Провадження № 1-кп/537/236/2025
Справа № 537/3668/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.07.2025 року м. Кременчук

Крюківський районний суд м. Кременчука в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Кременчуці Полтавської області кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 25.09.2021 року за № 0000706, по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчука Полтавської області, громадянина України, з вищою освітою, який одружений, має трьох малолітніх дітей, працює майстром малярної дільниці зварювального цеху ПАТ «КВБЗ», зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.272 КК України,

у с т а н о в и в :

Згідно з обвинувальним актом, наказом керівника ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» №811 о/с від 06.09.2019 року ОСОБА_4 призначений на посаду майстра малярної дільниці складально-зварювального цеху ПАТ «КВБЗ» (далі майстер ПАТ «КВБЗ» з 15.10.2019 року.

25.09.2021 року близько 00:10 год. майстер ПАТ «КВБЗ» ОСОБА_4 , будучи службовою особою, на яку покладено обов`язок забезпечувати дотримання вимог законодавства про охорону праці, знаходячись на своєму робочому місці за адресою: м. Кременчук, вул. І.Приходька , 139, ігноруючи вимоги п.4.6. Посадової інструкції майстра виробничої дільниці складально зварювального корпусу ПАТ «КВБЗ», не забезпечив безпечні умови праці та дотримання підлеглими заходів безпеки під час виконання робіт, зокрема не здійснив перевірку або неналежно перевірив надійність укладання трапу між рамами у малярній камері. Передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків своїх дій, але легковажно розраховуючи на відведення цих наслідків, видав усне завдання маляру 3 розряду складально-зварювального корпусу ПАТ «КВБЗ» ОСОБА_5 по фарбуванню рами мод.7115.60.000сб в 5-ій малярній камері складально-зварювального корпусу ПАТ «КВБЗ», які вже були встановлені та поґрунтовані працівниками першої зміни.

25.09.2021 року близько 03-00 год маляр 3 розряду складально-зварюваних робіт ОСОБА_5 по завершенню роботи вирішила усунути недоліки фарбування та наступила на металевий трап розмірами 595 мм * 1640 мм, під яким був приямок 900 мм * 1290 мм * 800 мм, під час чого трап перевернувся, а ОСОБА_5 впала в приямок, від чого отримала тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості за критерієм тривалого розладу здоров`я, а саме: косий перелом проксимального мета епіфізу великогомілкової кістки з відривом, зміщення латерального мищелку, перелом голівки малогомілкової кістки, гемартроз (крововилив у суглобову сумку), набряк, деформація, підшкірна гематома лівого колінного суглобу.

Згідно висновку судової експертизи безпеки життєдіяльності №1162 від 25.04.2025 року, з технічної точки зору причиною настання нещасного випадку, що стався з ОСОБА_5 , є нестійке положення трапу, внаслідок його укладення таким чином, що один його край не спирався на упори або в результаті його незадовільного технічного стану. Дії майстра ОСОБА_4 суперечили вимогам п.4.6. Посадової інструкції майстра виробничої ділянки складально-зварювального корпусу ПАТ «КВБЗ» та з технічної точки зору, перебувають в причинному зв`язку з вказаним нещасним випадком, що виразилось у нездійсненні ним перевірки або неналежної перевірки надійності укладення трапу між рамами у малярній камері, не забезпечивши тим самим безпечних умов праці для підлеглого персоналу, зокрема маляра ОСОБА_5 в процесі виконання виданого ним виробничого завдання 25.09.2021 року.

Органом досудового розслідування такі дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч.1 ст.272 КК України, як порушення службовою особою підприємства вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів про охорону праці під час виконання робіт з підвищеною небезпекою на виробництві, що заподіяло шкоду здоров`ю потерпілого.

Обвинувальний акт надійшов до суду 30.05.2025 року.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 02.06.2025 року прийнято до розгляду кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 за ч.1 ст.272 КК України, призначено підготовче засідання.

В підготовчому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 заявив клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.272 КК України на підставі ст.49 КК України за закінченням строків давності. В обґрунтування зазначив, що ОСОБА_4 раніше не судимий, обвинувачується у вчиненні 25.09.2021 року кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.272 КК України, з дня вчинення якого минуло більше 3 років. З 25.09.2021 року не вчинив нових кримінальних правопорушень. А тому ОСОБА_4 просив звільнити його від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав за закінченням строків давності, встановлених ст.49 КК України.

Прокурор ОСОБА_3 просив звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку за закінченням строків давності, встановлених ст.49 КК України.

Суд роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_4 наслідки закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав за закінченням строків давності, встановлених ст.49 КК України.

При вирішенні клопотання суд установив наступне.

ОСОБА_4 раніше не судимий, обвинувачується у вчиненні 25.09.2021 кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.272 КК України.

Так, з аналізу законодавства, що регулює питання закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, слідує, що строк давності це передбачений ст. 49 КК певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення, що визначено в обвинувальному акті та встановлено судом, і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою для звільнення особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.

Вказаною нормою встановлено строки давності з огляду на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення відповідно до класифікації, визначеної приписами ст.12 КК, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення; правила обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення і переривання.

