Справа № 570/3611/25
провадження № 1-кп/570/329/2025
У Х В А Л А

10 вересня 2025 року м. Рівне

Рівненський районний суд Рівненської області у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

з участю прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

представника потерпілої ОСОБА_9 ( в режимі відеоконференції),

захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,

обвинувачених ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18

(в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_19 ,

при секретарі ОСОБА_20 ,

під час проведення в залі суду відкритого підготовчого судового засідання в режимі відеоконференції у кримінальному провадженні № 0000950 по обвинуваченню

- ОСОБА_16 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27, ч.3 ст.146, ч.3 ст.27, ч.2 ст.15, п.п. 3, 11, 12 ч.2 ст.115 КК України,

- ОСОБА_17 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.146, ч.2 ст.15, п.п. 3, 11, 12 ч.2 ст.115, ч.2 ст.345 КК України,

- ОСОБА_18 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.146, ч.2 ст.15, п.п. 3, 11, 12 ч.2 ст.115 КК України,

- ОСОБА_19 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.3 ст.146, ч.5 ст.27, ч.2 ст.15, п.п. 3, 11 ч.2 ст.115 КК України,

в с т а н о в и в :

До Рівненського районного суду надійшов вказаний обвинувальний акт.

Прокурори у підготовчому судовому засіданні висловили думку, що обвинувальний акт відповідає вимогам процесуального закону, а кримінальне провадження підлягає призначенню до судового розгляду.

Таку саме позицію висловили представник потерпілої та потерпілі у даному кримінальному провадженні.

Захисники звернулися з письмовими клопотаннями, які є спільно погодженими усіма захисниками та обвинуваченими про повернення обвинувального акту прокурору. Мотивом повернення обвинувального акту прокурору названо наступні підстави.

Згідно з ст. 7 КПК України кримінальне провадження за формою та змістом має відповідати його загальним засадам, у тому числі такій, як забезпечення права на захист, що належить до загальновизнаних принципів міжнародного права й розглядається як необхідна умова забезпечення права на справедливий судовий розгляд.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року проголошено право кожного на розгляд його справи незалежним та безстороннім судом, який визначено законом і який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти особи кримінального обвинувачення. Зазначену норму імплементовано в національне законодавство України, зокрема вона міститься у ст. 21 КПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 31 КПК України кримінальне провадження в суді першої інстанції щодо злочинів, за вчинення яких передбачено довічне позбавлення волі, здійснюється колегіально судом у складі трьох суддів, а за клопотанням обвинуваченого судом присяжних у складі двох суддів та трьох присяжних.

Тобто, за наявності відповідного клопотання обвинуваченого розгляд справ про особливо тяжкі злочини, за вчинення яких передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, віднесено до компетенції суду присяжних.

Захисники вказують на те, що однією з таких особливостей, що притаманні цій процесуальній формі здійснення кримінального провадження, є порядок роз`яснення обвинуваченому права на суд присяжних.

Згідно з ч. 1 ст. 384 КПК України визначено, що прокурор, суд зобов`язані роз`яснити обвинуваченому у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, можливість та особливості розгляду кримінального провадження стосовно нього судом присяжних.

Письмове роз`яснення прокурора обвинуваченому про можливість, особливості і правові наслідки розгляду кримінального провадження судом присяжних додається до обвинувального акта і реєстру матеріалів досудового розслідування, які передаються до суду.

Захисники звертають увагу суду на те, що відповідно до обвинувального акта у кримінальному провадженні, внесеному 19.12.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000950 обвинувачуються: ОСОБА_16 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, п. п. 3, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України; ОСОБА_17 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 15, п. п. 3, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 345 КК України; ОСОБА_18 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 15, п. п. 3, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України; ОСОБА_19 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 146, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 15, п. п. 3, 11 ч. 2 ст. 115 КК України. Санкції інкримінованих статей передбачають покарання, зокрема у виді довічного позбавлення волі.

Проте, передані на розгляд суду матеріали кримінального провадження не містять письмового роз`яснення прокурора обвинуваченим про можливість, особливості і правові наслідки розгляду кримінального провадження судом присяжних.

До обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0000950 від 19.12.2023 було додано виключно: реєстр матеріалів досудового розслідування; цивільні позови потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_21 з доданими матеріалами; розписки підозрюваних ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 про отримання копій обвинувального акта, реєстру матеріалів досудового розслідування та цивільних позовів.

У клопотаннях захисники констатують, що Верховний Суд України, переглядаючи в порядку, передбаченому ст. 445 КПК України з питань неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм, визначених статтею 384 названого Кодексу (постанова від 25 червня 2015 року по справі № 5-111кс 15) зазначив, що право на розгляд кримінального провадження судом присяжних є невід`ємною складовою права обвинуваченого на захист. Отже, на думку сторони захисту (спільно погоджену всіма захисниками та обвинуваченими) порушення такого права свідчить про невиконання прокурором вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право кожного на розгляд його справи в порядку кримінального провадження судом, утвореним відповідно до закону, і є порушенням права на розгляд його справи судом, визначеним законом.

Сторона захисту звертає увагу колегії суддів, що прокурор під час досудового розслідування, але у будь-якому разі до моменту складання обвинувального акта, повинен роз`яснити обвинуваченому у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, можливість та особливості розгляду кримінального провадження стосовно нього судом присяжних. Письмове роз`яснення прокурора повинно бути додано до обвинувального акта і реєстру матеріалів досудового розслідування. Таке інформування обвинуваченого про можливість розгляду кримінального провадження щодо нього судом присяжних ще до початку судового розгляду надасть йому можливість підготуватись до реалізації такого права і його рішення з цього питання буде виваженим та обґрунтованим. Тільки у такому випадку будуть дотримані засади кримінального провадження, в тому числі й забезпечення права на захист, а судовий розгляд буде справедливим. Таким чином, невиконання прокурором вимог ст. 384 КПК України, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України є, на думку сторони захисту, підставою для повернення обвинувального акту прокурору, а розгляд кримінального провадження, за відсутності відомостей про отримання обвинуваченими письмового роз`яснення прокурора про можливість, особливості і правові наслідки розгляду кримінального провадження судом присяжних порушує гарантовані законом їм процесуальні права, в тому числі і право на захист.

Стороною загисту також в клопотаннях зауважено, що згідно з п. 1 ч. 4 ст. 291 КПК України до обвинувального акта додається реєстр матеріалів досудового розслідування. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 109 КПК України реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення. Водночас, реєстр матеріалів досудового розслідування, доданий до обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0000950 від 19.12.2023, на думку сторони захисту не відповідає зазначеним вимогам чинного законодавства, містить суперечливі та недостовірні відомості, що порушує вимоги ст.ст. 109, 291 КПК України.

Так, у Розділі 1 «Проведені під час досудового розслідування процесуальні дії» реєстру в графі «час проведення» вказано, що час є «не визначеним» щодо цілої низки дій, зокрема:

1. Щодо внесення відомостей до ЄРДР у пунктах №№ 1, 3, 5, 7, 10, 12, 14, 15, 17, 18, 20, 22,319.

При цьому, відповідно до функціонування ЄРДР як електронної інформаційно-комунікаційної системи, кожне внесення відомостей фіксується автоматично із зазначенням точної дати та часу.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити, зокрема, прізвище, ім`я, по батькові та займану посаду слідчого, прокурора. Водночас, за результатами аналізу відомостей, викладених в обвинувальному акті, затвердженому прокурором 22.07.2025, а також наявних у матеріалах кримінального провадження постанов про призначення (зміну) групи слідчих, витягів з Єдиного реєстру досудових розслідувань, встановлено, що на сторінках 3-4 обвинувального акту відсутні повні та достовірні відомості щодо слідчих, які фактично здійснювали досудове розслідування у кримінальному провадженні.

Таким чином, на думку захисників, обвинувальний акт не відповідає вимогам, передбаченим КПК України, зокрема щодо його змісту, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та є підставою для повернення обвинувального акта прокурору відповідно до положень статті 314 КПК України.

