ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , а також захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Центрального районного суду м. Дніпра від 07 травня 2025 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 5 ст. 186, ч. 5 ст. 185, ч. 4 ст. 189 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Центрального районного суду м. Дніпра від 07 травня 2025 року обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_9 продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 05 липня 2025 року включно.

Мотивуючи ухвалене рішення, суд, врахувавши тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , покарання, яке їм загрожує у разі визнання винуватими, обставини провадження та стадію розгляду провадження, посилався на те, що ризики передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не припинили існувати та застосування менш обтяжливого запобіжного заходу не зможе їм запобігти.

В апеляційній скарзі захисник в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою застосувати до останнього альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги захисник посилається на недоведеність встановлених судом ризиків та обвинувачення в цілому. Адвокат зазначає, що докази неналежної процесуальної поведінки матеріали провадження не містять, а сама лише тяжкість кримінальних правопорушень не може свідчити про їх існування. Разом із цим, захисник звертає увагу на те, що органом досудового розслідування не доведено належності майна потерпілим, яке за версією обвинувачення було предметом злочинного посягання. На переконання сторони захисту, фактичні обставини провадження встановлені неправильно та при цьому не підтверджуються відповідними доказами. Серед іншого, захисник зазначає, що обвинувачений був доставлений до суду 18 жовтня 2024 року у критичному стані, останньому надано допомогу та викликано СОГ для прийняття заяви про вчинення злочину, тож він потребує належного лікування та відновлення.

В апеляційній скарзі захисник в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Свої вимоги захисник обґрунтовує недоведеність встановлених судом ризиків. Адвокат зазначає, що ОСОБА_9 раніше не судимий, має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки: мати та батька, а його процесуальна поведінка була належною. Разом із цим, останній має хронічні захворювання, лікування яких неможливе в умовах тримання під вартою. Що стосується твердження суду про спробу його переховування, то захисних зауважує, що обвинуваченого було викрадено, внаслідок чого він був позбавлений можливості з`явитись за викликом суду. Тим більше, про виклик до суду він обізнаний не був.

Перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

В силу вимог ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання апеляційного суду суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як встановлено апеляційним судом у судовому засіданні та що знайшло своє підтвердження і у відповідних матеріалах контрольного провадження, 07 травня 2025 року судом, на розгляді якого перебуває кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , в порядку ст. 331 КПК України було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою останніх.

Вирішуючи питання про продовження строку застосування запобіжного заходу суд першої інстанції дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість подальшого тримання ОСОБА_7 та ОСОБА_9 під вартою, та дійшов висновку про існування тих, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшились і виправдовують тримання обвинувачених під вартою.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження тримання під вартою ОСОБА_7 та ОСОБА_9 та доводи захисту щодо зміни обвинуваченим запобіжного заходу на більш м`який, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення цього питання.

Так, суд першої інстанції, відповідно до ст. 178 КПК України, врахував тяжкість злочинів, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , які відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких, особи обвинувачених, які офіційного джерела доходу не мають, обставини провадження, зокрема обвинувачення у вчинені злочинів у складі організованої групи, стадію розгляду провадження, поведінку обвинуваченого ОСОБА_9 , якого було затримано при спробі перетнути кордон, та відповідно наявність передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК ризиків, які не припинили існувати, тому дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою останніх та відсутність процесуальної необхідності застосування менш суворого виду запобіжного заходу.

Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 під вартою, та стороною захисту не наведені.

Твердження захисників обвинувачених про недоведеність встановлених судом ризиків не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються встановленими судом обставинами.

Суд звертає увагу на те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів, проти волі честі та гідності особи, а також проти власності, у складі організованої злочинної групи, офіційного джерела доходу не мають, що з урахуванням оголошеного на території України воєнного стану доводить обґрунтованість їх подальшого тримання під вартою.

Твердження захисника обвинуваченого ОСОБА_9 про наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків та відсутність судимостей суд розцінює критично, оскільки ці обставини самі по собі не є стримуючим фактором належної процесуальної поведінки останнього, як такі, що не перешкодили останньому розпочати злочинну діяльність.

Не є обґрунтованими й доводи останнього про поважність причин неявки обвинуваченого до суду, оскільки судом враховано інші обставини, зокрема факт затримання ОСОБА_9 при спробі незаконно перетнути кордон України.

Що стосується тверджень захисту про наявність у обвинуваченого хронічних захворювань, лікування яких неможливе в умовах ув`язнення, то вони не заслуговують на увагу з огляду на те, що не підтверджуються відповідними доказами.

З наведених обставин суд не погоджується й з доводами захисника обвинуваченого ОСОБА_7 . Суд зауважує, що сам факт побиття останнього, зафіксований у встановленому законом порядку, не може свідчити про виключну потребу у лікуванні обвинуваченого поза межами установи виконання покарань.

Щодо доводів захисника ОСОБА_7 про неправильність встановлення обставин провадження, то вони також не заслуговують на увагу.

Колегія суддів зауважує, що доведеність винуватості обвинуваченого належить до обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а тому перевіряється судом шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішено шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні. При вирішенні питання про необхідність продовження застосування запобіжного заходу у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції вирішальним є питання наявності ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, продовження існування яких в даному випадку було беззаперечно встановлено.

Твердження захисника ОСОБА_7 про необхідність визначення останньому застави, суд розцінює критично з огляду на вимоги п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, а також обставини провадження, особу обвинуваченого та встановлені судом ризики. Колегія суддів погоджується з тим, що застава не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки ухвалене у відповідності до вимог закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , а також захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Центрального районного суду м. Дніпра від 07 травня 2025 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 5 ст. 186, ч. 5 ст. 185, ч. 4 ст. 189 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_10