Провадження № 1-кп/337/182/2025
ЄУН №337/6629/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2025 року Хортицький районний суд міста Запоріжжя

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

особи відносно якої здійснюється розгляд клопотання ОСОБА_4

захисника - адвоката ОСОБА_5

законного представника ОСОБА_6

розглянувши у судовому засіданні клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Устивиця, Великобагачанського району, Полтавської області, громадянина України, освіта середня, не працевлаштованого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

встановив:

21.10.2024 року приблизно о 04 годині, ОСОБА_4 знаходячись у приміщенні квартири АДРЕСА_2 , не усвідомлюючи та не керуючи своїми діями, наніс не менше 2 ударів кулаками обох рук в область обличчя ОСОБА_7 , чим спричинив останньому двобічний перелом нижньої щелепи в ділянці тіла ліворуч та виросткового відростка праворуч, що кваліфікується як тілесне ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ознаками суспільно - небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, а саме умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягнуло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, просив застосувати відносно ОСОБА_4 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом.

Потерпілий ОСОБА_7 пояснення суду не надавав, так як помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Особа стосовно якої подано клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_4 у судовому засіданні не згоден з клопотанням, вказав, що ОСОБА_7 тілесні ушкодження не наносив, не чіпав його. Так 21.10.2024 року вранці, приблизно о 4-5 години у квартирі за адресою АДРЕСА_1 , на кухні стояла каструля з м`ясом і кістками, які у ній варилися. ОСОБА_7 зайшов до кухні нахилився над каструлею, зі усіх сил зубами схопив кістку, яка стирчала із каструлі, і прикусив її, та у нього щось хруснуло, він замичав і пішов до кімнати. Також пояснив, що у квартирі він матір не бачив, вважає, що вона мабуть ще спала. Вказав, що чогось приїхала поліція. Він нікому не погрожував, працівники поліції світили ліхтарем прямо йому у очі.

Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні вказав, що клопотання базується на не прямих доказах, матір підзахисного свідком подій не була. Проти задоволення клопотання заперечує, вважає, що провадження підлягає закриттю на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.

У судовому засіданні законний представник особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_6 не заперечувала проти задоволення клопотання прокурора.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила, що вона являється матір`ю ОСОБА_4 з яким проживає разом, а також з 1985 року проживають разом із ОСОБА_7 . Відносини з сином були нормальними, але з 18 років той почав виявляти ознаки неадекватності, ненормальності. Так 21.10.2024 року вранці вона у квартирі АДРЕСА_2 збиралась на роботу і не змогла вийти з ванної кімнати так як син заважав їй у цьому. Вона просила її випустити, але син казав щось незрозуміле. ОСОБА_7 погано себе почував, тільки сидів, або лежав. Свідок вказала, що ОСОБА_7 мабуть заворушився і ОСОБА_4 кинувся до нього сходив за груди, замахнувся кулаком руки. Свідок побоюючись, що син відбере у неї телефон, вибігла з квартири, піднялась на третій поверх постукала до сусідів, ніхто не відчинив, подзвонила по телефону і попросила викликати поліцію, сусідка сказала дзвонити на номер 102 і свідок подзвонила. У квартирі зашились тільки ОСОБА_4 і ОСОБА_7 . Поліція приїхала приблизно через 20 хвилин. До квартири спочатку зайшли працівники поліції, потім вона. ОСОБА_7 сидів на дивані і у нього неприродно висіла щелепа. ОСОБА_7 повезли до лікарні де сказали, що в нього зламана щелепа. Шиянов казав, що її синок його «прибив».

В судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснив, що він являється працівником поліції. У жовтні 2024 року вони з напарником Омельчуком несли службу у Хортицькому районі. Вранці отримали виклик, що по АДРЕСА_3 скоєне домашнє насильство. Приїхали за адресою там їх зустріла жінка і повідомила, що її син в неадекватному стані побив вітчима. Зайшли до квартири і пробачили потерпілого у якого при візуальному огляді було видно поламану щелепу, останній скаржився на біль. Потерпілому викликали «швидку допомогу». У квартирі син поводився агресивно, погрожував також матері. Син казав, що побив вітчима через сімейні негаразди. Дідусь потерпілий казав, що неадекватний син його побив і конкретно вказував на сина, як на особу яка зламала йому щелепу. Для сина викликали психіатричну бригаду яка забрала його у медичний заклад.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснив, що він являється працівником поліції. У кінці жовтня 2024 року перебуваючи на службі у Хортицькому районі отримали виклик на АДРЕСА_3 як на домашнє насильство. Приблизно о 5 годині приїхали з напарником ОСОБА_11 за вказаною адресою і побачили жінку- заявницю похилого віку яка сказала, що її син буянить, кидається з ножом. Пройшли до квартири і виявили співмешканця жінки, теж похилого віку, у якого були візуально наявні зовнішні ознаки неприродного зміщення щелепи вбік, також була засохла кров на обличчі. Чоловік повідомив, що пасинок наніс йому тілесні ушкодження. Зайшли до іншої кімнати, там був безлад, сміття і знаходився громадянин ОСОБА_12 , який сидів на ліжку. Громадянин ОСОБА_12 почав себе агресивно поводити, нести нісенітниці, чіплявся за одяг напарника, і до нього були застосовані кайданки, та була викликана психіатрична бригада, яка оглянула і повідомила про госпіталізацію. Потерпілому була викликана бригада «швидкої допомоги», лікар його оглянув і сказав, що у нього зламана щелепа і ніс.

