490/3586/14-к 10.07.2025
н/п 1-кп/490/640/2018
Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/3586/14-к
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2025 року м.Миколаїв

Колегія Центрального районного суду м.Миколаєва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Миколаєва кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001209 від 11.09.2023 року, яке об`єднане з кримінальним провадженням за №0000836 від 14.02.2014 року, за обвинуваченням

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Миколаєві, є громадянином України, має повну загальну середню освіту, неодружений, офіційно не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

03.10.2002 року Центральним районним судом м.Миколаєва за ч.2 ст.15 ч.1 ст.186, ч.1 ст.187, ст.70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 08.09.2005 року по відбуттю строку покарання;

24.12.2007 року Центральним районним судом м.Миколаєва за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнений 11.07.2011 року по відбуттю строку покарання;

01.04.2014 року Ленінським районним судом м.Миколаєва за ч.3 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнений 24.11.2017 року по відбуттю строку покарання;

02.09.2020 року Снігурівським районним судом Миколаївської області за ч.1 ст.125 КК України до 200 годин громадських робіт,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.187, ч.4 ст.187 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника адвоката ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И Л А:

І. Формулювання обвинувачення визнане судом недоведеним:

21.01.2014 року приблизно о 20:00 год. ОСОБА_5 , знаходячись в районі будинку №183, який розташований по пр-ту Леніна м.Миколаєва, реалізуючи свій злочинний намір спрямований на заволодіння чужим майном, став переслідувати потерпілу ОСОБА_9 .. Знаходячись біля під`їзду вище вказаного будинку, потерпіла стала в сумці шукати ключі від вхідних дверей, а ОСОБА_5 в свою чергу чекав доки остання відімкне двері під`їзду. Зайшовши в під`їзд будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_5 , не припиняючи своїх противоправних дій спрямованих на заволодіння чужим майном, продовжив переслідувати потерпілу, при цьому він наблизився до неї ззаду та застосував до потерпілої електрошокер, тим самим застосував фізичне насилля, яке є небезпечне для життя та здоров`я потерпілої. Після чого ОСОБА_5 , не припиняючи своїх противоправних дій спрямованих на заволодіння чужим майном, шляхом ривка став зривати з плеча потерпілої сумку, але ОСОБА_9 в свою чергу стала чинити опір нападнику. ОСОБА_5 штовхнув потерпілу і тим самим застосував до останньої фізичну силу. Потерпіла продовжувала чинити опір нападнику і не випускала сумку з рук. Але беручи те, що ОСОБА_5 фізично сильніший, він сильніше штовхнув потерпілу і та відхилилася назад та ударилася тілом об стінку під`їзду. ОСОБА_5 в свою чергу заволодів сумкою потерпілої, вартістю 500 грн, в якій знаходилось наступне майно, а саме:

мобільний телефон «LG» вартістю 819 грн 95 к., в якому знаходилась сім-карта мобільного оператора «МТС», яка не представляє матеріальної цінності, та сім-карта мобільного оператора «ЛАЙФ», яка не представляє матеріальної цінності, та на рахунку якої знаходились грошові кошти в сумі 49 грн;

гаманець вартістю 100 грн, в якому знаходились грошові кошти в сумі 200 грн;

дві картки «Приват Банк», які матеріальної цінності не представляють.

Після чого ОСОБА_10 з місця злочину зник та викраденим розпорядився на свій розсуд, тим самим заподіяв потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 1668 грн 95 к.

ІІ. Докази, надані стороною обвинувачення на підтвердження винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за ч.2 ст.187 КК України:

З витягу з кримінального провадження №0000836 від 14 лютого 2014 року вбачається, що 21.01.2014 року біля 20:00 год невстановлена особа, знаходячись біля будинку №183, розташованого по пр-ту Леніна в м.Миколаєві із застосуванням фізичного впливу, який є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої ОСОБА_9 , заволоділа її майном та спричинила матеріальну шкоду на суму 1019 грн.

Із заяви від 13.02.2014 року вбачається, що потерпіла ОСОБА_9 просить вжити заходи до невстановленої особи, яка 21.01.2014 року близько 20:00 год, знаходячись в 1 під`їзді будинку №183 із застосуванням фізичної сили відкрито заволоділа її сумкою, в якій були: мобільний телефон «LG 370m» чорно-бордового кольору imei: НОМЕР_1 ; гаманець, в якому були 200 грн.

Із заяви свідка ОСОБА_11 вбачається, що вона добровільно видала працівникам поліції мобільний телефон «LGт 370», imei 1: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 .

З протоколу огляду предмету від 11.03.2014 року вбачається, що вилучений мобільний телефон було оглянуто слідчим.

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 13.03.2014 року із фототаблицею до нього, обвинувачений ОСОБА_5 у присутності двох понятих розповів і показав обставини вчинення кримінального правопорушення, яке мало місце 21.01.2014 року в будинку №183, розташованого по пр-ту Леніна в м.Миколаєві.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснила, що близько 10 років тому, вирішила придбати доньці мобільний телефон. У дворі придбала телефон у знайомого хлопця. Коли купувала, то питала чи не крадений він. Вони сказали, що ні, але через декілька днів прийшли поліцейські і сказали, що телефон крадений. Обвинуваченого вона не знає і не бачила.

ІІІ. Надані обвинуваченим ОСОБА_5 покази щодо пред`явленого обвинувачення за ч.2 ст.187 КК України:

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 пояснив, що на час інкримінованого кримінального правопорушення він був наркозалежним. В лютому 2014 року його арештували по іншій справі. Так, як він потребував наркотики, у нього була ломка і, перебуваючи під вартою, він погодився на пропозицію працівників поліції взяти на себе вказаний злочин. Вказаний злочин він не вчиняв.

IV. Аналіз і оцінка доказів судом:

Так, відповідно до ст.2 КПК України, завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно зі ст.17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. При цьому, відповідно до ч.4 ст.17 КПК України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване кримінальне правопорушення було вчинене і обвинувачений є винним у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вирогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, встановлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням. Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Так, на досудовому розслідуванні дії обвинуваченого кваліфіковано за ч.2 ст.187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном поєднаний із насильством небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений особою, яка раніше вчинила розбій.

Проте, суд вважає, що така кваліфікація дій обвинуваченого є невірною і не відповідає фактичним обставинам справи, встановленим в ході судового розгляду справи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, доки її вину не буде доведено в законному порядку та обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Статтею 62 Конституції України та пунктом 2 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) закріплено принцип презумпції невинуватості, як один із основних засадничих принципів кримінального судочинства, передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Європейський суд з прав людини (далі Суд) в своєму рішенні «Мінеллі проти Швейцарії» (Minelli v. Switzerland) від 25 березня 1983 року зробив висновок, що принцип невинуватості є одним із елементів справедливого судового процесу у кримінальних справах у розумінні пункту 1 ст.6 Конвенції.

На думку суду, пункт 2 статті 6 Конвенції «вимагає …, interallia, аби судді, виконуючи свої завдання, не ставились до них із переконанням, що підсудний учинив інкримінований йому злочин, Тягар доказування лежить на обвинуваченні, а кожний сумнів має тлумачитись на користь підсудного» (рішення у справі Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії (Barbera, MessegueandJabardo v. Spain) від 06 грудня 1988 року).

Відповідно до ч.4 ст.95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Питання зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення врегульоване ст.337 КПК України, відповідно до якої судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. Під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення, розпочати провадження щодо юридичної особи. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Так, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ст.187 КК України, є заподіяння особі, яка зазнала нападу, насильства, небезпечного для життя чи здоров`я, або погроза застосування такого насильства.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України №10 від 06 листопада 2009 року "По судову практику у справах про злочини проти власності", небезпечне для життя чи здоров`я насильство (стаття 187, частина третя статті 189 КК) (2341-14) це умисне заподіяння потерпілому легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжке тілесне ушкодження, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх вчинення. До них слід відносити, зокрема, і насильство, що призвело до втрати свідомості чи мало характер мордування, придушення за шию, скидання з висоти, застосування електроструму, зброї, спеціальних знарядь тощо.

