УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2025 року

м. Київ

справа № 363/2129/22

провадження № 51-2933ск25

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

на вирок Вишгородського районного суду від 14 серпня 2023 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 30 квітня 2025 року,

встановив

1. Оскарженим вироком, залишеним без зміни апеляційним судом, ОСОБА_5 засуджено за частиною 3 статті 15 і частиною 3 статті 152 Кримінального кодексу України (далі -КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.

2. Суд визнав доведеним, що 15 травня 2022 року приблизно о 14:45. в квартирі АДРЕСА_2 ОСОБА_5 у стані наркотичного сп`яніння зробив неповнолітній ОСОБА_6 пропозицію вступити з ним в статевий зв`язок, на що остання одразу відмовилась. Реалізуючи умисел на вчинення дій сексуального характеру пов`язаних з вагінальним проникненням в тіло з використанням геніталій (зґвалтування) засуджений замкнув вхідні двері та погрожуючи ножем, почав вимагати у потерпілої зняти з себе одяг та оголити тіло. Проте, коли в двері квартири почали стукати сторонні особи засуджений з причин, які не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, направлених для доведення свого злочинного умислу до кінця.

3. У касаційній скарзі захисник, посилаючись на пункти 1 та 2 частини 1 статті 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), просить змінити судові рішення, перекваліфікувати діяння засудженого на частину 1 статті 156 КК і призначити покарання за цим законом. Захист вважає, що суди неправильно оцінили показання потерпілої та свідка ОСОБА_7 в частині доведеності наміру засудженого саме на вчинення насильницьких дій сексуального характеру. Вимога до потерпілої оголитися не доводить замаху на зґвалтування, а може свідчити про наявність умислу на розбещення неповнолітньої.

4. Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши додані до неї копії судових рішень, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

5. Частиною 2 статті 433 КПК передбачено, що касаційна інстанція переглядає рішення судів попередніх інстанцій у межах касаційної скарги. Згідно з частиною 2 статті 438 КПК при вирішенні питань про наявність підстав для зміни або скасування судового рішення касаційна інстанція має керуватися статтями 412-414 КПК.

6. Суд вважає, що у цій справі висновок про доведеність винуватості засудженого підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, оціненими відповідно до статті 94 КПК з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупності доказів - достатності для прийняття рішення.

7. Захисником не наведено жодних доводів щодо недопустимості доказів у кримінальному провадженні. Суть доводів сторони захисту зводиться до того, що покладені в основу обвинувального вироку показання потерпілої і свідка є недостовірними в частині їх сприйняття дій засудженого, як наміру на зґвалтування.

8. Суд нагадує, що в силу вимог статті 433 КПК, суд касаційної інстанції не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

9. Як видно з вироку, суд першої інстанції на підставі показань допитаної в судовому засіданні потерпілої встановив, що ОСОБА_5 пропонував вступити у статеві відносини втрьох «тройнічок», намагався цілувати, на категоричну відмову потерпілої, застосував до неповнолітньої фізичну силу з метою залишитись з потерпілою наодинці, без її згоди затягнув до квартири, завдавши тілесні ушкодження, зачинив двері, обмежив її можливості покинути квартиру, затягнув і кинув її на ліжко, примусово з погрозами із застосуванням ножа наказав роздягнутись, що в сукупності і є діями сексуального характеру.

10. Суд погоджується з висновком місцевого суду про те, що така поведінка засудженого свідчить про намір засудженого на вчинення насильницьких дій сексуального характеру.

11. Апеляційний суд, переглянувши справу в апеляційному порядку, не встановив порушень при дослідженні та оцінці наданих сторонами та наведених у вироку доказів і переконливо спростував доводи, викладені в апеляційних скаргах сторони захисту.

12. Зокрема, проаналізувавши показання потерпілої в суді першої інстанції та повторно допитавши її апеляційний суд аргументовано спростував твердження захисту, що потерпіла в судовому засіданні жодного разу не повідомляла про намір засудженого вступити з нею у статеві відносини. Апеляційний суд навів в ухвалі кілька висловлювань потерпілої про те, що «можливо, він хотів її зґвалтувати, оскільки до цього він пропонував вступити у статевий зв`язок, а потім затягнув у квартиру і не випускав звідти».

13. За таких обставин Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що відсутність в показаннях потерпілої фрази «намагався зґвалтувати», як про це йдеться у касаційній скарзі, не свідчить, що вона не усвідомлювала протиправність дій обвинуваченого та не розцінювала їх як намагання вступити з нею у статевий зв`язок.

14. Касаційна скарга не містить переконливих доводів щодо неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права і необхідності кваліфікації діяння засудженого за частиною 1 статті 156 КК.

15. З огляду на викладене, касаційна скарга та додані до неї матеріали не дають підстав для її задоволення.

Керуючись пунктом 2 частини 2 статті 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Вишгородського районного суду від 14 серпня 2023 рокута ухвалу Київського апеляційного суду від 30 квітня 2025 року щодо ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3