Заслухавши прокурора, покази ОСОБА_4 , свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , а також позицію захисника адвоката ОСОБА_5 , дослідивши додані до клопотання матеріали кримінального провадження, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 503 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що: особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності.

Згідно з ч. 4 ст. 503 КПК України примусові заходи медичного характеру застосовуються лише до осіб, які є суспільно небезпечними.

Згідно з ч. 2 ст. 513 КПК України визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 19 КК України осудною визнається особа, яка під час вчинення кримінального правопорушення могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Судом досліджено висновок судово-психіатричного експерта за № 515 від 20.11.2024 року, відповідно до якого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у період інкримінованого йому правопорушення виявляв ознаки психічного розладу у вигляді органічного шизофреноподібного розладу, параноїдний синдром. Тому, він не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. На теперішній час він також виявляє ознаки психічного розладу у вигляді органічного шизофреноподібного розладу, параноїдний синдром. Тому, на теперішній час він також не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до спеціального закладу з надання психіатричної допомоги(а.с.142-149).

Суд, дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши надані сторонами кримінального провадження кожний доказ окремо з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов висновку, що факт вчинення ОСОБА_4 суспільно небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України підтверджується сукупністю доказів, наданих прокурором та безпосередньо досліджених судом, а саме:

протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 21.10.2024 року від ОСОБА_7 , який заявив про спричинення йому тілесних ушкоджень 21.10.2024 року о 4 годині за місцем проживання по АДРЕСА_1 пасинком ОСОБА_4 (а.с.100);

протокол огляду предмету від 05.11.2024 року відповідно до якого оглянуто DVD-R диску, на якому поміщений відеозапис з записуючого пристрою «бодікамера» №47390 працівників УПП в Запорізькій області. Оглянутим записом встановлено, що працівники поліції заходять до приміщення квартири АДРЕСА_2 , із дозволу мешканки. В приміщенні однієї з кімнат виявлено особу чоловічої статі, якого було ідентифіковано як ОСОБА_4 , який сидить на підлозі, в навушниках, та спілкується зі своїм мобільним телефоном. При спілкуванні працівників поліції з ОСОБА_12 , останній починає вдягатись, постійно втрачає рівновагу, агресивно поводиться в бік співробітників поліції, кидає в них ліхтарик. Також поліцейський, у супроводі із ОСОБА_13 переходить в іншу кімнату, де було виявлено ОСОБА_7 , який тримається рукою за нижню щелепу, яка вочевидь перебуває в неприродному положенні (а.с.122-129);

висновок експерта № 1897п від 24.10.2024 року, відповідно до якого зі слів освідуваного: « 21.10.2024 року близько 4-ї ранку за адресою мешкання, де проживає освідуваний був побитий відомим чоловіком. Відомий неодноразово завдавав удари в обличчя та по волосистій частині голови, а також наніс удар в передню поверхню грудної клітки. Скарги на біль у нижній щелепі та носі; неможливість вживання твердої їжі...». Оглядом ОСОБА_14 , 1951 р.н. 24.10.2024 виявлені два синці обличчя (в ділянці носу та підборіддя). За медичними даними, при обстеженні ОСОБА_14 в стаціонарі 21.10.2024 діагностовано: «Двобічний перелом нижньої щелепи в ділянці тіла ліворуч та виросткового відростка праворуч. Перелом кісток носу без зміщення». Ушкодження утворились від дії тупих предметів (сліди не менш двох травматичних впливів) в термін, що не суперечить заявленому потерпілим. Синець носу в сукупності з переломом кісток носу без зміщення та порушення носового дихання кваліфікується як легке тілесне ушкодження з короткочасним розладом здоров`я; переломи нижньої щелепи - як ушкодження середньої тяжкості за ознаками тривалого розладу здоров`я більш, як 21 доба. Локалізація ушкоджень голови та відсутність інших ушкоджень на тілі потерпілого виключають можливість їх утворення в умовах падіння. Характер та локалізація ушкоджень не суперечать обставинам випадку, про які повідомив потерпілий під час огляду(а.с.130-131);

