№ 1-кп/183/1434/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2025 року м. Самар

Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області кримінальне провадження №0003761 стосовно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, навідника 2 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 4 мотопіхотної роти 2 мотопіхотного батальйону ВЧ НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», раніше не судимого,

обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України,

встановив:

Згідно з ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про Оборону України» у разі збройної агресії проти України або загрози нападу на Україну Президент України приймає рішення про загальну або часткову мобілізацію, введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях, застосування Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, подає його Верховній Раді України на схвалення чи затвердження, а також вносить до Верховної Ради України подання про оголошення стану війни.

Органи державної влади та органи військового управління, не чекаючи оголошення стану війни, вживають заходів для відсічі агресії. На підставі відповідного рішення Президента України Збройні Сили України разом з іншими військовими формуваннями розпочинають воєнні дії, у тому числі проведення спеціальних операцій (розвідувальних, інформаційно-психологічних тощо) у кіберпросторі.

З моменту оголошення стану війни чи фактичного початку воєнних дій настає воєнний час, який закінчується у день і час припинення стану війни.

У зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України, на підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, в Україні з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року на 30 діб до 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року введений воєнний стан.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»» від 15 березня 2022 року № 2119-IX, строк дії воєнного стану в Україні продовжено на 30 діб - з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року до 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»» від 21 квітня 2022 року № 2212-IX, строк дії воєнного стану в Україні продовжено на 30 діб - з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року до 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 17 травня 2022 року № 341/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»» від 22 травня 2022 року № 2263-IX, строк дії воєнного стану в Україні продовжено на 90 діб - з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року до 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 12 серпня 2022 року № 573/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»» від 15 серпня 2022 року № 2500-ІХ, строк дії воєнного стану в Україні продовжено на 90 діб - з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року до 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 07 листопада 2022 року № 757/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»» від 16 листопада 2022 року № 2738-IX, строк дії воєнного стану в Україні продовжено на 90 діб - з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року до 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 06 лютого 2023 року № 58/2023 затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»» від 07 лютого 2023 року № 2915-ІХ, строк дії воєнного стану в Україні продовжено на 90 діб - з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року до 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 01 травня 2023 року № 254/2023 затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»», від 02 травня 2023 року № 3057-ІХ, строк дії воєнного стану в Україні продовжено на 90 діб - з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року до 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 26 липня 2023 року № 451/2023, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 27 липня 2023 року № 3275-IX, строк дії воєнного стану в Україні продовжено на 90 діб - з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року до 05 години 30 хвилин 16 листопада 2023 року.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 06.11.2023 № 731/2023, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 08.11.2023 № 3429-ІХ, строк дії воєнного стану в Україні продовжено на 90 діб - з 05 години 30 хвилин 16 листопада 2023 року до 05 години 30 хвилин 14 лютого 2024 року.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 05.02.2024 № 49/2024, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 06.02.2024 № 3564-ІХ, строк дії воєнного стану в Україні продовжено на 90 діб - з 05 години 30 хвилин 14 лютого 2024 року до 05 години 30 хвилин 14 травня 2024 року.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 06.05.2024 № 271/2024, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 08.05.2024 № 3684-ІХ, строк дії воєнного стану в Україні продовжено на 90 діб - з 05 години 30 хвилин 14 травня 2024 року до 05 години 30 хвилин 12 серпня 2024 року.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 23.07.2024 № 469/2024, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 23.07.2024 № 3891-ІХ, строк дії воєнного стану в Україні продовжено на 90 діб - з 05 години 30 хвилин 12 серпня 2024 року до 05 години 30 хвилин 09 листопада 2024 року.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 28.10.2024 №740/2024, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 29.10.2024 №4024-ІХ, строк дії воєнного стану в Україні продовжено на 90 діб з 05 години 30 хвилин 10 листопада 2024 року до 05 години 30 хвилин 8 лютого 2025 року

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) № 238 від 08.09.2022, солдата ОСОБА_4 призначено на посаду командира міномета мінометного взводу роти вогневої підтримки НОМЕР_2 мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 та поставлено на всі види забезпечення.

Таким чином, солдат ОСОБА_4 , в розумінні вимог статей 18, 19, 22, 401, диспозиції ст. 408 КК України, є військовослужбовцем, тобто суб`єктом вказаного злочину та останньому було достеменно відомо про несення військової служби у час воєнного стану.

Згідно з ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Будучі військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, солдат ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців.

Відповідно до ст. 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, а згідно ст. 14 Статуту із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити до наступного прямого начальника.

За ст. 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями , інструкціями тощо.