Під насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, слід розуміти заподіяння їй легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжкого тілесного ушкодження, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент заподіяння.

За наведеним, використання електрошокера при заволодінні чужим майном створює склад розбійного нападу не в будь-якому випадку, а лише тоді, коли таке застосування електрошокера або погроза його застосування під час чинення злочину було чи могло бути небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, судово-медична експертиза або медичний огляд потерпілої ОСОБА_9 щодо наявності у неї тілесних ушкоджень після застосування електрошокеру не проводилися, електрошокер в ході досудового розслідування вилучено не було.

Під час судового розгляду, стороною обвинувачення не доведено належними і допустимими доказами, що застосування електрошокеру до потерпілої ОСОБА_9 було небезпечним для життя чи здоров`я останньої.

За такого, суд дійшов переконливого висновку про те, що за відсутності доказів на підтвердження застосування до потерпілої насильства, небезпечного для життя чи здоров`я, або погрози застосування такого насильства, підстави для кваліфікації кримінального правопорушення за ч.2 ст.187 КК України відсутні.

Згідно з положеннями ст.62 Конституції України та ст.17 КПК України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності винуватості особи тлумачаться на її користь.

Крім цього, що стосується взагалі причетності обвинуваченого ОСОБА_5 до вчиненого злочину, суд зазначає наступне.

Так, під час допиту в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_5 пояснив, що на час інкримінованого кримінального правопорушення він був наркозалежним. В лютому 2014 року його арештували по іншій справі. Так, як він потребував наркотики, у нього була ломка і, перебуваючи під вартою, він погодився на пропозицію працівників поліції взяти на себе провину у вчиненні вказаного злочину.

На переконання суду, такі покази обвинуваченого суд розцінює, як правдиві, оскільки вони цілком підтверджуються матеріалами справи.

Так, як вбачається з обвинувального акту, інкриміноване ОСОБА_5 кримінальне правопорушення вчинено 21.01.2014 року.

В той же час, як вбачається із заяви потерпілої, вона звернулась до поліції лише 13.02.2014 року, а кримінальне правопорушення зареєстровано 14.02.2014 року. Тобто, майже через місяць після події.

Вказані обставини, на переконання суду, ставлять під сумнів версію сторони обвинувачення і навпаки підтверджують покази обвинуваченого і твердження його захисника про те, що провадження було зареєстровано після затримання обвинуваченого ОСОБА_5 по іншій справі.

Прокурором в судовому засіданні такі твердження обвинуваченого та його захисника належними та допустимими доказами спростовані не були.

Крім цього, з матеріалів справи взагалі не встановлено, яким чином орган досудового розслідування дійшов переконання, що до вказаного злочину причетний ОСОБА_5 ..

Як вбачається з показів свідка ОСОБА_11 , близько 10 років тому, вона у дворі будинку придбала телефон у знайомого хлопця, який в подальшому виявився краденим. Обвинуваченого вона не знає і не бачила.

В той же час, хлопець у якого свідок ОСОБА_11 придбала мобільний телефон потерпілої, органом досудового розслідування не встановлювався, не допитувався, не перевірявся на причетність до вказаного злочину, свідком не залучався та в судовому засіданні покази не надавав.

Тобто, органом досудового розслідування не було перевірено, чи не причетний до вказаного кримінального правопорушення хлопець, який у дворі будинку продав свідку ОСОБА_11 мобільний телефон, який виявився раніше незаконно відібраний у потерпілої ОСОБА_9 ..

На переконання суду, слідчим не здійснено вказані вище дії або через недбалість та поверхневе ставлення до своїх службових обов`язків та вимок КПК України, або слідчий був достеменно обізнаний, що вказана особа не підтвердить версію сторони обвинувачення щодо причетності обвинуваченого ОСОБА_5 до інкримінованого злочину, а можливо і навпаки, виявиться причетною до інкримінованого ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України.

Про необ`єктивність та поверхневість досудового розслідування свідчить і той факт, що слідчим не проведена така обов`язкова в даному випадку процесуальна дія, як впізнання особи та обшук, з метою виявлення знаряддя злочину (електрошокера) чи інших викрадених предметів (сумка, гаманець, грошові кошти, банківські карти).

Єдиним доказом сторони обвинувачення є слідчий експеримент за участі обвинуваченого ОСОБА_5 ..

В той же час, упередженість, недбалість та необ`єктивність досудового розслідування, яка проявилась у невжитті з боку органу досудового розслідування всіх заходів, передбачених кримінально-процесуальних законодавством для встановлення істини по справі та здобуття належних і допустимих доказів свідчить, що сам по собі, цей слідчий експеримент не несе в собі беззаперечного доказового значення вчинення розбою саме ОСОБА_5 поза розумним сумнівом.

Тобто, орган досудового розслідування не перевірив, чи могла інша особа в зазначений проміжок часу вчинити вказаний злочин та з використанням електрошокера заволодіти майном потерпілої.

Вказані вище обставини свідчать, що органом досудового розслідування не було досягнуто легітимної мети досудового розслідування, а саме встановлення істини, збір доказів та підготовка справи до судового розгляду.

Навпаки, на переконання суду, цілком логічними та правдивим є твердження обвинуваченого, що будучи наркозалежним і перебуваючи під вартою та потребуючи чергової дози наркотичних засобів, тобто, перебуваючи в уразливому стані, він погодився на пропозицію поліцейських взяти на себе провину в інкримінованому злочині.

Додатково слід зазначити, що потерпіла ОСОБА_9 у ході судового розгляду неодноразово викликалася до суду для надання показів та усунення протиріч, однак в судові засідання не з`являлась, внаслідок чого суд позбавлений можливості перевірити її покази та підтвердити чи спростувати версію сторони обвинувачення.

Відповідно до ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Отже, орган досудового розслідування не встановив, а прокурор не надав суду беззаперечних, належних та допустимих доказів на доведення поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_5 і для цього вичерпано можливості їх отримання.

Докази, надані стороною обвинувачення, не доводять поза розумним сумнівом факт вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України.

Відповідно до ст.373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що пред`явлене ОСОБА_5 обвинувачення за вказаним епізодом не доведене під час судового розгляду, а тому його необхідно виправдати, у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України.

Можливості для збору додаткових доказів вичерпано.

V. Формулювання обвинувачення за 2 епізодом від 10.09.2023 року за ч.4 ст.187 КК України:

Так, 10.09.2023 року близько 11:30 год., точного часу в ході досудового розслідування встановити не вдалось, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 перебували на території недобудови, розташованої біля будинку №49 по вул.3-й Слобідській у м.Миколаєві, де у них виник конфлікт на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин. Під час вказаного конфлікту, у ОСОБА_5 виник злочинний умисел на скоєння нападу на потерпілого ОСОБА_7 з метою заволодіння його майном.

Реалізовуючи злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння майном потерпілого, ОСОБА_5 , діючи умисно, в умовах воєнного стану, наніс один удар рукояткою предмета, ззовні схожого на пістолет, в область обличчя ОСОБА_7 , від якого останній впав на землю, спричинивши при цьому потерпілому ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді перелому кісток носу зі зміщенням уламків.

В подальшому, ОСОБА_5 з метою подавлення волі потерпілого ОСОБА_7 , здійснив два постріли із пневматичного пістолету в область лівої гомілки ОСОБА_7 .. В подальшому, ОСОБА_5 , подавивши у такий спосіб супротив потерпілого, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на заволодіння чужим майном, підійшов до лежачого на землі ОСОБА_7 , зірвав з його плеча чоловічу сумку чорного кольору, з якої дістав грошові кошти у сумі 6 000 грн., належні ОСОБА_7 та, заволодівши ними, з місця вчинення злочину зник.