протокол проведення слідчого експерименту від 28.10.2024 року за участю потерпілого ОСОБА_7 , відповідно до якого потерпілий на місці показав і розповів, що 21.10.2024 року біля 04-00 ранку, коли він спав, пасинок ОСОБА_4 зайшов до кімнати і почав його «тормошити», почав бити кулаками рук, удари наносив по всьому тілу, в голову також було декілька ударів, в область обличчя. Також вказав, що дружина застала початок конфлікту, але убігла. Також показав за допомогою манекену, як ОСОБА_12 здійснив боковий удар кулаком правої руки в область щелепи зліва. Проведення слідчого експерименту зафіксовано відеозаписом (а.с.132-136);

висновок експерта № 2020/к(експертиза за матеріалами справи), відповідно до якого судово-медична експертна комісія доходить наступних підсумків: Згідно «Висновку експерта» №1897п від 24.10.2024р. у ОСОБА_7 , 1951 р.н., виявлені наступні тілесні ушкодження: закритий перелом кісток носу без зміщення, синець в ділянці носу, закритий двобічний перелом нижньої щелепи в ділянці тіла ліворуч та виросткового відростка праворуч, синець в ділянці підборіддя декілька ліворуч. Дані ушкодження утворились не менш ніж від двох травматичних впливів тупого предмету(ів). За даними протоколу проведення слідчого експерименту з відеозаписом за участю потерпілого ОСОБА_7 від 28.10.2024р„ останній зазначає, що «пасынок» наносив йому удари кулаками обох рук «по всему телу»: 4 удари в ділянку тулуба хаотичної направленості, один боковий удар кулаком правої руки в область щелепи зліва, ще декілька ударів в область обличчя, голови («остальные удари в область глаз, уха», «правое ухо болит, нос сломал»). Враховуючи співпадіння характеру травмуючого предмету (удар кулаком руки діє на тіло як тупий предмет), кількості та локалізації травматичних впливів (ділянки нижньої щелепи зліва, носу) з характером, кількістю та локалізацією тілесних ушкоджень, експертна комісія вважає, що утворення даних ушкоджень за механізмом, який зазначив потерпілий ОСОБА_7 в ході проведення слідчого експерименту від 28.10.2024р. - не виключається(а.с.137-141).

Покази допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 є послідовними та логічними, повністю узгоджуються між собою та відповідають змісту досліджених у судовому засіданні письмовим доказам.

Крім того, суд враховує, що свідки перед наданням показань попереджались про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання та були приведені до присяги.

Оцінюючи письмові докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку із показами свідків, суд вважає, що досліджені докази відповідають вимогам передбаченим ст. 85-86 КПК України, і в повному обсязі доводять причетність ОСОБА_4 до вчинення суспільно-небезпечного діяння за описаних у клопотанні обставинах.

Тож, враховуючи наведене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку, що ОСОБА_4 вчинив суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, а саме умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягнуло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Також судом встановлено, що в період вчинення суспільно-небезпечного діяння, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КК України, ОСОБА_4 за своїм психічним станом не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, що у відповідності до ч. 2 ст. 19 КК України вказує на неосудність особи та неможливість притягнення до кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.

У кримінальному провадженні підтверджено вчинення ОСОБА_4 суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння передбаченого ч. 1 ст.122 КК України та необхідність застосування до нього примусового заходу медичного характеру обґрунтовується дослідженими у судовому засіданні доказами.

Суду не надано доказів, що ОСОБА_4 на момент судового розгляду видужав або внаслідок змін у стані його здоров`я відпала потреба в застосуванні примусових заходів медичного характеру.

У рішенні ЄСПЛ від 03 вересня 2015 року в справі «Берланд проти Франції» щодо природи та мети примусової госпіталізації високий суд зауважив, що такий захід медичного характеру може бути призначений лише у випадку, коли психіатричним заключенням встановлено наявність у особи психічного розладу, що свідчить про її неосудність та становить ризик для безпеки людей чи дотримання громадського порядку. Проголошення особи неосудною з підстав наявності психічного розладу та вжиття пов`язаних з цим заходів процесуального примусу не є «покаранням» в розумінні п. 1 ст. 7 Конвенції, проте розглядається як запобіжний (превентивний) захід.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу», примусові заходи медичного характеру застосовуються за рішенням суду у випадках та в порядку встановлених Кримінальним, Кримінальним процесуальним кодексами України, цим законом та іншими законами.