Стаття 127 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначає відповідальність солдата (матроса) у мирний і воєнний час за точне та вчасне виконання покладених на нього обов`язків і поставлених йому завдань, особисту бойову готовність, утримання своєї зброї та дорученої техніки у справному стан, збереження виданого йому майна. А стаття 128 Статуту, зокрема, покладає на солдата обов`язок сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки, засвоювати все, чого навчають командири (начальники), бути готовим до виконання завдань за призначенням, додержуватися військової дисципліни, мати охайний зовнішній вигляд, додержуватися правил особистої та колективної гігієни, виконувати розпорядок дня військової частини; точно, вчасно та сумлінно виконувати накази командирів (начальників), у разі потреби відлучитися питати дозволу в командира відділення, а після повернення доповідати йому про прибуття.

За приписами ст. ст. 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місці служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Відповідно до п. п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Проте, солдат ОСОБА_4 , достовірно знаючи свої обов`язки, встановлені зазначеними нормами законодавства, що визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України, їх взаємовідносини та регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, свідомо допустив їх порушення та вчинив кримінальне правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби за наступних обставин.

Так, ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, та проходячи її в посаді навідник 2 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 4 мотопіхотної роти 2 мотопіхотного батальйону ВЧ НОМЕР_1 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою ухилитися від військової служби, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 9, 11, 12, 14, 16, 127, 128, 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 14 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, достовірно знаючи, що він є військовослужбовцем і повинен проходити військову службу у військовій частині, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України та, не одержавши відповідних дозволів (наказів) начальників (командирів), ОСОБА_4 19.02.2024 на ранкове шикування не з`явився з лікувального закладу до ВЧ НОМЕР_1 , пункт постійної дислокації якої знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (більш детальна адреса не підлягає розголошенню в умовах воєнного стану), та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, ввірених йому за посадою, про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв, та незаконно був відсутній на військовій службі до 25.10.2024 року, коли був затриманий слідчим ТУ ДБР у м. Полтаві.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 себе винним не визнав. Пояснив, що після лікування приїхав до військової частини, але його не пропустили до військової частини, оскільки він не мав усіх необхідних документів після лікування. Яких документів не вистачало та хто їх вимагав пояснити не може. Після цього він вирішив поїхати додому, оскільки не бажав надалі проходити службу через незгоду з таким ставленням до нього, у тому числі через неналежне лікування. Зазначив, що його стан здоров`я не був причиною неповернення до військової частини. Пояснив, що знав про те, що він є військовослужбовцем, але вирішив, що за наявних умов він не бажає надалі проходити військову службу. Повернувшись додому проводив час на власний розсуд. До правоохоронних органів, чи до військової частини не звертався, про наведені обставини нікому не повідомляв. Після його затримання від проходження огляду військово-лікарською комісією відмовився. Проходити надалі військову службу відмовляється.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим вини суд, дослідивши всебічно, повно, об`єктивно та неупереджено обставини кримінального провадження, оцінивши надані докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та сукупність зібраних доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, вважає, що обставини, викладені у обвинувальному акті знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду та підтверджується наступними дослідженими доказами:

- показаннями свідка ОСОБА_6 , який в судовому засіданні показав, що він служив з ОСОБА_4 в одному підрозділі, після відбуття ОСОБА_7 на лікування, через деякий час, підрозділ почав його розшукувати, він був присутнім при проведення розшукових заходів щодо обвинуваченого, а саме здійснення телефонних викликів, під час яких зв`язатись з ОСОБА_4 не вдалось.

- витягом із наказу №238 від 08.09.2022 року, відповідно до якого солдата за призивом по мобілізації ОСОБА_4 зараховано на посаду командира міномета мінометного взводу роти вогневої підтримки 2 мотопіхотного батальйону, ВОС -143178А, ШПК «молодший сержант» (а.п. 67);

- витягом із наказу №40 від 04.02.2023, відповідно до якого солдата за призивом по мобілізації ОСОБА_4 призначено на посаду номера обслуги мінометного взводу роти вогневої підтримки 2 мотопіхотного батальйону, ВОС-143533А, ШПК «солдат» (а.п. 68);

- витягом із наказу №86 від 20.02.2023 року командира військової частини НОМЕР_1 , відповідно до якого солдата за призовом по мобілізації ОСОБА_4 призначено на посаду навідника 2 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 4 мотопіхотної роти НОМЕР_2 мотопіхотного батальйону ВЧ НОМЕР_1 (а.п. 71);

- витягом із наказу №152 від 19.02.2024 командира військової частини НОМЕР_1 , відповідно до якого наказано солдата ОСОБА_4 вважати таким, що 19 лютого 2024 року самовільно залишив військову частину (а.п. 72);

- рішенням командира військової частини НОМЕР_1 про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності чи інші заходи впливу за результатами службового розслідування, призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 20.02.2024 року №1524 «Про призначення службового розслідування» стосовно солдата військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 , відповідно до якого солдату ОСОБА_4 зупинено виплату грошового забезпечення з 19.02.2024 року (а.п. 59);

- витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 20.02.2024 року №1524 про призначення службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини 19.02.2024 року солдатом ОСОБА_4 (а.п. 64);

- актом службового розслідування від 08.03.2024 року, за фактом самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_4 , відповідно до якого 19.02.2024 року під час перевірки була виявлена відсутність солдата ОСОБА_4 , який в умовах воєнного стану перебуває поза межами військової частини НОМЕР_1 тривалістю понад 3 доби (а.п. 54-58);

- витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 08 березня 2023 року №1921 про результати службового розслідування, відповідно до якого ОСОБА_4 незаконно в умовах воєнного стану перебуває поза межами військової частини НОМЕР_1 понад три доби, про будь-які проблемні питання, що потребують негайного вирішення, посадовим особам 2 мотопіхотного батальйону не доповідав, клопотань про надання йому додаткової відпустки не подавав (а.п. 60-63);

- повідомленням про виявлені кримінальні правопорушення, передбачені ч.5 ст. 407 КК України №4257 від 18.03.2024 року, відповідно до якого встановлено, що ОСОБА_4 самовільно залишив місце служби з 19.02.2024 року (а.п. 51-53);

- протоколом затримання від 25.10.2024 відповідно до якого ОСОБА_4 було затримано 25 жовтня 2024 року у приміщенні ТУ ДБР у м. Полтаві (а.п. 73-75);

- рапортом ОСОБА_4 від 01.11.2024 про відмову від проходження огляду військово-лікарською комісією з метою встановлення придатності до військової служби (а.п. 80).

Крім того, суд вважає, що вина ОСОБА_4 у вчиненні злочину за встановлених судом обставин, підтверджується також й показаннями самого обвинуваченого, наданими в судовому засіданні, згідно з якими він, розуміючи, що є військовослужбовцем, з підстав, не пов`язаних з його станом здоров`я, вирішив не продовжувати проходити військову службу, про причини, які б перешкоджали йому повернутись до військової частини нікому не повідомляв, до правоохоронних органів та командування військової частини не звертався.

Разом з тим, суд не приймає показання свідка ОСОБА_8 , надані в судовому засіданні, оскільки свідок в судовому засіданні пояснив, що не пам`ятає обвинуваченого та не пам`ятає обставин, пов`язаних з обвинуваченим ОСОБА_4 , які відбувались у лютому 2024 року.

В судових дебатах захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 стверджував, що обвинувачений ОСОБА_4 не з`явився після лікування для продовження проходження військової служби через необхідність продовження лікування, а також посилався на те, що не було встановлено, що стан здоров`я ОСОБА_4 дозволяє йому продовжувати проходження служби.

Суд критично оцінює такі твердження захисника, оскільки вони суперечать показанням обвинуваченого ОСОБА_4 , який в судовому засіданні пояснив, що його стан здоров`я не пов`язаний з його небажанням продовжувати військову службу, а також суд враховує, що ОСОБА_4 після його затримання відмовився від проходження огляду військово-лікарською комісією, про що написав відповідний рапорт.

Суд, дослідивши докази в межах пред`явленого обвинувачення, яке прокурор підтримав в судовому засіданні, дійшов висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні дезертирства, тобто нез`явлення з лікувального закладу з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану, доведена в повному обсязі, і його умисні дії правильно кваліфіковані органом досудового слідства за ч. 4 ст. 408 КК України.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому суд керується ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, який є особою раніше не судимою, за місцем служби характеризується посередньо, на обліку у лікарів не перебуває, а також сукупність усіх інших обставин у справі.

Обставин, що пом`якшують покарання, як і обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 судом не встановлено.

За таких обставин, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, обставини кримінального правопорушення, а також відсутність підстав для призначення ОСОБА_4 покарання із застосуванням ст. ст. 69, 75 КК України, про що просив в судових дебатах захисник, враховуючи імперативні вимоги, наведені у ч. 1 ст. 69 та ч. 1 ст. 75 КК України щодо неможливості застосування у разі засудження особи за кримінальне правопорушення за ст. 408 КК України, вчинене в умовах воєнного стану, положень ст. 69 та ст. 75 КК України, суд вважає, що покарання повинно бути призначено у виді позбавлення волі у межах, визначених відповідною санкцією статті (частиною статті), оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого злочину, конкретним його обставинам, обставинам, що пом`якшують покарання та обтяжують його, даним про особу обвинуваченого.

Таке покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 371, 374 КПК України суд,

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили залишити у вигляді тримання під вартою.

Строк відбування покарання рахувати з моменту набрання вироком законної сили.

Зарахувати ОСОБА_4 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з моменту його затримання 25 жовтня 2024 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Суддя ОСОБА_1