VI. Докази, надані стороною обвинувачення на підтвердження винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України:

Допитаний під час розгляду справи потерпілий ОСОБА_7 дав показання про те, що до вказаних подій він бачив обвинуваченого ОСОБА_5 декілька разів. Приблизно за два дні до подій, він зустрів ОСОБА_12 , яка проживає по АДРЕСА_3 , неподалік від місця його проживання. В ході розмови він повідомив Ані з приводу того, що загубив свій гаманець, в якому знаходився його паспорт. ОСОБА_13 повідомила йому, що зовсім інша людина знайшла його паспорт і вона забере у нього паспорт та віддасть йому. Він домовився з ОСОБА_14 зустрітись у неділю по вул.3-й Слобідській, щоб ОСОБА_15 змогла віддати йому паспорт. 10.09.2023 року близько 10:00-10:30 години, більш точного часу вже не пам`ятає, він їхав з роботи та зателефонував своєму знайомому ОСОБА_16 , з яким домовився зустрітись біля супермаркету "АТБ", розташованого по вул.3-й Слобідській в м.Миколаєві. Він зустрівся з ОСОБА_17 , вони взяли собі по банці пива та коли йшли, зустріли ОСОБА_18 . Під час зустрічі ОСОБА_15 йому повідомила, що паспорт, який він загубив до цього разом із гаманцем по АДРЕСА_4 , знаходиться у ОСОБА_5 , з яким ОСОБА_15 проживала разом. Вона сказала, що зараз зателефонує ОСОБА_19 , який принесе та віддасть йому паспорт. Після цього, вони пішли на "недобудову" чекати на ОСОБА_5 , поки він принесе паспорт. Окрім нього, ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , на "недобудові" вони зустріли ще ОСОБА_22 , прізвища якого не знає, який вже знаходився там та чим той займався, він не знає. Через деякий час до них прийшов ОСОБА_19 , який привітався з ними, а потім взяв його лівою рукою за плече та запитав, як у нього справи. Він відповів ОСОБА_19 , що все нормально та запитав, чи віддасть він йому його паспорт, на що той відповів згодою, при цьому ніякого конфлікту між ними тоді не було. Він разом з ОСОБА_19 відійшли в сторону на відстань близько 10-15 метрів, а ОСОБА_13 , ОСОБА_23 та ОСОБА_22 залишились стояти в стороні. Потім, він побачив в правій руці ОСОБА_5 пістолет чорного кольору, рукояткою якого останній різко наніс йому один удар під ніс. Від отриманого удару він перебував у шоковому стані. Після цього, ОСОБА_24 підійшов та лівою рукою висмикнув у нього чоловічу сумку, яка знаходилась у нього через плече, і він впав на землю. Коли ОСОБА_24 знаходився на відстані близько 2-3 метрів від нього, то запитав у нього: "що, стріляти в тебе?", на що він йому відповів: "ну, стріляй", після чого ОСОБА_19 здійснив три постріли в область його гомілко стоп вище п`яти на лівій стороні. В той момент, коли ОСОБА_25 здійснив постріли, ОСОБА_17 та ОСОБА_22 почали бігти в його сторону. Після цього, він пам`ятає, як підвівся на ноги весь скривавлений, а ОСОБА_24 почав тікати з місця події. Він разом з ОСОБА_17 та ОСОБА_22 почали бігти слідом за ОСОБА_26 , який побіг в сторону двору як до вул.2-ї Слобідської. Потім ОСОБА_25 кинув йому паспорт, який він особисто підняв з землі, та побіг далі. Крім того, він бачив, як ОСОБА_25 на відстані близько 10 метрів від нього викинув його сумку, яку потім знайшов ОСОБА_27 та повернув йому. Де в цей момент знаходилась ОСОБА_13 , він не знає, оскільки після цього її не бачив. Зазначив, що в його сумці знаходились два мобільні телефони та гаманець, в якому було 6000 гривень, однак їх в сумці не було. З його слів ОСОБА_16 було відомо про те, що у нього в той день знаходилась саме така сума грошей, оскільки він тоді отримав аванс. Після вказаного інциденту, він зателефонував своїй дружині, яка приїхала на таксі та відвезла його до лікарні швидкої медичної допомоги, після чого йому робили операцію і у нього була черепно-мозкова травма. Крім того, пояснив, що перебуває на метадоновій програмі та вживає таблетки, які отримує в лікарні по вул.3-й Воєнній. Йому відомо, що ОСОБА_24 також вживав та перебував на програмі, оскільки бачив його в районі протитуберкульозної лікарні.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_28 суду пояснила, що вона є співмешканкою обвинуваченого ОСОБА_5 , з яким вони проживають разом. З потерпілим ОСОБА_7 вони були знайомі до вказаних подій та просто спілкувались із ним. Вона знає, що ОСОБА_29 перебував на програмі, як наркозалежна особа, і він їздив до м.Одеса, де отримував таблетки "метадон", "метафін" по рецепту. Вказані таблетки він привозив та продавав. Напередодні вказаних подій потерпілий ОСОБА_7 , знаходячись на "недобудові" в районі вул.3-ї Слобідської, загубив свій гаманець, в якому начебто знаходились грошові кошти в сумі шести тисяч гривень та паспорт. Зі слів знайомих, їй стало відомо про те, що ОСОБА_29 почав всім розповідати про те, що саме вона забрала його гаманець, щоб вона все відшкодувала та погрожував їй розправою. Потім вона дізналась, що паспорт ОСОБА_30 знаходиться у хлопця ОСОБА_31 , який є з їх спільного кола спілкування. Зі слів ОСОБА_32 їй стало відомо про те, що він знаходився поряд із ОСОБА_33 та ОСОБА_17 , та хотів продати ОСОБА_34 кнопковий телефон за 4 таблетки, але ОСОБА_34 телефон був не потрібний. На наступний день чи через день, точно не пам`ятає, вона зустріла ОСОБА_32 , який і повідомив їй про те, що знайшов паспорт ОСОБА_30 . У зв`язку з тим, що даний хлопець з`являється в тому районі дуже рідко та може пропадати на деякий час, вона вирішила забрати паспорт та особисто повернути його ОСОБА_35 . Вказаний паспорт вона принесла за місцем свого проживання та що було потім з вказаним паспортом, у кого та де він знаходився, вже не пам`ятає. Вона не могла одразу зв`язатись з ОСОБА_33 , щоб повідомити йому з приводу знайденого паспорта, а потім вони довгий час просто не могли з ним ніяк зустрітись, оскільки ОСОБА_36 не приїжджав на зустріч, а вона дуже рідко мала змогу поїхати в сторону вул.