Згідно із ст. 94 КК України залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе та інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом; госпіталізація до психіатричного закладу з посиленим наглядом; госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Верховний Суд у рішенні від 30 травня 2019 року (справа № 51-5807км18) виснував, що ст. 94 КК України визначено три критерії, які суд має враховувати при призначенні певного виду примусових заходів медичного характеру: медичний (характер і тяжкість захворювання), юридичний (тяжкість вчиненого діяння) та соціальний (ступінь небезпечності психічно хворого для себе чи інших осіб). При цьому ступінь небезпечності психічно хворого містить оцінку: суспільної небезпеки вчиненого діяння, характеру вчиненого, можливих або тих, що настали, суспільно небезпечних наслідків та інших подібних обставин; психічного стану особи на момент розгляду справи судом і небезпечності цього хворого для оточуючих, що випливає з характеру захворювання. Верховний Суд звертає увагу на те, що метою примусових заходів медичного характеру є не тільки обов`язкове лікування особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, але й запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь (ст. 92 КК України). Для досягнення цієї мети суд має визначити конкретний вид примусового заходу, враховуючи всі передбачені ст.94 КК України критерії в їх сукупності.

Госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, не пов`язане з посяганням на життя інших осіб, і за своїм психічним станом не становить загрози для суспільства, але потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах посиленого нагляду.

Ураховуючи викладене, особу ОСОБА_4 , характер та тяжкість його психічного захворювання, тяжкість та обставини вчинення ним суспільно небезпечного діяння, ступінь його небезпечності для суспільства, суд дійшов висновку про доцільність застосування до ОСОБА_4 примусових заходів медичного характеру у вигляді надання психіатричної допомоги в примусовому порядку у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим наглядом, що буде достатнім для запобігання вчиненню ним повторних суспільно-небезпечних діянь.

Виходячи із роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені упостанові №7 від 03 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», суд не визначає лікувальну установу, в якій до особи будуть застосовані примусові заходи медичного характеру та не визначає строк, на який ці заходи призначені.

Запобіжний захід застосований до ОСОБА_4 ухвалою слідчого судді Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 12.12.2024 року у вигляді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають небезпечну поведінку, а саме до Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» до набрання ухвалою законної сили залишити без змін.

Оскільки ОСОБА_4 не призначається покарання, у суду відсутні підстави для вирішення питання про зарахування строку попереднього ув`язнення. При цьому суд враховує, що положеннями КПК України не передбачено можливість зарахування в строк примусових заходів медичного характеру строку застосування до особи запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою або поміщення до психіатричного закладу з надання психіатричної допомоги.

Ураховуючи наведене, суд у резолютивній частині ухвали не вирішує питання про зарахування строку попереднього ув`язнення та строку застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді поміщення до психіатричного закладу з надання психіатричної допомоги.

Одночасно суд ураховує, що згідно з висновками щодо застосування норм права, викладеними в постанові Верховного Суду від 28.03.2023 у справі № 596/638/17, час, протягом якого до осіб застосовувалися примусові заходи медичного характеру, зараховується в строк покарання за правилами, передбаченими в ч. 5 ст. 72 цього Кодексу, а один день позбавлення волі дорівнює одному дню застосування примусових заходів медичного характеру.

Ураховуючи наведене, питання про зарахування строку попереднього ув`язнення, строку застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді поміщення до психіатричного закладу з надання психіатричної допомоги, строку застосування примусових заходів медичного характеру - у строк покарання буде вирішуватись у разі, якщо після одужання ОСОБА_4 буде підлягати покаранню на підставі ч. 3 ст. 19 КК України.

Питання про речові докази суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.

Цивільний позов, та процесуальні витрати у справі не заявлені.

Керуючись ст. 369-372, 376, 512, 513, КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0001080 від 21.10.2024 року відносно ОСОБА_4 - задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом.

До набрання ухвалою суду законної сили, запобіжний захід відносно ОСОБА_4 у вигляді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають небезпечну поведінку, а саме до Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України», залишити без зміни.

Речовий доказ: відеофайл 001080) який записано на DVD-R диск і долучений до матеріалів кримінального провадження (постанова від 05.11.2024 року) залишити у матеріалах кримінального провадження.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня її проголошення.

Копію ухвали негайно після її проголошення вручити підозрюваному та прокурору, не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1