КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №362/4793/25 Головуючий у І інстанції - ОСОБА_1 апеляційне провадження №11-сс/824/5405/2025 Доповідач у ІІ інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

Головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5

представника: ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04 липня 2025 року щодо арешту майна у кримінальному провадженні №0000444 від 25 червня 2025 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 115 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04 липня 2025 року клопотання слідчого слідчого відділення відділу поліції № 1 Обухівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_8 , погоджене прокурором Васильківського відділу Обухівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_9 , про накладення арешту - задоволено.

Накладено арешт на належний ОСОБА_7 транспортний засіб баггі марки «Polaris» чорного кольору з різнокольоровими малюнками та написом «WB» разом із ключем запалювання до нього, шляхом заборони розпорядження і користування ними.

Не погоджуючись з указаною ухвалою представник ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_7 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження; ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про арешт транспортного засобу.

Уважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням вимог статті 370 КПК України.

У мотивування скарги зазначає, що під час судового розгляду про арешт майна було встановлено, що додатки до клопотання не містять жодних доказів на підтвердження ініціювання слідчим судових експертиз (постанов про призначення експертного дослідження, супровідних листів до експертних установ), об`єктом дослідження яких був би вилучений транспортний засіб.

Уважає, що слідчий не надав слідчому судді доказів, які давали б підстави вважати, що вилучене під час огляду майно (транспортний засіб) є речовим доказом, а також не довів необхідність арешту, наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, що було підставою для відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Посилається на те, що матеріали, які були приєднані слідчим до клопотання про арешт майна, не дають обґрунтованих підстав стверджувати, що вилучений під час огляду транспортний засіб є речовим доказом, адже під час огляду транспортного засобу було встановлено, що він не пошкоджений.

Як на підставу для поновлення строку на апеляційне оскарження посилається на те, що представник третьої особи, щодо майна якої вирішувалось питання про арешт, не отримував копію оскаржуваної ухвали одразу після її оголошення, датою вручення ухвали слідчого судді є 08 липня 2025 року, що підтверджується письмовою розпискою про отримання копії повного тексту ухвали.

Прокурор у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, з клопотанням про відкладення судового засідання не звертався.

З урахуванням положень частини першої статті 172, частини четвертої статті 405 КПК України, колегія суддів уважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності прокурора.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення адвоката ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_7 , який підтримав подану апеляційну скаргу, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно статей 7, 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02 червня 2016 року кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Доступність правосуддя для кожної особи забезпечується відповідно до Конституції України та в порядку, встановленому законами України.

Учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до вимог пункту 3 частини другої статті 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Згідно абзацу 2 частини третьої статті 395 КПК України якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

За змістом частини першої статті 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Відповідно до вимог частини другої статті 113 КПК України, будь-яка процесуальна дія під час кримінального провадження має бути виконана без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

Строк апеляційного оскарження може бути поновлений, якщо причини його пропуску є поважними.

До поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження належать об`єктивні обставини, що перешкодили поданню апеляційної скарги у визначені законом строки.

Дослідженням матеріалів судового провадження встановлено, що клопотання про арешт майна розглянуто у відсутності власника майна та його представника.

Ухвала слідчого судді Васильківського міськрайонного суду Київської області постановлена 04 липня 2025 року.

З апеляційною скаргою адвокат ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_7 звернувся 09 липня 2025 року.

З урахуванням наведеного, строк на апеляційне оскарження апелянтом не пропущено, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Як убачається з наданих суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, у провадженні СВ відділу поліції №1 Обухівського РУП ГУ НП в Київській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000444 від 25 червня 2025 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 115 КК України.

Досудовим розслідуванням установлено, що 25 червня 2025 року до Чергової частини відділу поліції №1 Обухівського РУП ГУНП в Київській області надійшло повідомлення по лінії 102 від лікаря ШМД ОСОБА_10 про те, що за адресою: АДРЕСА_1 виявлено труп ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Труп направлено до Васильківського бюро СМЕ для встановлення причин смерті (ІТС ШИПУ 9657 від 25 червня 2025 року).

Після проведення огляду місця події труп ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , направлено до ДСУ Київського обласного бюро судово-медичної експертизи, що знаходиться за адресою: Київська область, Обухівський район, м. Васильків, проспект Київський шлях, 87.

Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть №234 від 25 червня 2025 року смерть ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , настала в результаті сполучної травми тіла, ДТП пішоходу.

25 червня 2025 року у період часу з 13 год. 14 хв. по 15 год. 13 хв. проведено огляд трупа ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ході якого виявлено: на спинці носа рана у вигляді гострого кута 1,5 на 1,5 см, яка досягає кісток носу; на передній поверхні живота в нижній третині поширений синець, що займає надлобкову та обидві пахвинні ділянки на площі 28 на 14 см; у ділянці попереку зліва та справа численні переривчасті садна, подекуди у вигляді чітких відбитків, які невизначеної форми та у вигляді смуг, розташованих у косо вертикальному напрямку; на лівій боковій поверхні грудей на відстані 110 та 125 см від підошви маються садна у вигляді смуг, розмірами 3 на 0,5 та 5 на 0,5 см; на задніх поверхнях обох ліктьових суглобах садна по 1 на 1 см.

Під час допиту судово-медичного експерта ОСОБА_12 25 червня 2025 року встановлено, що при внутрішньому огляді трупа ОСОБА_11 кістки черепа цілі; перелом правої ключиці в середній третині; перелом ребр з 1 по 10 з обох сторін по лопаткових лініях; забій легень з обох сторін та кров в плевральних порожнинах; розрив правої долі печінки біля заднього краю; вертикальний перелом крижової кістки з права та роздроблення лонного з`єднання та лівої донної кістки з масивним крововиливом. Кістки рук та ніг цілі.