Південної. На той період часу вона вживала таблетки "метадон" двічі на тиждень. Восени, більш точної дати та часу вже не пам`ятає, вона прийшла до аптеки на вул.3-ю Слобідську, де їй повідомили про те, що ОСОБА_29 знаходиться на "недобудові" і вона вирішила піти туди та поговорити з ОСОБА_37 . Знаходячись на "недобудові", вона окрім інших людей, які вживали різні "речовини", побачила ОСОБА_38 , який був разом із ОСОБА_39 та ОСОБА_22 , прізвища якого не пам`ятає, на території зруйнованого гаражу. Вона підійшла до них та запитала у ОСОБА_30 , чи є у нього таблетки, якій їй потрібні та які вона хоче придбати. ОСОБА_36 попросив її почекати та в цей момент вживав якийсь слабоалкогольний напій. Потім ОСОБА_36 запитав у неї з приводу паспорту, на що вона йому відповіла, що вказаний паспорт вона не брала та навіщо він всім розповідає про те, що це вона взяла його паспорт. Під час спілкування ОСОБА_29 почав розмовляти із нею підвищеним тоном та стверджувати, що це саме вона забрала його паспорт та грошові кошти, і якщо вона йому не поверне, то розмова буде зовсім по іншому. Не дивлячись на це, вона все одно залишилась там, оскільки їй потрібні були таблетки, які вона хотіла придбати у ОСОБА_30 . Після цього, вона зателефонувала ОСОБА_40 , якому повідомила про те, що знаходиться на "недобудові" та розмовляє з ОСОБА_33 , з яким у неї конфлікт з приводу паспорта. Вона попросила ОСОБА_19 прийти до них та поговорити з ОСОБА_33 . Через 10-15 хвилин ОСОБА_24 прийшов до них та сказав ОСОБА_35 : "давай поговоримо". На той момент ОСОБА_19 перебував в адекватному та тверезому стані, оскільки він нічого не вживав. Під час спілкування у напівзруйнованому гаражі знаходились вона, ОСОБА_24 та ОСОБА_29 , а також ОСОБА_27 і ОСОБА_22 , які також є наркозалежними особами, та займались своїми справами, а саме кололись. Зазначила, що на той момент вона також знаходилась у стані наркотичного сп`яніння. ОСОБА_24 намагався обійняти ОСОБА_41 та вивести його з приміщення гаражу, щоб поговорити з ним, однак ОСОБА_36 почав прибирати від себе руку ОСОБА_19 та відмахуватись від нього. ОСОБА_19 лише хотів поговорити з ОСОБА_37 з приводу того, щоб той не розпускав чутки про неї та говорити неправду. Потім між ОСОБА_26 та ОСОБА_33 почалась сутичка і вони почали штовхати один одного. В той момент, коли ОСОБА_24 та ОСОБА_29 знаходились на відстані близько двох метрів від них, вона бачила, як ОСОБА_19 , який був обернений боком по відношенню до неї, штовхнув ОСОБА_41 і той, зачепившись за якийсь камінь, впав на землю, оскільки останній перебував у нетверезому та неадекватному стані. Вона не бачила, щоб ОСОБА_19 наносив удари в область обличчя ОСОБА_41 . Коли ОСОБА_36 впав на землю, з нього злетіла його чоловіча сумка, яка впала поруч із ним. Вона не звернула увагу, чи була вказана сумка відкрита чи закрита, коли ОСОБА_36 впав на землю, та чи випадали звідти якісь речі. Після падіння ОСОБА_29 залишався при свідомості. Після цього, ОСОБА_19 , висловившись нецензурною лайкою у бік ОСОБА_41 , розвернувся та почав уходити, а вона пішла слідом за ним. ОСОБА_27 та ОСОБА_22 пішли в сторону ОСОБА_30 . Під час даного інциденту вона ніякої зброї у ОСОБА_5 не бачила, оскільки ніякої зброї у нього не було, та ніяких звуків пострілів тоді не чула. Крім того, зазначила, що на момент вказаних подій перебувала у шоковому стані. Коли вони уходили, то ОСОБА_24 не запитував у неї: "що, я правильно зробив по відношенню до потерпілого?", оскільки такого не було. Через деякий час, під час проведення слідчого експерименту за її участю, вона перебувала у неадекватному стані, оскільки перебувала у стані після вживання певних препаратів, та ставила свій підпис там, де говорив слідчий. Вона не пам`ятає, куди дівся паспорт ОСОБА_30 , але його було повернуто потерпілому. Хто саме та яким чином повернув ОСОБА_35 його паспорт вона пригадати не може.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_42 суду пояснив, що з потерпілим ОСОБА_7 вони є друзями, а з обвинуваченим ОСОБА_5 просто знайомі. Зазначив, що за рік півтора роки до цих подій була конфліктна ситуація, коли ОСОБА_25 вдарив його подругу ОСОБА_43 і він разом з її хлопцем ходили до ОСОБА_25 розбиратись, але після вказаних подій вони вже нормально всі спілкувались. Так, 10.09.2023 року він у телефонній розмові домовився із ОСОБА_33 про зустріч на вул.3-й Слобідській. Зустрівшись, вони купили собі пива та сіли за столиком біля закладу. Потім, до них підійшла дівчина на ім`я ОСОБА_15 , прізвища якої він не знає, та яка сказала ОСОБА_35 , щоб той пішов разом із нею і вона віддасть йому паспорт, який знаходився у ОСОБА_25 , на що ОСОБА_36 погодився. Вони пішли та між вул.3-ю Слобідською та вул.Садовою присіли, щоб почекати на ОСОБА_25 . Під час розмови, ОСОБА_36 повідомив з приводу боргу ОСОБА_22 , на що ОСОБА_15 повідомила їм, що ОСОБА_22 в цей час знаходиться на "недобудові". Після цього, він разом із ОСОБА_33 пішли на "недобудову" та сказали Ані, щоб вона разом із ОСОБА_25 приходили туди, щоб віддати ОСОБА_34 паспорт. Він разом з ОСОБА_37 прийшли на "недобудову", де вже знаходився ОСОБА_22 , який займався своїми "справами", і вони почали з ним спілкуватись з приводу боргу. Через деякий час до них підійшов ОСОБА_24 , який привітався із ними та, поклавши руку на ОСОБА_41 , попросив його відійти в сторону щоб поговорити, на що ОСОБА_36 погодився. ОСОБА_24 разом із ОСОБА_33 вийшли з приміщення, де вони знаходились, та відійшли на відстань близько до трьох метрів біля кущів. ОСОБА_15 знаходилась поза межами приміщення, в якому залишився він разом із ОСОБА_22 , та стояла правіше за кущами та неподалік чекала. Через декілька секунд він почув звуки пострілів, характерні для пневматичної зброї, два чи три хлопки. Він разом із ОСОБА_22 вибігли з приміщення та побігли в сторону, де знаходився ОСОБА_29 , який лежав на землі з закривавленим обличчям, оскільки у нього був розбитий ніс. Назустріч їм вибіг ОСОБА_24 , у якого була сумка ОСОБА_41 , чорного кольору, але він не звернув уваги на те, чи була відкрита дана сумка, чи ні. Крім того, в цей момент він бачив, що у ОСОБА_5 , який мовчки проходив повз нього та обходив справа від нього, в правій руці була рукоятка пістолета, а саме дуло було заховане у рукаві його кофти. Він не пам`ятає, якого саме кольору був одяг, у який був одягнений ОСОБА_25 . ОСОБА_22 крикнув ОСОБА_25 , щоби той віддав сумку ОСОБА_41 , але той ніяк не відреагував та швидким кроком пішов далі в сторону, де його чекала ОСОБА_15 . Він підійшов до ОСОБА_41 , почав витирати йому закривавлене обличчя та приводити до тями. Він запропонував ОСОБА_35 швидко піти слідом за ОСОБА_25 та забрати у нього сумку, після чого вони разом із ОСОБА_22 та ОСОБА_37 почали наздоганяти ОСОБА_25 . В той момент, коли ОСОБА_25 разом із ОСОБА_44 переходили дорогу, ОСОБА_36 крикнув йому вслід, щоб той хоча би віддав йому його паспорт, на що ОСОБА_25 кинув паспорт ОСОБА_41 прямо на дорогу. ОСОБА_36 підійшов та забрав свій паспорт. Він бачив, як ОСОБА_25 на пішохідній доріжці викинув сумку ОСОБА_41 , яку він підійшов та підняв з землі. ОСОБА_36 крикнув йому, чи є щось у сумці, на що він йому показав, що у сумці нічого немає. Вказану сумку він віддав ОСОБА_34 , на що останній повідомив йому, що там мав бути його мобільний телефон. Він запропонував ОСОБА_34 повернутись на те місце, де той лежав, і пошукати даний мобільний телефон там. Повернувшись, він знайшов на тому місці, де до цього лежав ОСОБА_36 , в кущах мобільний телефон ОСОБА_41 . Зазначив, що йому було відомо про те, що у ОСОБА_30 також із собою були грошові кошти в сумі біля п`яти чи шести тисяч гривень, які він бачив у нього, коли той діставав та розраховувався за пиво. Крім того, ОСОБА_29 також йому говорив про те, що отримав аванс у розмірі шести тисяч гривень.

