ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1586/25 Справа № 206/696/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2025 року Колегії суддів Дніпровського апеляційного суду в складі:

судді доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в режимі відеоконференції апеляційну скаргу прокурора на ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2025 року, якою обвинувальний акт по кримінальному провадженню, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000491 від 21.02.2023 за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України повернуто прокурору Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону для усунення вказаних недоліків, -

ВСТАНОВИЛА:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2025 року обвинувальний акт по кримінальному провадженню, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000491 від 21.02.2023 за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України повернуто прокурору Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону для усунення вказаних недоліків.

Доводи апеляційної скарги:

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2025 року про повернення прокурору обвинувального акту у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що в оскарженій ухвалі суду 1-ї інстанції не наведено об`єктивних недоліків обвинувального акту, які б порушували встановлені ст. 291 КПК України вимоги до цього документу. Наголошує, що суд в підготовчому судовому засіданні, не досліджуючи матеріали кримінального провадження, передчасно вдався в оцінку зібраних слідчим під час досудового розслідування доказів щодо дати, часу та місця вчинення інкримінованого ОСОБА_7 злочину.

Позиції сторін в суді :

Прокурор під час судового розгляду просив задовольнити його апеляційну скаргу в повному обсязі з підстав, наведених в ній.

Від захисника ОСОБА_8 надійшла заява про розгляд апеляційної скарги прокурора за її відсутності та відсутності ОСОБА_7 . Крім того, в заяві зазначила, що заперечує проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Висновки суду:

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Виходячи з положень п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам статей 291 КПК України: зокрема, не містить анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Суд першої інстанції повертаючи обвинувальний акт прокурору виходив зокрема з того, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки в обвинувальному акті зазначено місце початку вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, - залишення місця тимчасової дислокації підрозділів військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 , проте місце закінчення кримінального правопорушення обвинувальний акт не містить. Тому суд 1-ї інстанції прийшов до висновку, що вказана обставина позбавляє суд встановити місце злочину в розумінні п. 1 ст. 91 КПК України.

З такими висновками суду 1-ї інстанції не погоджується колегія суддів апеляційної інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 9 ст. 615 КПК України, під час дії воєнного стану обвинувальні акти, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності скеровуються та розглядаються судами, у межах територіальної юрисдикції яких вчинено кримінальне правопорушення, а в разі неможливості з об`єктивних причин здійснювати відповідним судом правосуддя - судом, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, що закінчив досудове розслідування, або іншим судом, визначеним у порядку, передбаченому законодавством.

Як вірно зазначив прокурор в своїй апеляційній скарзі, вказаний обвинувальний акт відповідно до вимог ст. 32 КПК України підсудний Торецькому (в минулому Дзжержинському) міському суду Донецької області.

Відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Вища рада правосуддя своїм рішенням № 2584/0/15-24 від 29.08.2024 року змінила територіальну підсудність судових справ Торецького міського суду Донецької області на Самарський районний суд м. Дніпра (в минулому Самарський районний суд міста Дніпропетровська).

Апеляційний суд звертає увагу, що об`єктом злочину, передбаченого ст. 408 КК України, є порядок проходження військової служби. З об`єктивної сторони дезертирство полягає у діях або бездіяльності, які мають дві відповідні форми:

1.самовільне залишення військової частини або місця служби;

2.нез`явлення на службу у разі призначення, переведення, з відрядження, відпустки або з лікувального закладу.

У першій формі дезертирство є закінченим злочином з моменту, коли суб`єкт фактично залишив розташування військової частини (місця служби), а у другій коли він не з`явився в частину (до місця служби) в установлений строк, про що також зазначив ВС ККС, справа № 297/2178/21 від 01.12.2022 року, №336/5209/22 від 30.01.2024 року.