Сторона захисту у клопотаннях звертає увагу суду щодо окремих процесуальних дій, зокрема допиту свідка ОСОБА_22 (пункт № 330), допиту свідка ОСОБА_23 (пункт № 354), допиту свідка ОСОБА_24 (пункт № 374), а також огляду підозрюваного ОСОБА_18 (пункти № 528, №529). Згідно з вимогами ст. 104 КПК України хід і результати проведення процесуальної дії фіксуються у протоколі. Протокол складається, зокрема, з вступної частини, яка повинна містити відомості про місце, час проведення та назву процесуальної дії. Тобто, зазначення часу проведення процесуальної дії обов`язково має зазначатися в протоколі. Відповідно, зазначення у реєстрі матеріалів досудового розслідування відомостей про те, що час проведення допитів свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 та огляду підозрюваного ОСОБА_18 «не визначено», свідчить про формальний та неналежний підхід до складання обвинувального акту, що порушує вимоги ст. 291 КПК України.

У сукупності ці порушення, на думку захисників, свідчать про істотну невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України, що зумовлює необхідність його повернення прокурору відповідно до ст. 314 КПК України.

Захисниками наведено також інші доводи, які не потребують здійснення колегією суддів детального аналізу, оскільки, з урахуванням встановлених обставин та вимог кримінального процесуального закону, вони не мають вирішального значення при вирішенні питання про повернення обвинувального акта прокурору.

При цьому суд керується усталеною практикою Європейського суду з прав людини, згідно якої стаття 6 §1 Конвенції про захист прав і основоположних свобод зобов`язує суди надавати підстави для винесення рішень, однак не передбачає детальної відповіді на кожний аргумент (VandeHurk v. theNetherlands, 19 April 1994, §61), проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені у даній справі, були вивчені (Boldea v. Romania, 15 February 2007§30). При цьому міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі RuizTorija v. Spain від 09 грудня 1994 року, № 303-A, §29; рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява № 4909/04, §58).

Щодо факту нероз`яснення прокурором обвинуваченим права на розгляд справи судом присяжних суд бере до уваги відповідну правову позицію ВП ВС, яка говорить наступне: "Роз`яснення судом обвинуваченому права на суд присяжних поза часовими межами підготовчого провадження, але до завершення судового розгляду, не завжди є безумовною підставою для скасування вироку. Однак для залишення судових рішень у силі в кожному конкретному випадку необхідні дані, які би з достатньою переконливістю свідчили про відсутність в особи перешкод у реалізації свого права на особливий порядок судового розгляду попри зазначений недолік. За наявності обґрунтованих підстав для висновку, що в результаті роз`яснення права на суд присяжних на стадії судового розгляду обвинувачений мав реальну можливість ефективно скористатися ним, суд касаційної інстанції вправі не визнати відсутність роз`яснення такого права прокурором при направленні обвинувального акта до суду і судом у підготовчому судовому засіданні безумовною підставою для скасування вироку. Вирішуючи це питання, суду належить виходити з того, чи забезпечили фактично застосовані час і спосіб роз`яснення обвинуваченому правана суд присяжних можливість його реалізації (Постанова ВП ВС від 12.09.2018 у справі № 523/6472/14-к, https://reyestr.court.gov.ua/Review/76947335, Окрема думка https://reyestr.court.gov.ua/Review/80751652)".

Також суд враховує позицію ВП ВС, викладену у Постанові колегії суддів Другої судової палати ККС ВС від 11.03.2025 у справі №607/4124/23 (провадження № 51-4813км24) https://reyestr.court.gov.ua/Review/125825765, яка містить наступне: У матеріалах справи дійсно відсутнє письмове роз`яснення прокурора обвинуваченому про можливість, особливості і правові наслідки розгляду кримінального провадження щодо нього судом присяжних. Проте, ЗУ «Про внесення змін до КПК щодо удосконалення порядку здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану» ст. 615 КПК викладено у новій редакції. Положеннями ч. 10 ст. 615 КПК у редакції цього Закону, яка набрала чинності 01.05.2022, встановлено, що кримінальне провадження в суді першої інстанції щодо злочинів, за вчинення яких передбачено довічне позбавлення волі, здійснюється колегіально судом у складі трьох суддів, крім здійснення кримінального провадження у суді, в якому до моменту введення воєнного стану та набрання чинності цією частиною було визначено склад суду за участю присяжних.

Підготовче судове засідання у кримінальному провадженні щодо обвинувачених, під час якого і могло бути реалізовано право обвинуваченого на подачу клопотання про розгляд справи щодо нього судом присяжних, ним особисто чи його захисником, було вже проведено, тобто коли вже діяла норма ч. 10 ст. 615 КПК у редакції вказаного Закону, положення якої не передбачали можливість розгляду справи щодо нього судом присяжних.

За наявності обґрунтованих підстав для висновку, що в результаті роз`яснення права на суд присяжних на стадії судового розгляду обвинувачений мав реальну можливість ефективно скористатися ним, суд касаційної інстанції вправі не визнати відсутність роз`яснення такого права прокурором при направленні обвинувального акта до суду і судом у підготовчому судовому засіданні безумовною підставою для скасування вироку. Вирішуючи це питання, суду

належить виходити з того, чи забезпечили фактично застосовані час і спосіб роз`яснення обвинуваченому права на суд присяжних можливість його реалізації.

Колегія суддів вважає викладені в обвинувальному акті фактичні обставини кримінальних правопорушень з формулюванням обвинувачення достатніми для повного розуміння обвинуваченими суті висунутого проти них обвинувачення, що є необхідним для здійснення захисту.

Водночас визначення ступеня деталізації опису обставин вчинення злочинів та їх правова кваліфікація належить до дискреційних повноважень прокурора, а тому ці обставини викладаються в обвинувальному акті у такому виді, як це вважає за необхідне прокурор. Адже виключно прокурор уповноважений підтримувати державне обвинувачення в суді, відмовлятися від підтримання державного обвинувачення, змінювати його або висувати додаткове обвинувачення у порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України. Разом з тим кримінальний процесуальний закон не надає повноважень суду до ухвалення вироку чи іншого рішення по суті справи перевіряти правильність визначення прокурором обсягу обвинувачення, правову кваліфікацію вчиненого діяння, зобов`язувати його змінювати ці обставини.

Така позиція релевантна правовій позиції Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, яка висловлена у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 273/1053/17 (провадження № 51-8914км18), відповідно до якої кримінальний процесуальний закон не надає повноважень суду до ухвалення вироку чи іншого рішення по суті справи перевіряти правильність визначення прокурором обсягу обвинувачення, зобов`язувати його змінювати цей обсяг, у тому числі й у сторону збільшення, повертати за наслідком підготовчого судового засідання обвинувальний акт у зв`язку з неправильною кваліфікацією дій обвинуваченого тощо. Визначення обсягу обвинувачення при направленні обвинувального акта до суду належить виключно до повноважень прокурора.

До того ж, питання узгодженості викладення в обвинувальному акті фактичних обставин справи з формулюванням обвинувачення та правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, не можуть бути предметом розгляду у підготовчому судовому засіданні. Доводи, викладені захисниками у клопотаннях, можуть бути перевірені лише на стадії судового розгляду, після дослідження всіх доказів.

Тому колегія суддів не вбачає підстав для повернення обвинувального акта з цих мотивів.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 291, 314 КПК України,

у х в а л и в:

Відмовити в задоволенні клопотань захисників ОСОБА_25 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , про повернення обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0000950 по обвинуваченню

- ОСОБА_16 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27, ч.3 ст.146, ч.3 ст.27, ч.2 ст.15, п.п. 3, 11, 12 ч.2 ст.115 КК України,

- ОСОБА_17 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.146, ч.2 ст.15, п.п. 3, 11, 12 ч.2 ст.115, ч.2 ст.345 КК України,

- ОСОБА_18 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.146, ч.2 ст.15, п.п. 3, 11, 12 ч.2 ст.115 КК України,

- ОСОБА_19 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.3 ст.146, ч.5 ст.27, ч.2 ст.15, п.п. 3, 11 ч.2 ст.115 КК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Заперечення проти ухвали може бути включено до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3