Як вбачається з протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 10.09.2023 року, потерпілий ОСОБА_7 звернувся до відділення поліції №1 МРУП ГУ НП в Миколаївській області про те, що 10.09.2023 року приблизно о 11:30 год, наглядно відомий чоловік на ім`я ОСОБА_19 , перебуваючи біля недобудови по вул.3Слобідська в м.Миколаєві, відкрито, шляхом ривку, із застосуванням насильства, у період дії воєнного стану на території України, заволодів майном, яке належить ОСОБА_7 , завдавши йому майнові збитки на суму приблизно 10000 грн.

З протоколу огляду від 10.09.2023 року та доданої до нього фототаблиці вбачається, що слідчим було оглянуто територію недобудови по пр-ту Центральному, 147 в м.Миколаєві. Під час огляду нічого не вилучалось.

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 10.10.2023 року, потерпілий ОСОБА_7 у присутності двох понятих розповів і показав обставини вчинення кримінального правопорушення, яке мало місце 10.09.2023 року навпроти будинку №49, розташованого по вул.3-а Слобідська в м.Миколаєві.

Згідно висновку експерта від 11.09.2023 року №828, у ОСОБА_7 мають місце тілесні пошкодження у вигляді синців, саден, поверхневої рани спинки носу, обличчя, обох верхніх кінцівок та лівої нижньої кінцівки, передньої поверхні грудної клітини, живота. Дані тілесні пошкодження могли утворитися від не менш ніж 8-10 ударних дій тупими твердими предметами будь-яким руки, ноги та інші предмети, з давністю утворення біля доби до часу огляду. По ступеню тяжкості дані тілесні пошкодження відносяться до категорії легких тілесних пошкоджень (кожне). Діагноз «струс головного мозку, перелом кісток носу зі зміщенням» при оцінки ступеню тяжкості тілесних ушкоджень до уваги не приймався, так як не підтверджений об`єктивними клінічними даними та даними рентгенологічного дослідження, згідно п. 4.13.4 «Правил встановлення ступеню тяжкості тілесних пошкоджень». При нанесені тілесних пошкоджень взаєморозташування потерпілого та нападника (нападників) могло змінюватись. Тілесне пошкодження у вигляді синця в ділянці лівого колінного суглобу могло утворитись при падінні тіла з положення стоячи на площину як з приданням тілу прискорення так і без нього.

Згідно висновку додаткової судово-медичної експертизи від 12.10.2023 року №946, у ОСОБА_7 мають місце тілесні пошкодження у вигляді синців, саден, поверхневої рани спинки носу, обличчя, обох верхніх кінцівок та лівої нижньої кінцівки, передньої поверхні грудної клітини, живота, перелому кісток носу зі зміщенням уламків. Дані тілесні пошкодження могли утворитися від не менш ніж 8-10 ударних дій тупими твердими предметами будь-яким руки, ноги та інші предмети, з давністю утворення біля доби до часу огляду. По ступеню тяжкості дані тілесні пошкодження відносяться: синці, садна, поверхнева рана спинки носу, обличчя, обох верхніх кінцівок та лівої нижньої кінцівки, переднбої поверхні грудної клітини, живота до категорії легких тілесних пошкоджень; перелом кісток носі зі зміщенням уламків до категорії легких тілесних пошкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я. Діагноз «струс головного мозку» при оцінки ступеню тяжкості тілесних ушкоджень до уваги не приймався, так як не підтверджений об`єктивними клінічними даними та даними рентгенологічного дослідження, згідно п.4.13.4 «Правил встановлення ступеню тяжкості тілесних пошкоджень». При нанесені тілесних пошкоджень взаєморозташування потерпілого та нападника (нападників) могло змінюватись. Тілесне пошкодження у вигляді синця в ділянці лівого колінного суглобу могло утворитись при падінні тіла з положення стоячи на площину як з приданням тілу прискорення так і без нього. Тілесне пошкодження в ділянці бокової поверхні лівої гомілки могли утворитись при пострілі із будь-якої пневматичної зброї, однак чітких судово-медичних даних не мається.

Із довідки звернення від 11.09.2023 року КНП ММР «Міська лікарня №4» на ім`я ОСОБА_7 вбачається, що він звернувся до отоларингологічного відділення 11.09.2023р., був оглянутий, проведена рентгенограма кісток носу. Репозиція кісток носу. Діагноз: Закритий перелом кісток носа зі зміщенням. Садно правого ската.

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 10.10.2023 року, проведеного за участі свідка ОСОБА_28 у присутності двох понятих, свідок розповіла та показала обставини вчинення кримінального правопорушення, яке мало місце 10.09.2023 року по вул.3 Слобідська в м.Миколаєві.

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 11.10.2023 року, проведеного за участі свідка ОСОБА_45 у присутності двох понятих, свідок розповів та показав обставини вчинення кримінального правопорушення, яке мало місце 10.09.2023 року по вул.3 Слобідська в м.Миколаєві.

VI. Докази, надані стороною захисту:

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 суду пояснив, що в вересні 2023 року він перебував вдома. Йому на телефон подзвонила його співмешканка ОСОБА_46 та повідомила, що ОСОБА_47 і ще двоє чоловіків вимагають від неї паспорт та погрожують їй. Він прийшов на недобудову та спитав хто там і що хотів, хай підходить. До нього підійшов потерпілий ОСОБА_7 , а інші двоє почали його обступати. Коли потерпілий спробував протягнути до нього руки, від вдарив його в обличчя кулаком. Від удару потерпілий впав, а інші двоє відступили. Після того, як потерпілий впав, він розвернувшись та разом з ОСОБА_48 пішов додому. На наступний день йому зателефонував слідчий та запросив прийти на бесіду. Він прийшов в райвідділ, де йому повідомили, що ОСОБА_7 написав заяву і його затримали. Пістолета у нього не було, в потерпілого він не стріляв. Додатково зазначив, що він був у футболці та шортах і ховати пістолет у нього не було куди. Ані сумки, ані грошей потерпілого він не брав. Крім цього, зазначив, що телефон потерпілого пізніше поліцейські виявили в ломбарді, куди його здав один із чоловіків на прізвисько « ОСОБА_49 », який в той день був разом з потерпілим ОСОБА_7 .. Неправдиві покази ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_45 пов`язує через давній конфлікт, так як ОСОБА_42 приставав до його співмешканки ОСОБА_28 ще коли вони жили на вул.Південній.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_50 суду пояснила, що вона знайома із ОСОБА_26 та ОСОБА_14 . На початку вересня минулого року близько 10:00-11:00 години, більш точної дати та часу вже не пам`ятає, вона знаходилась на території "недобудови", де більшість людей вживає наркотичні засоби. Знаходячись на другому поверсі будівлі разом із знайомим хлопцем, вона почула, як на вулиці хтось свариться та кричить. Вона побачила ОСОБА_5 , ОСОБА_12 , ОСОБА_41 та ще двоє наглядно знайомих їй хлопців, які були разом із ними, на території одноповерхового приміщення напроти на відстані 15 метрів від тієї будівлі, де вона знаходилась. Вона знає, що ОСОБА_36 продає таблетки "метадон", які вона купувала у нього через хлопця, та знає, де він проживає. Під час словесного конфлікту, який відбувався на вулиці біля одноповерхового приміщення, вона чула, що ОСОБА_24 начебто захищав свою дружину та була розмова за якісь документи, але точно вже не пам`ятає. Зазначила, що ОСОБА_24 був одягнений тоді у світлі шорти, світлу футболку з коротким рукавом та на голові у нього була кепка. ОСОБА_36 був одягнений у спортивні штани, футболку чи мастерку, точно вже не пам`ятає. Аня була одягнена в штани та футболку. Вона не бачила, щоб була якась бійка, чи щоб хтось падав, можливо просто поштовхались і все. Аня знаходилась неподалік від місця конфлікту. Хто саме сварився, вона не знає, оскільки прийшла туди колотись, але вона бачила, що ОСОБА_24 стояв навпроти ОСОБА_41 та між ними була розмова на підвищених тонах з приводу документів, але точно вже не пам`ятає. На той момент, коли вказані особи прийшли на "недобудову" та почався даний конфлікт, вона перебувала у нормальному стані та готувала собі ін`єкцію щоб вколотись. Вона ніяких гучних та різких звуків, типу хлопків, не чула. Даний інцидент тривав близько 10 хвилин і коли вони виходили з приміщення будівлі, то на вулиці вже нікого не було.

VIІ. Аналіз і оцінка доказів судом:

Дослідивши надані стороною обвинувачення докази, в тому числі свідчення обвинуваченого, потерпілого та свідків, інші надані сторонами докази, кожний окремо і у їх сукупності, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ст.25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення або в разі надходження заяви про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Крім того, саме на них законом покладається обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень, відповідно до ст.9 КПК України.

Згідно із ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Європейський суд з прав людини у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» вказував, що рівень певності, якого має досягати суддя за системою «внутрішнього переконання» чи системою «поза межами розумного сумніву», який є важливим для постановлення справедливого рішення, не повинен досягатися шляхом примусу до зізнання. Лише таким чином буде дотримано цілковитої поваги до презумпції невинуватості та статусу обвинуваченого, що є ключовими поняттями для демократичної концепції кримінального судового розгляду.

Отже, обвинувачення повинно довести «кожний факт», пов`язаний із злочином, щоб «не існувало жодної розумної підстави для сумнівів». Правило про тлумачення сумнівів на користь обвинуваченого по суті означає, що жодна з сумнівних обставин не може бути покладена в основу обвинувальних тез по справі, тобто воно висуває вимогу повної і безумовної доведеності обвинувачення. Ця вимога має на меті охорону законних інтересів обвинуваченого і служить гарантією досягнення істини у справі.

Таким чином, правило про тлумачення сумнівів на користь обвинуваченого виступає гарантією не тільки для обвинуваченого, воно служить також гарантією досягнення мети правосуддя.

Що стосується доведення нападу з метою заволодіння чужим майном, суд зазначає наступне.

Так, на доведення вказаного факту, орган досудового розслідування посилається на покази потерпілого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_45 , ОСОБА_28 , протоколи слідчих експериментів за участі вказаних осіб та висновки експертів.

Оцінюючи докази сторони обвинувачення, як протоколи слідчих експериментів за участі потерпілого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_45 та ОСОБА_28 , суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.240 КПК України, з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань. Тобто, слідчий експеримент проводиться в ході слідства в присутності понятих для перевірки і уточнення фактичних даних, які мають доказове значення у кримінальній справі, з ініціативи слідчого, за клопотанням підозрюваного (обвинуваченого), потерпілого та інших учасників карного процесу.

Слідчий експеримент зазвичай провадиться, щоб перевірити: чи міг свідок (потерпілий), перебуваючи в певному місці, бачити чи чути те, що відбувалося на місці скоєння злочину; чи міг підозрюваний вчинити певні дії в тих обставинах; як саме відбувався перебіг подій; перевірка можливості існування фактів, чи немає між ними протиріч зі слідами, виявленими в ході попереднього розслідування.

В той же час, як вбачається з протоколів слідчих експериментів проведених за участі потерпілого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_45 та ОСОБА_28 , за своєю суттю вони є майже ідентичними.

Крім цього, надані потерпілим ОСОБА_7 , свідками ОСОБА_51 та ОСОБА_28 свідчення в судовому засіданні мають протиріччя тим свідченням, які вони надавали під час слідчого експерименту.

З огляду на що, надані покази свідків та потерпілого під час слідчого експерименту, викликають цілком обґрунтовані сумніви в частині їх об`єктивності та правдивості.

Під час судового розгляду такі суттєві протиріччя в показах потерпілого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_45 та ОСОБА_28 стороною обвинувачення усунуті не були, з огляду на що суд надає перевагу саме показам, отриманим під час безпосереднього допиту в судовому засіданні.

Вказані вище обставини свідчать, що органом досудового розслідування не було досягнуто легітимної мети слідчого експерименту, а саме перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Так, як вбачається із протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 10.09.2023 року, потерпілий ОСОБА_7 повідомив, що особа на ім`я ОСОБА_19 із застосуванням насильства заволодів його майном на суму приблизно 10000 грн.

В той же час, під час допиту в судовому засіданні потерпілий вже вказує, що обвинувачений ОСОБА_5 заволодів належними йому грошовими коштами в сумі 6000 грн.

На підтвердження наявності вказаної суми потерпілий зазначив, що в той день отримав аванс.

Про наявність у потерпілого зазначених коштів саме в сумі 6000 грн вказував в судовому засіданні і свідок ОСОБА_42 , який вказав, що бачив в сумці потерпілого грошові кошти у розмірі 5000-6000 грн.

В той же час, суд зазначає, що потерпілий не зміг підтвердити, ані факт своєї роботи, ані факт отримання ним в цей день заробітної плати (авансу). Не зміг пояснити в судовому засіданні потерпілий, якими саме купюрами у нього були кошти та їх кількість. Надаючи покази, потерпілий обмежувався лише загальними фразами.

З огляду на вказані обставини, у суду не виключає ту обставину, що у потерпілого ОСОБА_7 дійсно могли бути готівкові кошти, в той же час, суд критично ставиться до показів потерпілого з приводу наявності у нього саме 6000 грн, оскільки наявність вказаної суми коштів не підтверджена жодним належним і допустимим доказом та суперечить протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 10.09.2023 року.

З цих же підстав, суд критично оцінює та не приймає до уваги при прийнятті остаточного рішення і покази свідка ОСОБА_45 в частині того, що він бачив у потерпілого вказану суму.

Крім цього, про неправдивість показів свідка ОСОБА_45 та намагання придати легітимності версії сторони обвинувачення, свідчить і той факт, що в судовому засіданні свідок стверджуючи, що він бачив у потерпілого гроші, спочатку не зміг пояснити якими купюрами були кошти та їх кількість, а пізніше, змінив свої покази та почав стверджувати, що бачив пачку і купюри були по 200-500 грн.

Так, банківська пачка грошей, зазвичай, це стопка банкнот одного номіналу, обгорнута паперовою стрічкою або плівкою, яка скріплює їх у певному порядку і має банківську печатку. Кількість купюр в пачці може варіюватися, але зазвичай це 100 банкнот.

Тобто, цілком очевидним є той факт, що 6000 грн купюрами по 200-500 грн не створюють стопку банкнот у кількості 100 одиниць.

Враховуючи, що потерпілий ОСОБА_7 та свідок ОСОБА_42 не змогли підтвердити в судовому засіданні, ані наявність коштів, ані їх суму, ані види купюр, суд розцінює такі покази, як неправдиві та до уваги не приймає.

Крім цього, стороною обвинувачення в судовому засіданні не спростовано належними та допустимими доказами той факт, що потерпілий ОСОБА_7 та свідок ОСОБА_42 перебували з обвинуваченим ОСОБА_5 в неприятельських стосунках через давні конфлікти.

З огляду на викладені обставини, суд ставить під сумніви щирість та правдивість наданих потерпілим ОСОБА_7 та свідком ОСОБА_51 показів.

Про неправдивість показів потерпілого ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_45 в частині заволодіння обвинуваченим коштами потерпілого свідчить і не проведення органом досудового розслідування такої необхідної процесуальної дії, як обшук за місцем проживання ОСОБА_5 з метою відшукання, як коштів здобутих протиправними діями обвинуваченого, так і знаряддя злочину пневматичного пістолета.

На переконання суду, слідчим не здійснено вказану вище слідчу дію або через недбалість та поверхневе ставлення до своїх службових обов`язків та вимог КПК України, або слідчий був достеменно обізнаний, що коштами потерпілого ОСОБА_5 не заволодів, а пневматичного пістолета не було та за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_5 їх знайдено не буде.

А тому, факт використання обвинуваченим пневматичного пістолета, як для нанесення удару в обличчя, так для пострілів в ногу потерпілого, цілком логічно викликає обґрунтовані сумніви в об`єктивності та повноті проведеного досудового розслідування.

Додатково суд зазначає, що неправдивість показів свідка ОСОБА_45 вбачається також з наданих пояснень про те, що він бачив в правій руці ОСОБА_5 рукоятку пістолета, дуло якого було заховане в рукав кофти.