Як вбачається з обвинувального акту ОСОБА_9 обвинувачується в тому, що він проходячи військову службу за мобілізацією, перебуваючи на посаді старшого водія 1 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу», ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 01.11.2022, діючи в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою ухилення від проходження військової служби, самовільно залишив місце несення служби, а саме місце тимчасової дислокації підрозділів військової частини НОМЕР_1 , в АДРЕСА_1 , після чого свої службові обов?язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів для повернення до місця служби та військової частини не приймав та про своє місцезнаходження до органів командування, в органи військового та цивільного управління не повідомляв, тобто обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, а саме дезертирстві, тобто самовільному залишенні місця служби з метою ухилення від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.

Отже, в обвинувальному акті чітко зазначено місце вчинення інкримінованого ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України. Отже, дата, час та місце завершення вчинення ОСОБА_9 інкримінованого йому кримінального правопорушення за вказаних в обвинувальному акті обставин, не має істотного значення в даному випадку, а фактична тривалість ухилення від військової служби може мати значення лише при визначенні ступеню суспільної небезпечності цього діяння та призначенні покарання, в разі доведеності його вини.

В той же час, в силу ст. ст. 338-340 КПК України прокурор уповноважений змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення або відмовитись підтримувати державне обвинувачення.

Якщо, встановивши наявність фактичних обставин, що мають істотне значення для кримінального провадження, прокурор не вчинить вказані процесуальні дії, то суд, здійснивши судовий розгляд, повинен в нарадчій кімнаті дати відповідну юридичну оцінку дослідженим доказам і вирішити питання, передбачені кримінальним процесуальним законом.

При цьому, якщо суд дійде до висновків, що не має місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа чи це діяння не містить складу злочину, в якому вона обвинувачувалась, а перекваліфікація дій особи неможлива, виходячи з меж судового розгляду, або не підтверджується вина обвинуваченого, то суд зобов`язаний прийняти рішення у відповідності до ч. 1 ст. 373 КПК України.

Однак, до таких висновків суд може дійти тільки після проведення в повному обсязі судового розгляду з дослідження всіх доказів кримінального провадження, що не передбачено на стадії підготовчого провадження, тому висновки суду щодо наявності або відсутності певних кваліфікуючих ознак інкримінованого злочину чи достатності фактичних обставин для складу злочину, на даному етапі є передчасними.

Як зазначено у висновку ККС ВС, наданому в постанові від 03.07.2019 у справі №273/1053/17, кримінальний процесуальний закон не надає повноважень суду до ухвалення вироку чи іншого рішення по суті справи перевіряти правильність визначення прокурором обсягу обвинувачення, повертати за наслідком підготовчого судового засідання обвинувальний акт у зв`язку з неправильною кваліфікацією дій обвинуваченого тощо. Визначення обсягу обвинувачення при направленні обвинувального акту до суду належить виключно до повноважень прокурора.

З наведеного випливає, що саме за результатами судового розгляду шляхом всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, оцінки відповідно до закону доказів, можливо буде зробити висновок про доведеність чи безпідставність висунутого обвинувачення, винуватість чи невинуватість особи у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень.

В той же час суд першої інстанції, не здійснюючи судового розгляду та не досліджуючи докази, зібрані у кримінальному провадженні, в ухвалі увійшов в обговорення тих питань, які не вирішуються на даному етапі кримінального провадження, зокрема питань, пов`язаних з об`ємом обвинувачення, наявності ознак складу злочину, зокрема об`єктивної сторони злочину.

Зі змісту обвинувального акту вбачається, що прокурором повністю дотриманні вимоги п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, так як обвинувальний акт містить чітку його структуру, а саме формулювання обвинувачення, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, із зазначенням місця, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини, а також правову кваліфікацію кримінального правопорушення, а тому колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про недотримання прокурором в цій частині вимог кримінального процесуального закону є необґрунтованими.

Таким чином обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України і підстав для його повернення прокурору, колегія суддів не вбачає.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що підстави, на які посилається суд першої інстанції при поверненні обвинувального акту прокурору не грунтуются на вимогах чинного законодавства, а тому доводи апеляційної скарги прокурора про безпідставність повернення обвинувального акту прокурору є слушними та підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404-419 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2025 року, якою обвинувальний акт по кримінальному провадженню, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000491 від 21.02.2023 за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України повернуто прокурору Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону для усунення вказаних недоліків - скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4