Провадження № 11-кп/824/4872/2025 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурор ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційну скаргу захисника на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 03.07.2025 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Солом`янського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження № 0002603 від 22.09.2021 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 156, ч. 6 ст.152, ч. 6 ст.153, ч. 1 ст. 301-1 КК України.

Під час закритого судового засідання прокурор заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , мотивуючи його тим, що на даний час наявні ризики, передбачені пунктами 1,3,5 ст.177 КПК України, а саме існує можливість обвинуваченого переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, на території м. Києва обвинувачений міцних соціальних зв`язків не має, переховувався від органів досудового розслідування.

Ухвалою суду клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 задоволено та продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, до 31 серпня 2025 року включно без визначення розміру застави.

Суд, обґрунтовуючи доцільність перебування обвинуваченого під вартою, визнав доведеним, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, продовжують існувати, також судом враховано, що на даний час продовжує зберігатися ризик переховуватися від суду, оскільки ОСОБА_8 в умовах воєнного стану обвинувачується у низці злочинів, серед яких особливо тяжкі, проти статевої свободи та статевої недоторканості, громадського порядку та моральності, санкціями ч. 6 ст. 152, ч. 6 ст. 153 КК України передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічного позбавлення волі. Також у рішенні суду зазначено, що у обвинуваченого відсутні міцні соціальні зв`язки, так як він розлучений, мати та вітчим проживають в Харкові, наявність реєстрації у м. Києві не свідчить про сталість зв`язків ОСОБА_8 . Також суд першої інстанції вказав на те. що ОСОБА_8 був затриманий на підставі ухвали слідчого судді, який надав дозвіл на затримання, так як на той час ОСОБА_8 переховувався від органів досудового розслідування. Також суд визнав наявним ризик незаконного впливу обвинуваченим на потерпілого, оскільки останній ще не допитувався у судовому засіданні.

Також суд визнав , що неможливим застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді домашнього арешту у м. Харкові за місцем проживання батьків, так як м. Харків є територіально віддалений від м. Київа та водночас перебуває на відстані близько 30 км від кордону України з рф. Отже запобіжний захід у виді домашнього арешту не забезпечить як запобігання встановленим судом ризикам, так і виконанню завдань кримінального провадження.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 03.07.2025 та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 та застосувати відносно останнього запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною залишати житло цілодобово, надати ОСОБА_8 дозвіл на перебування у бомбосховищі чи іншому укритті під час повітряної тривоги у місцевості за місцем фактичного проживання та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник зазначає, що ухвала Солом`янського районного суду м. Києва від 03.07.2025 є незаконною та не обгрунтованою тому, що на даний час відсутні ризики передбачені п. 1, 3, 4 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ризик переховування від суду відсутній тому, що ще під час досудового розслідування, коли ОСОБА_8 не мав процесуального статусу підозрюваного, він не змінював зовнішності, користувався документами на своє ім`я, використовував свій телефон та не вживав будь-яких заходів, спрямованих на маскування та переховування від органу досудового розслідування, дійсно до затримання змінював місце проживання, однак на той час у нього не було ніяких обов`язків перед органом досудового розслідування, щодо ризику впливу на потерпілих зазначає, що після звільнення 23.09.2021 року ОСОБА_8 перебував на волі до наступного затримання 23.12.2022, однак прокурором не надано відомостей про існування будь-яких спроб незаконного впливу на потерпілих чи свідків, а підтвердження вчинення ним інших кримінальних правопорушень відсутні, Підкреслює непереконливість висновків суду щодо відсутності міцних соціальних зв`язків , так як ОСОБА_8 раніше не судимий, під наркологічним наглядом не перебуває, проживав з матір`ю і відчитом, які не заперечують проти того, щоб він проживав з ними під час цілодобового домашнього арешту.

Також захисник у своїй апеляційній скарзі зазначив, що ОСОБА_8 болісно реагує на повітряні тривоги, у нього погіршився сон і самопочуття, під час обстрілів він перебуває у стані тривоги та переляків від розуміння небезпеки та неможливості подбати про своє життя. Перебування ОСОБА_8 під вартою у таких умовах слід розцінювати як катування.

У апеляційній скарзі захисник також звернув увагу на незабезпечення розгляду справи судом упродовж розумних строків, так як ОСОБА_8 утримується під вартою з 23.12.2022 року , а у вищевказаному провадженні змінювалися судді і є вірогідність заміни діючих членів колегії на інших суддів.

Відповідно до вимог ч.4 ст.422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Обвинувачений про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений, клопотань про участь у апеляційному розгляді до суду не направив.

Заслухавши доповідь судді, захисника, який підтримав апеляційну скаргу, прокурора, яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За змістом ч.3 ст.331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

У відповідності до ст.199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Суд, розглядаючи питання доцільності перебування обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, фактично дійшов висновку про наявність підстав для продовження строку тримання його під вартою у зв`язку з продовженням існування ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ст.177 КПК України.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , оскільки продовжують існувати обставини, які виправдовують подальше обмеження права останнього перебувати на волі.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду про доцільність подальшого перебування під вартою ОСОБА_8 на час судового розгляду.

Як випливає із змісту судового рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд врахував обставини, передбачені ст.178 КПК України.

Суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів, приймаючи до уваги також дані про обвинуваченого у сукупності з іншими наведеними вище даними, вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний щодо ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, можуть на даному етапі розгляду кримінального провадження забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч.5 ст.194 КПК України.

Рішення суду першої інстанції не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що обвинувачений тривалий час тримається під вартою, то суд апеляційної інстанції не вбачає надмірності тримання його під вартою, враховуючи перевагу існуючого суспільного інтересу перед особистими інтересами обвинуваченого.

Наявність у обвинуваченого батьків та місця постійного проживання не є тими стримуючими факторами, які б могли запобігти можливим проявам позапроцесуальної поведінки та не є підставами для обрання менш суворого запобіжного заходу.

Також є непереконливими доводи апеляційної скарги про те, що відсутність у слідчому ізоляторі належних умов для укриття від ракетних обстрілів та неналежні умови його утримання під вартою є суттєвими обставинами , які можуть виплинути на існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Інших доводів, які б ставили під сумнів правильність висновків судді про доцільність подальшого перебування під вартою ОСОБА_8 , апеляційна скарга не містить.

Відтак, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, дію якого продовжено судом першої інстанції, має забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_8 процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні на даній стадії судового розгляду.

Порушень норм кримінального процесуального законодавства та міжнародного законодавства, які б могли слугувати безумовними підставами для скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин ухвала є законною.

Керуючись ст.ст.404,405,407,419, 422-1 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 03 липня 2025 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 - без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Суддя: Суддя: