Справа №: 671/1298/25
УХВАЛА

15 липня 2025 року м. Волочиськ

Слідчий суддя Волочиського районного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , ознайомившись зі скаргою ОСОБА_2 на його незаконне затримання та позбавлення свободи, поданою в порядку ст. 206 КПК України,

встановила:

14.07.2025 до Волочиського районного суду Хмельницької області надійшла скарга ОСОБА_2 , подана в порядку ст.206 КПК України, на його незаконне затримання та позбавлення свободи.

В обґрунтування скарги ОСОБА_2 зазначає, що 11.07.2025 у нього виникла суперечка з дружиною, остання викликала поліцію. Працівники поліції приїхали, не пред`явили заявнику жодних документів. Без жодних пояснень причин та підстав, не зважаючи на те, що його поведінка не була агресивною, без складення акту затримання силою витягли заявника з машини, у якій жінка вибила вікно для того, щоб була можливість його витягнути, силою заштовхали у транспортний засіб та повезли у невідомому напрямку без жодних на те правових підстав та в подальшому доставили нібито до приміщення ТЦК та СП за адресою: АДРЕСА_1 ,завели у якесь приміщення, де заявник перебуває у вологому приміщенні без жодної вентиляції. Протягом цього часу невідомі особи здійснювали психологічний тиск, погрожували застосуванням фізичної сили та розправою, не дозволяли піти додому та взяти необхідні медичні документи. Також, в період незаконного обмеження свободи були присутніми представники інших органів, за формою схожих на працівників, імовірно, військової прокуратури, однак, останні залишалися повністю бездіяльні при вчиненні зазначених порушень та незаконному обмеженні права заявника на свободу та особисту недоторканість.

Скаржник вважає проведене затримання, а також бездіяльність і незаконність дій поліції та військової прокуратури грубим порушення конституційний прав людини та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства.

Просить в порядку ст. 206 КПК України зобов`язати уповноважену особу ТЦК та СП, військової прокуратури, поліції негайно доставити ОСОБА_2 до слідчого судді Волочиського районного суду Хмельницької області та постановити ухвалу, якою визнати затримання ОСОБА_2 незаконним та звільнити вказану особу.

Ознайомившись зі скаргою, слідчий суддя вважає, що у відкритті провадження за скаргою слід відмовити з наступних підстав.

Статтю 206 КПК України, якою регламентовано загальні обов`язки судді щодо захисту прав людини, належить застосовувати у комплексі із іншими нормами КПК України, в тому числі із загальними положеннями КПК України, які визначають статус слідчого судді та межі його повноважень.

Відповідно до положень частини 3 статті 26 КПК України слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Положеннями пункту 5 частини 1 статті 3 КПК України передбачено, що досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження - це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (пункт 10 частини 1 статті 3 КПК України).

Пунктом 18 частини 1 статті 3 КПК України визначено, що слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому КПК України, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, та у випадку, передбаченому статтею 247 КПК України, - голова чи за його визначенням інший суддя відповідного апеляційного суду.

Нормою статті 206 КПК України визначено, що кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

Слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Якщо до доставлення такої особи до слідчого судді прокурор, слідчий звернеться з клопотанням про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя зобов`язаний забезпечити проведення у найкоротший строк розгляду цього клопотання.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про попереднє ув`язнення» підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно до Кримінального і Кримінального процесуального кодексів України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом, рішення суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на прохання Міжнародного кримінального суду про тимчасовий арешт або про арешт і передачу, а також постанова прокурора, прийнята у випадках та порядку, передбачених статтею 615 КПК України.

Згідно зі статтею 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення», установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання.

Таким чином, відповідно до ч. 1 ст. 206 КПК України та Закону України «Про попереднє ув`язнення» слідчий суддя може зобов`язати орган державної влади чи службову особу додержатися прав такої особи, якщо вона тримається під вартою в слідчому ізоляторі Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахті Військової служби правопорядку у Збройних Силах України.

Отже, передбачені статтею 206 КПК України загальні обов`язки слідчого судді щодо захисту прав людини поширюються не на усі обставини, які розцінюються особою як порушення її права на свободу та особисту недоторканість, а лише на випадки, коли особа позбавляється свободи у процедурі здійснення кримінального провадження, тобто повноваженнями слідчого судді не охоплюється вирішення питання щодо законності позбавлення особи свободи, яке здійснюється у межах процедур, врегульованих іншими, окрім КПК України, нормативно-правовими актами (у тому числі Законам України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», «Про військовий обов`язок і військову службу» тощо).

Із змісту скарги вбачається, що ОСОБА_2 не є особою, яка тримається під вартою у зв`язку із застосуванням відносно нього запобіжного заходу, не є затриманим у порядку ст. 208 КПК України та не є особою, затриманою не уповноваженою службовою особою у порядку ст. 207 КПК України, та не тримається правоохоронними органами у зв`язку із розслідуваним ними кримінальним правопорушенням у межах жодного порушеного кримінального провадження.

За таких обставин у слідчого судді відсутні повноваження, визначені КПК України для з`ясування підстав позбавлення скаржника свободи у випадках, не пов`язаних із досудовим розслідуванням конкретного кримінального провадження та розгляду клопотання в порядку статті 206 КПК України.

У даному випадку належним способом реагування на незаконне, за твердженням скаржника, позбавлення особи волі, є звернення до працівників правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Положеннями КПК України не врегульовано питання щодо відмови у відкритті провадження за клопотанням, яке подано в порядку статті 206 КПК України.

Однак, згідно частини шостої статті 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 КПК України.

Так, частиною четвертою статті 304 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, що не підлягає оскарженню.

Враховуючи викладене, слідчий суддя вважає, що наявні правові підстави для відмови у відкритті провадження за скаргою.

Керуючись ст.ст.303, 304 КПК України, слідчий суддя

постановила:

Відмовити у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_2 на його незаконне затримання та позбавлення свободи, поданою в порядку ст. 206 КПК України.

Надіслати копію ухвали для відома скаржнику.

Ухвала може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня отримання її копії.

Слідчий суддя ОСОБА_1