Згідно письмових показань свідка ОСОБА_7 , дійсно вночі 24 червня 2025 року її син ОСОБА_13 керував транспортним засобом баггі марки «Polaris» чорного кольору з наявними на ньому малюнками персонажів, різнокольорового забарвлення та написом «WB», у населеному пункті за місцем їх проживання.

26 червня 2025 року слідчим слідчого відділення ВП №1 Обухівського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_8 у період часу з 23 год. 45 хв. по 00 год. 05 хв. проведено огляд на вільно доступній ділянці місцевості поблизу будинку №12 по вулиці Урядова у селі Ходосівка Обухівського району Київської області, в ході якого було виявлено та вилучено:

- ключ запалювання, який вилучено та поміщено до спеціального пакету з індивідуальним номером CRI1195458;

- транспортний засіб баггі марки «Polaris» чорного кольору з наявними на ньому малюнками персонажів, різнокольорового забарвлення та написом «WB».

Ключ запалювання було вилучено до Обухівського РУП, за адресою: Київська область, м. Обухів, вул. Київська, 22, а транспортний засіб баггі марки «Polaris» чорного кольору з наявними на ньому малюнками персонажів, різнокольорового забарвлення та написом «WB», поміщено на штраф майдан за адресою: Київська область, Фастівський район, село Борисів, провулок Боженка, 23.

27 червня 2025 року вилучені в ході огляду від 26 червня 2025 року предмети постановою слідчого визнано речовими доказами у матеріалах кримінального провадження №0000444 від 25 червня 2025 року.

30 червня 2025 року до Васильківського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання слідчого слідчого відділення відділу поліції № 1 Обухівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_8 , погоджене прокурором Васильківського відділу Обухівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_9 , про накладення арешту у кримінальному провадженні №0000444 від 25 червня 2025 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 115 КК України.

Ухвалою слідчого судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04 липня 2025 року клопотання слідчого слідчого відділення відділу поліції № 1 Обухівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_8 , погоджене прокурором Васильківського відділу Обухівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_9 , про накладення арешту - задоволено.

Накладено арешт на належний ОСОБА_7 транспортний засіб баггі марки «Polaris» чорного кольору з різнокольоровими малюнками та написом «WB» разом із ключем запалювання до нього, шляхом заборони розпорядження і користування ними.

З таким висновком слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно статей 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до частини першої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно частини другої статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до частини п`ятої статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Згідно частини третьої статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

За змістом частини десятої статті 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Як установлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог статей 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив клопотання слідчого про накладення арешту із забороною розпорядження і користування на транспортний засіб баггі марки «Polaris» чорного кольору з різнокольоровими малюнками та написом «WB» разом із ключем запалювання до нього, право власності на який зареєстровано за ОСОБА_7 , з тих підстав, що вказане прокурором у клопотанні майно є матеріальними об`єктами, які зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а отже відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, з метою забезпечення його збереження, з`ясування всіх обставин кримінального правопорушення, проведення ряду слідчих дій та судових експертиз, для чого необхідно збереження майна в тому стані, в якому вони знаходились на момент виявлення.

Дослідивши матеріали поданого клопотання про накладення арешту на майно колегія вважає, що слідчим у клопотанні наведено вагомі доводи, які свідчать, що вказане у клопотанні майно має відношення до кримінального провадження та може бути використано як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, та для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збереженні вказаного майна до встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке слідчий просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів уважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вищезазначене майно, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що незастосування арешту може призвести до його пошкодження, псування, знищення чи відчуження.

Таким чином, колегія суддів уважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог статей 132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вищезазначене майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до знищення доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого частиною першою статті 170 КПК України.

Сукупність долучених до клопотання слідчого матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Посилання апелянта на те, що слідчий не надав слідчому судді доказів, які давали б підстави вважати, що вилучене під час огляду майно (транспортний засіб) є речовим доказом, а також не довів необхідність арешту, наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, що було підставою для відмови у задоволенні клопотання про арешт майна; матеріали, які були приєднані слідчим до клопотання про арешт майна, не дають обґрунтованих підстав стверджувати, що вилучений під час огляду транспортний засіб є речовим доказом, адже під час огляду транспортного засобу було встановлено, що він не пошкоджений; додатки до клопотання не містять жодних доказів на підтвердження ініціювання слідчим судових експертиз (постанов про призначення експертного дослідження, супровідних листів до експертних установ), об`єктом дослідження яких був би вилучений транспортний засіб, є безпідставними, оскільки встановлені слідчим фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого висновку, що вказаний транспортний засіб зберіг на собі сліди кримінального правопорушення, містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а отже відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, та є достатні підстави вважати, що вказаний транспортний засіб може бути прихованим, пошкодженим, зіпсованим, знищеним чи відчуженим.

При цьому, транспортний засіб баггі марки «Polaris» чорного кольору з різнокольоровими малюнками та написом «WB» разом із ключем запалювання до нього визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, про що була винесена відповідна постанова.

Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Колегією судів не встановлено порушень слідчим суддею положень статей 170, 172-173 КПК України.

Ухвала слідчого судді відповідає вимогам частини п`ятої статті 173, статті 372 КПК України та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів уважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись статтями 170, 171, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04 липня 2025 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4