УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2025 року

м. Київ

справа № 758/10558/13-к

провадження № 51-7482 ск 23

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянула касаційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_4 на ухвали Подільського районного суду м. Києва від 22 квітня 2025 року та Київського апеляційного суду від 12 травня 2025 року і

установила:

Як убачається з матеріалів за скаргою, 22 квітня 2025 року Подільськийрайонний суд м. Києва в судовому засіданні в кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_4 постановив ухвалу, якою відмовив у задоволенні клопотання обвинуваченої про закриття кримінального провадження № 0000241, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29 листопада 2012 року.

Не погодившись із таким рішенням суду, ОСОБА_4 оскаржила його в апеляційному порядку.

Суддя Київського апеляційного суду, керуючись ч. 4 ст. 399 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), 12 травня 2025 року відмовив у відкритті апеляційного провадження за скаргою ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 подала касаційну скаргу, в якій просить скасувати ухвали судів попередніх інстанцій і закрити кримінальне провадження. Суть доводів скаржниці зводиться до того, що оспорювані рішення є незаконними, оскільки їх було постановлено всупереч вимогам КПК із порушенням права на ефективний захист від обвинувачення.

Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, та додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити на таких підставах.

Відповідно до ч. 2 ст. 424 КПК ухвали суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також ухвали суду апеляційної інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Заперечення проти інших ухвал можуть бути включені до касаційної скарги на судові рішення, ухвалені за наслідками апеляційного провадження.

Оспорювана ухвала Подільського районного суду м. Києва від 22 квітня 2025 року до вказаного переліку не входить, а тому не може бути предметом перевірки за касаційною процедурою.

Натомість ухвала Київського апеляційного суду від 12 травня 2025 року про відмову у відкритті провадження підлягає оскарженню в касаційному порядку. Отже, порушене у поданій скарзі питання про недодержання норм процесуального права під час прийняття вказаного рішення має бути розглянуто.

Частиною 1 ст. 392 КПК передбачено, що в апеляційному порядку можуть бути оскаржені рішення, які були ухвалені судом першої інстанції і не набрали чинності, а саме: 1) вироки, крім випадків, передбачених ст. 394 цього Кодексу; 2) ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру; 3) інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом.

Також у ч. 2 згаданої статті міститься вказівка на те, що ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, окрім випадків, визначених КПК. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 цієї статті.

Водночас у ч. 11 ст. 284 КПК передбачено, що апеляційному оскарженню підлягає лише ухвала суду про закриття кримінального провадження.

У силу ч. 4 ст. 399 КПК суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Апеляційний суд, перевіряючи наявність підстав для прийняття скарги ОСОБА_4 , установив, що ухвала Подільського районного суду м. Києва від 22 квітня 2025 року, якою цей суд відмовив у задоволенні клопотання обвинуваченої про закриття кримінального провадження № 0000241, не підлягає окремому апеляційному оскарженню.

Отже, установивши такий факт і відмовляючи у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_4 , суддя апеляційного суду діяв згідно з вимогами ч. 4 ст. 399 КПК, а висновок про те, що згадана ухвала місцевого суду не є предметом апеляційного розгляду є правильним. Натомість твердження скаржниці про протилежне з посиланням на практику міжнародної судової установи та загальні засади кримінального провадження не можна визнати прийнятними.

За нормами КПК загальні засади спрямовані на забезпечення дотримання прав та законних інтересів учасників і можуть бути застосовані лише у випадках розв`язання правових питань у кримінальному процесі, які прямо не врегульовані цим Кодексом.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини право на суд не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Це право може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Відмова апеляційного суду у відкритті провадження на підставі статей 392, 399 КПК, в яких чітко встановлено правові обмеження оскарження оспорюваного судового рішення, не є свідченням обмеження доступу до правосуддя.

Крім того, наявність визначених у законі обмежень щодо звернення до суду вищого рівня в разі незгоди із судовим рішенням не є тотожним обмеженню в доступі до правосуддя, а тому не означає обмеження у праві на справедливий судовий розгляд.

Оскільки з касаційної скарги, наданої до неї копії рішення не вбачається підстав для задоволення скарги, немає потреби в перевірці матеріалів кримінального провадження.

Тому згідно з ч. 2 ст. 428 КПК необхідно відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_4 .

Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів

постановила:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_4 на ухвали Подільського районного суду м. Києва від 22 квітня 2025 року та Київського апеляційного суду від 12 травня 2025 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3