Провадження № 1-кп/734/55/25 Справа № 734/276/24
У х в а л а

20 серпня 2025 року селище Козелець

Козелецький районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

проводячи судове засідання в рамках кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

в с т а н о в и в:

В провадженні Козелецького районного суду Чернігівської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого, ч. 5 ст. 407 КК України.

Вказана справа надійшла до суду 23 січня 2024 року.

В рамках вказаного кримінального провадження:

15 лютого 2024 року судове провадження відносно ОСОБА_4 було зупинено до звільнення ОСОБА_4 з військової служби;

10 лютого 2025 року до суду надійшло клопотання прокурора Деснянської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 про відновлення судового провадження, оскільки останній так і не з`явився до нового місця служби, з огляду на що 19 лютого 2025 року кримінальне провадження щодо ОСОБА_4 було поновлено;

07 березня 2025 року до суду надійшло клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про звільнення від кримінальної відповідальності з огляду на бажання проходити в подальшому військову службу та закриття кримінального провадження, до якого додано письмову згоду командира військової частини НОМЕР_1 про надання згоди на подальше проходження ОСОБА_4 військової служби та доповідь за фактом повернення після самовільного залишення військової частини;

03 квітня 2025 року прокурором надано суду повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, відповідно до якого ОСОБА_4 не повернувся з лікування на місце несення служби;

03 червня 2025 року ОСОБА_4 судом було оголошено в розшук, судове провадження стосовно нього було зупинено до його розшуку;

23 червня 2025 року судове провадження відносно ОСОБА_4 відновлено та застосовано до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на 60 (шістдесят) діб, тобто по 22 серпня 2025 року включно.

Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб, обґрунтовуючи своє клопотання тим, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України: ризик переховування від суду, незаконного впливу на свідків, перешкоджання кримінальному правопорушенню, вчинення іншого кримінального правопорушення.

Адвокат ОСОБА_5 подала клопотання про скасування обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою та звільнення ОСОБА_4 з-під варти для подальшого проходження військової служби, з використанням механізму, передбаченого ст. 616 КПК України, і заперечувала проти задоволення клопотання прокурора.

Згідно з ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження є запобіжні заходи.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам (ч. 1 ст. 177 КПК України).

Отже, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення дієвості кримінального провадження, тобто досягнення його завдань.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: (1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; (2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; (3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності інші обставини, перелік яких визначений у ст. 178 КПК.

Статтею 177 КПК України встановлено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема: 1) переховуватися від суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

На переконання суду, відповідні ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірної можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій. Водночас КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Отже, перш за все, суду слід перевірити чи підтверджується існування ризиків, на які покликається прокурор.

На переконання суду, ймовірна можливість переховування обвинуваченого від суду підтверджується тим, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачуються, відноситься до категорії тяжких злочинів, за який законом передбачене покарання від п`яти до десяти років позбавлення волі, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для обвинуваченого переховуватись від суду. Хоча такий ризик не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку, водночас суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику переховування. Крім того, судом береться до уваги той факт, що в рамках вказаного кримінального провадження обвинувачений переховувався від суду і перебував у розшуку.

Ризик впливу на свідків у даному кримінальному провадженні суд оцінює як реальний та такий, що повинен бути врахований судом, оскільки в рамках кримінального провадження судом ще не допитано жодного свідка.

Суд вважає також таким, що заслуговує на увагу ризик перешкоджання кримінальному правопорушення іншим чином, зокрема, шляхом створення штучних доказів та підбурювання осіб, які не були свідками кримінального правопорушення до дачі завідомо неправдивих свідчень на підтвердження викинутих ними у подальшому захисних версій.

Частиною 3 ст. 176 КПК України встановлено, що суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Отже, зважаючи на встановлені судом існуючі ризики, про які йшлося вище, суд дійшов висновку про необхідність застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів. Суд окрім того, не знаходить підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, про що просила сторона захисту. Така позиція суду обумовлена тим, що з урахуванням встановлених під час розгляду цього клопотання обставин, суд дійшов висновку, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігти ризикам, існування яких встановлено судом.

Відомостей, які свідчили б про неможливість застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, сторонами не надано.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України.

При постановленні даної ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, враховуючи зазначені вище підстави та обставини, передбачені ст. 177 та 178 цього Кодексу, а також те, що обвинувачений обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ст. 407 КК України, вважає за необхідне не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, оскільки вказаний альтернативний запобіжний захід, на думку суду, на даний час не зможе забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігти наявним і дійсним ризикам.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку про задоволення клопотання прокурора та застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою терміном на 60 (шістдесят) діб. При цьому, суд не знаходить підстав для скасування обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою та звільнення ОСОБА_4 з-під варти для подальшого проходження військової служби, з використанням механізму, передбаченого ст. 616 КПК України, оскільки звернення до суду з таким клопотанням є прерогативою прокурора.

Приймаючи до уваги викладене, керуючись ст. ст. 176-178, 183, 314-316 КПК України,

постановив:

Клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 задовольнити, в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_5 відмовити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на 60 (шістдесят) діб, тобто по 19 жовтня 2025 року включно.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а обвинуваченим, який утримується під вартою, - в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Суддя ОСОБА_6