок загальною вартістю 15 641,50 грн, які попереносив до свого домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 та розпорядився викраденим майном на власний розсуд. Таким чином ОСОБА_5 своїми протиправними діями спричинив ОСОБА_7 матеріальний збиток на загальну суму 15 641,50 грн.

Також, у денний час 19.01.2021 ОСОБА_5 з метою викрадення чужого майна прийшов до домоволодіння ОСОБА_8 за адресою АДРЕСА_1 , достовірно знаючи, що у вказаному будинку постійно ніхто не проживає. Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, користуючись тим, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає та не чинить перешкоди, ОСОБА_5 через паркан проник на територію вищевказаного домоволодіння. Перебуваючи на території вказаного домоволодіння, ОСОБА_5 підійшов до сінника, який збудований з шиферу, де через незачинені двері проник до середини.

Перебуваючи у середині сінника, ОСОБА_5 таємно викрав 180 кг цукру вартістю 3 600 грн з розрахунку 20 грн за 1кг цукру, який знаходився у двох бувших у використанні пластмасових білих діжках об`ємом по 40 л кожна по ціні 140 грн кожна загальною вартістю 280 грн, та у двох бувших у використанні пластмасових білих діжках об`ємом по 50 л кожна по ціні 183,33 грн загальною вартістю 366,66 грн, а всього майна на суму 4 246,66 грн, спричинивши ОСОБА_8 матеріальний збиток на вказану суму.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 26 березня 2025 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 було залишено без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без зміни.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 , посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, його явну несправедливість через суворість, просить змінити оскаржувані судові рішення в частині призначеного покарання та вважати ОСОБА_5 засудженим до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки й на підставі положень ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.

На обґрунтування своїх вимог захисник посилається на те, що суди, призначаючи ОСОБА_5 покарання, не в повній мірі врахували обставини вчинення ним кримінальних правопорушень, їх ступінь тяжкості, дані про його особу, який вину визнав, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, з дня скоєння злочину з 2021 року жодного разу не притягувався до кримінальної чи адміністративної відповідальності, що підтверджує його становлення на шлях виправлення; те, що він є особою молодого віку, має міцні соціальні зв`язки та постійне місце проживання, домашнє господарство, працює, шкодує про вчинене ним кримінальне правопорушення.

Вважає, що суди формально перелічили пом`якшуючі покарання обставини та зазначили про відсутність обставин, що обтяжують покарання, однак не надали цьому належної оцінки.

На думку захисника, вказані обставини є достатніми підставами для звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання на підставі положень ст. 75 КК України, й саме таке покарання за своїм видом і розміром буде необхідним та достатнім для виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Вважає, що апеляційний суд формально погодився з висновками суду першої інстанції щодо призначеного покарання і належним чином доводи апеляційної скарги захисника не проаналізував.

Мотиви суду

Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії оскаржуваних судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з огляду на таке.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення та кримінально-правова оцінка його дій за ч. 3 ст. 185 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.

Стосовно доводів захисника щодо суворості призначеного ОСОБА_9 покарання, можливості його звільнення від відбування покарання на підставі положень ст. 75 КК України, то вони, на думку колегії суддів, є безпідставними.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. При цьому покарання має на меті не тільки кару, але й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно з вимогами ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання.

При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обрати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене правопорушення.

Статтею 75 КК України передбачено, що якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Вирішення судом питання про призначення ОСОБА_5 покарання, а також щодо неможливості звільнення його від відбування покарання з випробуванням, ґрунтується на наведених вимогах закону.

Як убачається зі змісту доданих до касаційної скарги копій судових рішень, призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення,яке відповідно до положень ст. 12 КК України відноситься до тяжких; форму вини, мотиви та спосіб вчинення; дані про особу ОСОБА_5 , який на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, характеризується негативно, протягом тривалого часу розгляду справи в суді інших правопорушень та злочинів не скоїв, але раніше судимий за скоєння злочинів проти власності.

Також судом належним чином враховано обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 , щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів, оскільки він визнав себе винним та надав правдиві показання щодо вчинення злочинів. Також судом враховано відсутність обставин, які обтяжують покарання.

З урахуванням усіх зазначених обставин суд першої інстанції зробив висновок про неможливість виправлення ОСОБА_5 без його ізоляції від суспільства, призначивши йому покарання за указаний злочин у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, тобто призначив мінімальне покарання, визначене санкцією ч. 3 ст. 185 КК України, й належним чином мотивувавши своє рішення.

Апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження в апеляційному порядку за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_4 , яка за змістом і доводами здебільшого є аналогічною доводам касаційної скарги в частині призначеного покарання, обґрунтовано спростував доводи апеляційної скарги. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Колегія суддів касаційного суду убачає, що покарання ОСОБА_5 призначено відповідно до вимог закону, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення і попередження нових правопорушень, відповідає вимогам ст. 65 КК України, принципам індивідуалізації та справедливості покарання.

Враховуючи викладене, колегія суддів касаційного суду не вбачає підстав для зміни оскаржуваних судових рішень з метою пом`якшення призначеного засудженому ОСОБА_5 покарання у зв`язку з його явною несправедливістю через надмірну суворість, а також для звільнення засудженого від його відбування.

Таким чином, оскільки з касаційної скарги захисника та доданих до неї копій судових рішень не убачається підстав для її задоволення, згідно з положеннями п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити.

Керуючись положеннями п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 листопада 2024 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 26 березня 2025 року.

Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3