Такі покази свідка ОСОБА_45 не підтвердили в судовому засіданні ані потерпілий, ані інші свідки. Навпаки, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_50 спростувала покази ОСОБА_45 вказавши, що ОСОБА_5 був одягнений в футболку та шорти.

Крім цього, суд зазначає, що в судовому засіданні було встановлено, що інші покази свідка ОСОБА_45 не доводять винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, оскільки безпосереднім свідком події він не був, а лише побачив потерпілого ОСОБА_7 лежачим на землі зі скривавленим лицем та те, як ОСОБА_5 йшов звідти тримаючи в руках сумку потерпілого.

Що стосується показів свідка ОСОБА_45 в частині того, що коли ОСОБА_5 йшов від ОСОБА_7 , то в його руках була сумка останнього, суд зазначає наступне.

Такі твердження суд оцінює критично, оскільки вони спростовуються показами свідка ОСОБА_28 , яка зазначала, що обвинувачений не брав сумку потерпілого.

З огляду на що, суд вважає за необхідне зазначити, що цілком логічним і таким, що відповідало б легітимній меті досудового розслідування в частині збору доказової бази та доведення причетності до події та провини обвинуваченого, було б вилучення сумки потерпілого і паспорту та їх експертне дослідження з метою зняття відбитків пальців.

У контексті Кримінального процесуального кодексу України, термін "відбитки" найчастіше стосується відбитків пальців, які можуть бути використані як докази в кримінальному провадженні. КПК регулює процедури відбору, фіксації та використання відбитків пальців, зокрема, при проведенні слідчих дій, таких як огляд місця події, освідування та інші.

В той же час, слідчим не здійснено вказані вище дії або через недбалість та поверхневе ставлення до своїх службових обов`язків та вимог КПК України, або слідчий був достеменно обізнаний, що на сумці потерпілого не містяться відбитки пальців рук обвинуваченого, що фактично виключає таку кваліфікуючу ознаку, як напад з метою заволодіння чужим майном, а відповідно і кваліфікацію злочину за ст.187 КК України.

Додатково слід зазначити, що, як вбачається з показів потерпілого ОСОБА_7 , обвинувачений ОСОБА_5 зірвав з нього сумку, а свідок ОСОБА_42 вказував, що обвинувачений йшов від місця події з сумкою потерпілого та потім кинув її.

В той же час, як вбачається з матеріалів справи, органом досудового розслідування (слідчим) не проведено огляд вказаної сумки та не зафіксовано можливі пошкодження при ривку (матеріали справи не містять протокол огляду), що в свою чергу вкотре ставить під обґрунтовані сумніви версію сторони обвинувачення щодо нападу з метою заволодіння чужим майном.

Таким чином, в судовому засіданні було встановлено, що дійсно, між обвинуваченим та потерпілим, мав місце інцидент через втрачений потерпілим ОСОБА_7 паспорт та його повернення.

Так, потерпілий ОСОБА_7 зазначав, що про повернення паспорта він розмовляв з ОСОБА_28 , що остання і підтвердила.

Надаючи покази свідок ОСОБА_28 вказала, що паспорт вона забрала у знайомого на ім`я ОСОБА_52 , який його знайшов, і він перебуває вдома.

Як встановлено із показів допитаних потерпілого ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_28 , остання подзвонила ОСОБА_5 , після чого він прийшов на недобудову по вул.3Слобідська. Далі, обвинувачений ОСОБА_5 та потерпілий ОСОБА_7 відійшли в сторону та між ними виник конфлікт, в ході якого обвинувачений наніс потерпілому тілесне ушкодження. Крім цього, надаючи покази, свідок ОСОБА_28 не підтвердила надані нею під час проведення слідчого експерименту покази про те, що у ОСОБА_5 був пневматичний пістолет та те, що обвинувачений зірвав сумку з потерпілого та заволодів його коштами. Додатково свідок зазначила, що на час проведення слідчого експерименту вона перебувала під дією наркотичних препаратів та не розуміючи ставила підписи за вказівкою слідчого.

Тобто, судом встановлено, що конфлікт між обвинуваченим та потерпілим виник з обставин повернення паспорта та особистої неприязні, що вкотре спростовує версію сторони обвинувачення про те, що у обвинуваченого був умисел на напад саме з метою заволодіння чужим майном (майном потерпілого).

Як вбачається з матеріалів справи, органом досудового розслідування особа на ім`я ОСОБА_52 не встановлена, не допитана, а відповідно покази свідка ОСОБА_28 не підтверджені та не спростовані, що вкотре свідчить про необ`єктивність та упередженість досудового розслідування.

Прокурором в судовому засіданні вказані обставини належними та допустимими доказами не спростовані.

Що стосується показів свідків ОСОБА_45 та ОСОБА_28 , то суд приймає їх лише в частині того, що 10.09.2023 року на території недобудови по вул.3Слобідська в м.Миколаєві між потерпілим ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_5 мав місце конфлікт, в ході якого обвинувачений наніс потерпілому тілесне ушкодження. В іншій частині, покази вказаних свідків, суд оцінює критично та не приймає до уваги при прийнятті остаточного рішення, виходячи з наступного.

Так, вказані свідки є наркозалежними людьми, їх покази містять суттєві протиріччя як між собою, так і з матеріалами справи, і такі протиріччя не були усунуті чи спростовані стороною обвинувачення під час судового розгляду.

Крім цього, суд враховує, що ОСОБА_5 та його співмешканка ОСОБА_28 (на час події проживали разом) та особисто заінтересовані в результаті розгляду кримінального провадження. В той же час, і потерпілий ОСОБА_7 та свідок ОСОБА_42 (які перебувають у дружніх стосунках) також заінтересовані в підтвердженні легітимності версії сторони обвинувачення, отже до усіх зазначених показів суд ставиться критично та не приймає до уваги при прийнятті остаточного рішення.

Що стосується показів свідка ОСОБА_53 , то суд приймає їх лише в частині того, що між потерпілим та обвинуваченим мав місце конфлікт з приводу дружини обвинуваченого на недобудові по вул.3Слобідська в м.Миколаєві та в частині наданої інформації про одяг, в якому був одягнутий обвинувачений. В іншій частині покази вказаного свідка не містять доказового значення, оскільки обставини конфлікту їй невідомі і безпосереднім свідком подій вона не була.

Крім цього, на доведення такої кваліфікуючої ознаки злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, як напад поєднаний із насильство небезпечним для життя, стороною обвинувачення надані висновок експерта від 11.09.2023 року №828 та додатковий висновок експерта від 12.10.2023 року №946.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про злочини проти власності» №10 від 06.11.2009 року, розбій як злочин проти власності це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого. Під нападом за ст.187 КК України слід розуміти умисні дії, спрямовані на негайне вилучення чужого майна шляхом застосування фізичного або психічного насильства небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого.

Так, як зазначалось вище, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ст.187 КК України, є заподіяння особі, яка зазнала нападу, насильства, небезпечного для життя чи здоров`я, або погроза застосування такого насильства.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України №10 від 06 листопада 2009 року «По судову практику у справах про злочини проти власності», небезпечне для життя чи здоров`я насильство (стаття 187, частина третя статті 189 КК) (2341-14) це умисне заподіяння потерпілому легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжке тілесне ушкодження, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх вчинення. До них слід відносити, зокрема, і насильство, що призвело до втрати свідомості чи мало характер мордування, придушення за шию, скидання з висоти, застосування електроструму, зброї, спеціальних знарядь тощо.

Під насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, слід розуміти заподіяння їй легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжкого тілесного ушкодження, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент заподіяння.

Тобто, для кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_5 органом досудового розслідування має бути доведено, що останній вчинив напад саме з метою заволодіння чужим майном і такий напад був поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (потерпілого ОСОБА_7 ).

За наведеного, використання пневматичного пістолета при заволодінні чужим майном створює склад розбійного нападу не в будь-якому випадку, а лише тоді, коли таке застосування пневматичного пістолета або погроза його застосування під час вчинення злочину було чи могло бути небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Як встановлено вище, стороною обвинувачення не було доведено поза розумним сумнівом, що у обвинуваченого ОСОБА_5 під час конфлікту з потерпілим був пневматичний пістолет і він ним наносив останньому тілесні ушкодження.