Верховний Суд неодноразово наголошував у своїх рішеннях, що ст.49 КК визначено матеріально-правові підстави та умови для звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. При цьому застосування кримінально-правових норм здійснюється у межах кримінально-процесуальних відносин. Тобто застосування норм матеріального кримінального права можливе лише із одночасним застосуванням норм кримінального процесуального закону (постанова від 09 лютого 2021 року у справі №753/5553/18, постанова від 31 травня 2018 року у справі № 520/6591/15-к, постанова від 11 листопада 2020 року у справі № 455/229/17, постанова від 13 листопада 2018 року у справі №219/11564/16-к, постанова від 20 березня 2018 року № 463/5277/16-к). Процесуальні аспекти звільнення від кримінальної відповідальності визначені у статтях 285-289 КПК. Так, відповідно до приписів п.1 ч.2 ст.284, ч.3 ст.285, ч.4 ст. 286, ч.3 ст. 288 цього Кодексу якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання та, у випадку встановлення передбачених у ст. 49 КК підстав і відсутності заперечень з боку обвинуваченого, закрити кримінальне провадження, звільнивши особу від кримінальної відповідальності. Відповідне рішення суд ухвалює у формі ухвали.

При цьому положення ч.2 ст.285 КПК передбачають обов`язок суду роз`яснити обвинуваченому право на звільнення від кримінальної відповідальності.

Відповідно до усталеної судової практики під ухиленням від слідства або суду з погляду застосування ст.49 КК слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо). Зупинення перебігу строку давності можливе тільки щодо певної особи, обізнаної про те, що стосовно неї проводиться слідство. Під час з`ясування, які дії особи мають визнаватись юридично значущим (а не просто фактичним) ухиленням від слідства або суду, треба враховувати, крім усього іншого, кримінальний процесуальний статус особи, що вчинила кримінальне правопорушення. Це має бути особа, яка в установленому порядку визнана підозрюваним або обвинуваченим та яка зобов`язана з`являтись до правозастосовних органів за викликом, перебувати в межах їх досяжності. Зазначена особа усвідомлює, що в неї вже виник юридичний обов`язок постати перед слідством або судом, однак вона ухиляється від виконання такого обов`язку (постанова Верховного Суду України від 19 березня 2015 року у справі №5-1кс15, постанови Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 659/234/16-к, 20 жовтня 2020 року у справі №204/4728/15-к, 08 листопада 2019 року у справі № 372/2007/19, 30 травня 2019 року у справі №639/793/17, 03 липня2019 року у справі № 551/403/16-к).

Для застосування вказаної норми обов`язково має бути підтверджено факт ухилення особи від досудового слідства або суду, що є обставиною, яка виключає благополучне закінчення строків давності і зупиняє диференційований строк, передбачений ч. 1 ст. 49 КК. При цьому час, який минув із дня вчинення кримінального правопорушення до дня, коли особа почала ухилятися від слідства або суду, не втрачає свого значення, а зберігається і зараховується до загального строку давності, що продовжує спливати. Тобто в цьому випадку закон передбачає загальний строк давності притягнення до кримінальної відповідальності осіб, які ухиляються від слідства чи суду, оскільки факт свідомого ухилення особи від відповідальності свідчить про те, що вона все ще є суспільно небезпечною, тож це зумовлює необхідність більш суворого підходу до неї в ході вирішення питання про давність притягнення до кримінальної відповідальності.

Органами досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні 25.09.2021 року кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.272 КК.

На час вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, положення статей 12 та 49, 272 КК України діяли в редакції закону № 4025-VI від 15.11.2011 року, № 2617-VIII від 22.11.2018 року, № 1256-IX від 18.02.2021 року.

На час звернення прокурора до суду з обвинувальним актом та проведення підготовчого засідання 21.07.2025 року, положення статті 272, ст.49 КК зазнали змін та діяли в редакції ЗУ № 3342-IX від 23.08.2023 року, № 2617-VIII від 22.11.2018, № 1256-IX від 18.02.2021, № 2160-IX від 24.03.2022, № 2812-IX від 01.12.2022, № 4012-IX від 09.10.2024, № 4268-IX від 26.02.2025.

Так, відповідно до ст.12 КК у редакції Закону № 2617-VIII, кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини. У свою чергу злочини поділяються на нетяжкі, тяжкі та особливо тяжкі.

Частиною 1 ст.49 КК у редакції Закону № 2617-VIII передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки:

2 роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; 3 роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 2 років;

5 років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у п. 2 цієї частини; 10 років у разі вчинення тяжкого злочину; 15 років у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Разом з тим згідно з ч.2 ст.49 КК (у редакції Закону № 2617-VIII), перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення злочину минуло 15 років, а з часу вчинення кримінального проступку 5 років.

Аналіз указаних норм закону України про кримінальну відповідальність свідчить про такий кримінально-правовий зміст ч.2 ст.49 КК (у редакції Закону № 2617-VIII): ухилення особи від досудового розслідування або суду має своїм наслідком зупинення перебігу давності; перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання; у разі ухилення особи від досудового розслідування або суду і наступного її з`явлення із зізнанням чи затримання встановлені ч. 1 ст. 49 КК (у редакції Закону № 2617-VIII) диференційовані строки давності до уваги не беруться; щодо такої особи застосовуються визначені ч. 2 ст. 49 КК (у редакції Закону № 2617-VIII) загальні строки давності 5 років у разі вчинення нею кримінального проступку, а також 15 років у разі вчинення нею злочину будь-якого ступеня тяжкості (постанова об`єднаної палати Верховного Суду від 5 квітня 2021 року у справі №328/1109/19).

У досліджуваному випадку після внесення змін до ч.1 ст.272 КК України мало місце поліпшення становища особи ОСОБА_4 порівняно із тим, у якому він перебував під час дії попередніх редакцій ч.1 ст.272 КК України, що були чинними на час скоєння ним кримінального правопорушення. У зв`язку з цим у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_4 є підстави для застосування положень ст. 5 КК щодо зворотної дії закону про кримінальну відповідальність у часі.

Так, відповідно до приписів ч.1 ст.5 КК, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Згідно з ч.4 ст.5 КК, якщо після вчинення особою діяння, передбаченого цим Кодексом, закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів, зворотну дію в часі має той закон, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Станом на 25.09.2021 року, тобто на момент вчинення кримінального правопорушення, ч.1 ст.272 КК України діяла в наступній редакції: «Порушення правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою на виробництві або будь-якому підприємстві особою, яка зобов`язана їх дотримувати, якщо це порушення створило загрозу загибелі людей чи настання інших тяжких наслідків або заподіяло шкоду здоров`ю потерпілого, - карається штрафом від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років або без такого».

Проте прокурор звернувся до Крюківського районного суду м. Кременчука з обвинувальним актом лише 30.05.2025 року. А на момент проведення судом підготовчого засідання 21.07.2025 року, приписи ч.1 ст. 272 КК України діяли в редакції Закону № 3342-IX від 23.08.2023 року, санкція якої передбачала покарання - карається штрафом від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або пробаційним наглядом на строк до трьох років, або обмеженням волі на той самий строк, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років або без такого.

У зв`язку з цим суд доходить висновку, що до ОСОБА_4 слід застосувати положення статей ч.1 ст.272 КК України у редакції Закону № 3342-IX від 23.08.2023 року з урахуванням приписів ст. 5 КК, оскільки застосування цієї редакції, що діють на момент розгляду справи в суді, поліпшує його становище зважаючи на те, що положення та санкції цих статей у такій редакції є більш м`якими.

На момент проведення підготовчого судового засідання, згідно з нормами ст.12 КК України в редакції Закону № 2617-VIII кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.272 КК України, є кримінальним проступком.

ОСОБА_4 повідомлено про підозру за ч.1 ст.272 КК України лише 28.05.2025 року.

Тому з врахуванням, що ОСОБА_4 не ухилявся від органу досудового розслідування та суду, строк давності для звільнення його від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.272 КК, згідно з вимогами ст. 49 КК, із застосуванням ст.5 КК України, становить 3 роки з часу вчинення інкримінованого кримінального проступку.

Отже, на час розгляду кримінального провадження в суді ОСОБА_4 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.272 КК України, на підставі ч. 2 ст. 49 КК України, із застосуванням положень ст. 5 КК, у зв`язку із закінчення строків давності, а кримінальне провадження щодо нього має бути закрито, проти чого він не заперечує.

Таким чином, кримінальне провадження щодо ОСОБА_4 за ч.1 ст.272 КК України підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК у зв`язку зі звільненням його від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, із застосуванням ст.5 КК України.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції ВС у постанові від 30.08.2021 року у справі № 638/15651/13, провадження № 51-1494км21.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 не обирався.

Закриття кримінального провадження стосовно особи з нереабілітуючих підстав є застосуванням до неї м`якшої форми закінчення кримінального провадження, ніж обвинувальний вирок, тому не звільняє її від сплати процесуальних витрат, пов`язаних із проведенням судових експертиз. (Постанова ККС ВС від 1 лютого 2024 року у справі № 930/497/23 (провадження № 51-4798км23) https://reyestr.court.gov.ua/Review/116862991.)

На підставі ст.124 КПК України, стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави судові витрати на залучення експертів в розмірі 29685,60 грн.

Долю речових доказів вирішити згідно ст.100 КПК України.

На підставі викладеного і керуючись ст.12, ст.49, ч.1 ст.272 КК України, ст.ст.284, 285, ч.4 ст. 286 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

На підставі ст. 49 КК України, із застосуванням ч.2 ст.5 КК України, звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.272 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 25.09.2021 року за № 0000706 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.272 КК України, закрити на підставі ст.49, із застосуванням ч.2 ст.5 КК України, ст.284, ст.285 КПК України.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на залучення експертів в розмірі 29685,60 грн.

Речові докази: медичну картку стаціонарного хворого з КНМП «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» №5871/5900 на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зберігається у прокурора, - зберігати в Кременчуцькій окружній прокуратурі Полтавської області з матеріалами кримінального провадження.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складений та оголошений 28.07.2025 року о 12 год. 45 хв.

Суддя ОСОБА_1