Справа № 455/2056/24
Провадження № 1-кп/455/97/2025
ВИРОК

Іменем України

23 липня 2025 року м.Старий Самбір

Старосамбірський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань об`єднане кримінальне провадження №0000411 та №0000072 про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Стрільбичі Старосамбірського району Львівської області, жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, з професійно-технічною освітою, розлученого, особи з інвалідністю 2 групи, пенсіонера, раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.126-1, 390-1 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_4 , будучи особою, раніше неодноразово притягнутою до відповідальності за ст.173-2 КУпАП за вчинення домашнього насильства щодо своєї матері ОСОБА_5 постановами Старосамбірського районного суду Львівської області від 26.02.2024 та 02.05.2024, вчинив умисний злочин проти життя та здоров`я особи за наступних обставин. Так, ОСОБА_4 , у порушення вимог ст. 28 Конституції України, відповідно до якої кожен має право на повагу до його гідності, а також в порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», умисно та безпричинно, в період часу з 09.12.2023 по 21.02.2024, перебуваючи по місцю свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , маючи прямий умисел на заподіяння психологічних страждань на ґрунті неприязних відносин, систематично вчиняв психологічне насильство відносно своєї матері ОСОБА_5 , яке виразилось у словесних образах потерпілої нецензурними словами, погрозах фізичною розправою, чим принижував її честь і гідність та завдав шкоди психічному здоров`ю ОСОБА_5 . Продовжуючи свої систематичні протиправні дії, умисно та безпричинно, 13.08.2024 приблизно о 20.00год., ОСОБА_4 , перебуваючи по місцю проживання, в АДРЕСА_2 , вчинив відносно своєї матері ОСОБА_5 психологічне насильство, яке виразилось у словесних образах, погрозах, висловлюваннях нецензурною лайкою в її адресу, приниженні, та призвело до психологічних страждань ОСОБА_5 , а також викликають у потерпілої тривогу, стрес, депресію, неминуче почуття страху, що руйнує життя жінки і впливає на її психоемоційний стан, зниження самооцінки та самореалізації.

Такими своїми діями ОСОБА_4 вчинив домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призвело до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ст.126-1 КК України.

Крім того, судом визнано доведеним, що рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 02 вересня 2024 року, було видано обмежувальний припис терміном на шість місяців відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким визначено заходи тимчасового обмеження його прав - заборонено перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою ОСОБА_5 , а саме за адресою: АДРЕСА_2 ; заборонено наближатись на відстань менше 200 метрів до місця проживання (перебування) постраждалої особи ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 ; заборонено контактувати та вести телефонні переговори з ОСОБА_5 . ОСОБА_4 , будучи ознайомленим із вимогами обмежувального припису, 08.02.2025 року, близько 23.20 годин, маючи умисел на невиконання обмежувального припису, усвідомлюючи, що згідно вищевказаного рішення суду йому заборонено перебувати та наближатися на відстань менше 200 метрів до місця проживання ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_2 , зайшов всередину вищевказаного будинковолодіння, де залишився до приїзду працівників поліції, тим самим умисно порушив обмежувальний припис, передбачений рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 02 вересня 2024року.

Такими своїми діями ОСОБА_4 вчинив кримінальний проступок, передбачений ст.390-1 КК України, тобто умисне невиконання обмежувального припису особою, щодо якої такі заходи застосовані судом.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях визнав повністю та підтвердив обставини викладені в обвинувальних актах. Зазначив, що розуміє і не оспорює формулювання та характер пред`явленого йому обвинувачення, всі докази, зібрані на досудовому слідстві, вважає достовірними і дослідження їх в судовому засіданні недоцільним.

Під час допиту в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 пояснив, що коли він приходить до будинку де проживає його мати ОСОБА_5 , то між ними виникають конфлікти. За вчинення домашнього насильства відносно матері він двічі притягувався до адміністративної відповідальності за ст.173-2 КУпАП. Так, 13.08.2024 він прийшов до своєї матері додому, де між ним та матір`ю відбулася сварка, під час якої мали місце образи, погрози, висловлювання нецензурною лайкою в сторону матері. Крім того пояснив, що йому було відомо про те, що рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 02.09.2024 року було видано обмежувальний припис щодо нього, яким йому, зокрема, заборонено перебувати в місці спільного проживання з ОСОБА_5 , а саме за адресою: АДРЕСА_2 . Даний припис він порушив, зайшов до вказаного будинку де проживає мати та залишився там. У вчиненому щиро розкаюється, просить суд суворо його не карати.

Потерпіла ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася, проте подала до суду заяву, в якій просить суд кримінальне провадження розглядати у її відсутності, та зазначає, що претензій до ОСОБА_4 майнового та морального характеру не має, щодо міри покарання покладається на думку суду.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчинених кримінальних правопорушеннях визнав повністю, він та інші учасники судового провадження не оспорюють обставини, викладені в обвинувальних актах, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності їх позиції, заслухавши думку учасників судового провадження та роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України про наслідки застосування обмеженого дослідження доказів, а саме про позбавлення їх у такому випадку права подальшого оспорювання цих обставин в апеляційному порядку, суд за згодою учасників судового розгляду обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого та що стосуються речових доказів, та визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі відносно тих обставин, які ніким не оспорюються.

Показання обвинуваченого ОСОБА_4 в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів у суду щодо правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Жодних розумних сумнівів щодо доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень у суду немає та будь-які належні, допустимі і достовірні докази на спростування вищевказаного відсутні, жодних клопотань з цього приводу стороною захисту не заявлялося.

За таких обставин, суд знаходить винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні вищевказаних кримінальних правопорушень доведеною поза розумним сумнівом та вважає, що його дії вірно кваліфіковано за ст.126-1 КК України, оскільки він своїми діями вчинив домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань, та погіршення якості життя потерпілої особи, а також за ст.390-1 КК України як умисне невиконання обмежувального припису особою, щодо якої такі заходи застосовані судом.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відповідно до вимог ст.66 КК України судом визнається його щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень(за ст.390-1 КК України).

Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відповідно до ст.67 КК України судом визнається вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку та особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах (за ст.390-1 КК України).

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд керується загальними засадами, які визначені у ст.65 КК України, відповідно до якої суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При цьому, суд також виходить із положень ст.50 КК України відповідно до яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами , покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно роз`яснень п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003року із змінами та доповненнями «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо). Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Так, обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , судом враховується, що обвинувачений вчинив кримінальні правопорушення, які відповідно до класифікації кримінальних правопорушень, наведеної у ст.12 КК України є кримінальним проступком (ст.390-1 КК України) та нетяжким злочином (ст.126-1 КК України).

Також судом враховуються дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , зокрема те, що обвинувачений раніше не судимий, також береться до уваги його сімейний та матеріальний стан, зокрема, те, що він є пенсіонером, посередньо характеризується за місцем свого проживання, також враховується його стан здоров`я, зокрема те, що обвинувачений є особою з інвалідністю ІІ групи загального захворювання, під динамічним спостереженням у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває.

Крім того, суд враховує обставини, які відповідно до ст.66 КК України пом`якшують покарання - щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, та обставини, що обтяжують покарання відповідно до ст.67 КК України - вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винна перебуває у сімейних відносинах та щодо особи похилого віку.

Що стосується питання осудності обвинуваченого ОСОБА_4 , то суд керується тим, що його поведінка в судовому засіданні була адекватною, свої пояснення він надавав послідовно та змістовно, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, а тому на стійке переконання суду обвинувачений є осудною особою.

Суд також приймає до відома досудову доповідь складену Самбірським районним сектором №1 філії державної установи «Центр пробації» у Львівській області щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , згідно якої існує середній ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та середній ризик небезпеки для суспільства у тому числі окремих осіб та орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства можливе.

Також, при призначені покарання суд враховує позицію прокурора, який в судовому засіданні просив призначити покарання для обвинуваченого у виді пробаційного нагляду та думку потерпілої, яка у своїй заяві зазначила, що претензій до обвинуваченого не має.

Таким чином, беручи до уваги наведені обставини в сукупності, керуючись принципом законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 можливе шляхом застосування до нього покарання у виді пробаційного нагляду в межах санкції ст.126-1, 390-1 КК України, поклавши на нього обов`язки, передбачені ч.2 ст.59-1 КК України, що на думку суду у даному конкретному випадку не є надмірним за видом та розміром, є виваженим і відповідає принципам призначення покарання й меті покарання, та водночас є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами.

При цьому, за сукупністю кримінальних правопорушень, за правилами ч.1 ст.70 КК України, обвинуваченому ОСОБА_4 , з урахуванням його особи та обставин кримінальних правопорушень, слід визначити покарання застосувавши принцип поглинання менш суворого покарання більш суворим.

Підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 ст.69,75 КК України, суд не вбачає.

Згідно ч.1 ст.91-1 КК України, в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених цим Кодексом, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів з покладенням відповідних обов`язків.

Вирішуючи питання щодо застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 обмежувальних заходів в порядку ст.91-1 КК України, суд враховує вищенаведені встановлені судом обставини в сукупності, дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, які пом`якшують покарання, призначення судом обвинуваченому покарання у виді пробаційного нагляду та покладення на нього обов`язків, передбачених ст.59-1 КК, а також суд виходить з мети застосування означених заходів (лише в інтересах потерпілого від домашнього насильства) та ураховує з цього приводу думку потерпілої, яка у своїй заяві зазначила, що претензій до обвинуваченого не має, а тому суд вважає за недоцільне застосовувати до обвинуваченого ОСОБА_4 обмежувальні заходи, передбачені ч.1 ст. 91-1 КК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Питання про долю речових доказів суд вирішує в порядку ст.100 КПК України.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався. Підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Керуючись ст.ст.349,368-371, 373-376 КПК України суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.126-1, 390-1 КК України та призначити йому покарання:

- за ст.126-1 КК України у виді пробаційного нагляду на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців;

- за ст.390-1 КК України у виді пробаційного нагляду на строк 1 (один) рік.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

На підставі ч.2 ст.59-1 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Строк покарання у виді пробаційного нагляду обчислюється з дня постановки засудженого на облік уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази: один DVD-R диск білого кольору із відеозаписом, який зберігається при матеріалах кримінального провадження залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Старосамбірський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. При цьому, вирок відповідно до ч.2 ст.394 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1