Що стосується вказаних висновків експертів суд зазначає наступне.

Слід зазначити, що висновок експерта не має наперед встановленоі? сили та переваги над іншими джерелами доказів, однак підлягає перевірці и? оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному и? об`єктивному розгляді всіх обставин справи в сукупності.

Так, у висновку експерта від 11.09.2023 року №828 вказано, що у потерпілого виявлені тілесні пошкодження у вигляді синців, саден, поверхневої рани спинки носу, обличчя, обох верхніх кінцівок та лівої нижньої кінцівки, передньої поверхні грудної клітини, живота, які могли утворитися від не менш ніж 8-10 ударних дій тупими твердими предметами будь-яким руки, ноги та інші предмети, з давністю утворення біля доби до часу огляду та відносяться до категорії легких тілесних пошкоджень (кожне).

Не виключив експерт і виникнення тілесного ушкодження у вигляді синця в ділянці лівого колінного суглобу при падінні тіла з положення стоячи на площину, як з приданням тілу прискорення так і без нього.

Тобто, в судовому засіданні стороною обвинувачення не доведено поза розумним сумнівом, що наявні у потерпілого тілесні ушкодження та спосіб їх нанесення створювали небезпеку для життя чи здоров`я останнього.

Не містять таких доказів і матеріали справи.

Вказані обставини, в сукупності з суперечливими показами потерпілого та свідків, додатково викликають обґрунтовані сумніви в достовірності версії подій сторони обвинувачення.

Про необ`єктивність і упередженість досудового розслідування та намагання експерта узгодити свій висновок з версією сторони обвинувачення свідчить і та обставина, що експерт намагаючись виправити (змінити) надані раніше висновки, які не відповідають (не узгоджуються) версії сторони обвинувачення та показам потерпілого (в частині використання пневматичного пістолета), через місяць, а саме 12.10.2023 року склав додатковий висновок №946, в якому зазначив, що тілесне пошкодження в ділянці бокової поверхні лівої гомілки могли утворитись при пострілі із будь-якої пневматичної зброї, однак чітких судово-медичних даних не мається.

Такі дії експерта суд розцінює, як необ`єктивність, упередженість та заінтересованість, з огляду на що не приймає висновок від 11.09.2023 року №828 і додатковий висновок від 12.10.2023 року №946 та вважає їх недопустимими доказами в частині механізму спричинення тілесних ушкоджень.

Враховуючи зазначені вище обставини, судом встановлено, що 10.09.2023 року приблизно о 11:30 год, між обвинуваченим та потерпілим виник конфлікт з обставин повернення раніше втраченого потерпілим паспорта, в ході якого на ґрунті особистої неприязні, обвинувачений наніс потерпілому один удар кулаком в обличчя, від якого останній впав. За ступенем тяжкості отримане потерпілим тілесне ушкодження відноситься до категорії легких, що призвели до короткочасного розладу здоров`я.

Встановлені судом обставини об`єктивно підтверджуються показами обвинуваченого, потерпілого, свідками ОСОБА_51 , ОСОБА_28 , ОСОБА_54 , висновком експерта від 11.09.2023 року №828 та додатковим висновком експерта від 12.10.2023 року №946.

Як свідчить стала практика ЄСПЛ, справедливість є всеосяжним принципом, що застосовується до всіх аспектів судового розгляду.

Його функцією відповідно до Статті 6 § 1 не є визначити, чи конкретні докази були отримані незаконним шляхом, а радше визначити, чи ця «незаконність» стала результатом порушення іншого права, яке захищає Конвенція (Ali v. Romania).

В той же час, як вбачається з досліджених матеріалів справи, низька якість досудового розслідування призвели до необ`єктивності та упередженості при проведені досудового розслідування та зборі доказової бази.

Адже проводячи досудове розслідування, слідчий не повинен бути ні обвинувачем, ні захисником, він має бути дослідником та шукачем істини.

З огляду на що, суд констатує, що в даному кримінальному провадженні, легітимна мета досудового розслідування досягнута не була.

Відповідно до ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Отже, орган досудового розслідування не встановив, а прокурор не надав суду беззаперечних належних та допустимих доказів на доведення поза розумним сумнівом, що ОСОБА_5 вчинив напад саме з метою заволодіння чужим майно і такий напад був поєднаний із насильством небезпечним для життя, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, і для цього вичерпано можливості їх отримання.

Крім цього, досліджені в судовому засіданні докази, спростовують версію сторони обвинувачення про те, що у обвинуваченого був умисел на напад саме з метою заволодіння чужим майном поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Дослідивши всі обставини кримінального провадження, які знайшли підтвердження належними та допустимими доказами, дослідженими під час судового розгляду, та які у своїй сукупності є достатніми та взаємопов`язаними, суд дійшов висновку що дії обвинуваченого слід перекваліфікувати з ч.4 ст.187 КК України на ч.2 ст.125 КК України.

VІIІ. Мотиви суду при призначенні покарання:

Питання щодо призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінальних правопорушень, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання, тощо.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Разом із тим, як раніше зазначав Верховний Суд, дискреційні повноваження суду щодо призначення покарання або прийняття рішення про звільнення від його відбування мають межі, які передбачають повноваження суду призначати покарання з врахуванням відповідності призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі засудженого.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд, відповідно до ст.65 КК України, враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, його особу, а саме те, що він раніше судимий, неодружений, офіційно не працює, є інвалідом 3 групи, за даними Комунального некомерційного підприємства "Миколаївський обласний центр психічного здоров`я" Миколаївської обласної ради на лікуванні у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, а також відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

З урахуванням наведеного вище, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання за ч.2 ст.125 КК України в межах санкції вказаної статі, а саме: у виді обмеження волі.

Саме таке покарання, на думку суду, є справедливим та співмірним протиправному діянню, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Правових підстав для застосування положень ст.ст.69, 75 КК України при призначенні покарання відносно обвинуваченого ОСОБА_5 судом не встановлено.

IX. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку:

Цивільний позов по справі не заявлено, судові витрати відсутні.

Питання про речовий доказ суд вирішує на підставі ст.100 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м.Миколаєва від 14.09.2023 року відносно обвинуваченого ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у кримінальному провадженні №0001209 від 11.09.2023 року у вигляді тримання під вартою, який у подальшому неодноразово продовжувався судом, востаннє ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 01.07.2025 року до 29 серпня 2025 року включно.

Вирішуючи питання заходів забезпечення кримінального провадження, суд керується вимогами ст.377 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.72 КК України, ОСОБА_5 необхідно зарахувати у строк покарання весь період попереднього ув`язнення з 11.09.2023 року до дати постановлення цього вироку з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні обмеження волі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.373, 374 КПК України, колегія

У Х В А Л И Л А:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, та виправдати на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з ч.4 ст.187 КК України на ч.2 ст.125 КК України.

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, та призначити йому покарання у виді 2 /двох/ років обмеження волі.

Початок строку вiдбування покарання ОСОБА_5 рахувати з часу його затримання, тобто з 11.09.2023 року.

На підставі ст.72 КК України, в строк відбуття покарання зарахувати строк попереднього ув`язнення ОСОБА_5 з 11.09.2023 року до 10.07.2025 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні обмеження волі.

Звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання у виді 2 /двох/ років обмеження волі у зв`язку з його відбуттям під час перебування під вартою з 11.09.2023 року по 10.07.2025 року.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до набрання вироком законної сили змінити з утримання під вартою на особисте зобов`язання, звільнивши його з-під варти у залі суду негайно, із покладенням до набрання вироком суду законної сили обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України: не відлучатись з м.Миколаєва без дозволу суду та повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Речовий доказ:

мобільний телефон "LG-T370", який повернуто під зберігальну розписку потерпілій ОСОБА_9 вважати повернутим за належністю.

На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м.Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Головуючий ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3