ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2025 року

м. Київ

справа № 344/12716/23

провадження № 51-5751км23

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:

головуючої ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4

адвоката ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

розглянула в судовому засіданні касаційну скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 30 листопада 2023 року в кримінальному провадженні стосовно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, зареєстрованого в цьому АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 ,

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 і ч. 3 ст. 1102 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Рух справи та короткий зміст оскарженого судового рішення

За вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 7 серпня 2023 року було затверджено угоду про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_8 , якого було засуджено за ч. 5 ст. 27 і ч. 3 ст. 1102 КК із застосуванням ст. 69 цього Кодексу до покарання у виді штрафу в розмірі 20 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян із позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування на строк 3 роки без конфіскації майна.

ОСОБА_8 визнано винуватим у пособництві у вчиненні кримінального правопорушення проти основ національної безпеки за обставин, детально викладених у вироку.

Як установив суд, ОСОБА_8 , будучи директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна компанія "Спорт-Тур"», шляхом оформлення в період липень 2014 року - грудень 2020 року документів, пов`язаних із його службовою діяльністю, надав особам, матеріали стосовно яких виділено в окреме провадження, та невстановленим особам засоби й усунув перешкоди для повторного, із корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб фінансування упродовж 2014-2022 років у великому розмірі (на загальну суму 8 925 238,26 грн) дій, учинених незаконним збройними формуваннями рф на території тимчасово окупованої Автономної Республіки Крим із метою насильницької зміни та повалення конституційного ладу, захоплення державної влади, зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Діючи в інтересах ОСОБА_7 , адвокат ОСОБА_5 оскаржила вирок у порядку апеляційної процедури.

Тернопільській апеляційний суд (підсудність визначено 28 вересня 2023 року в порядку ст. 34 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) ухвалою від 30 листопада 2023 року залишив вирок без змін, а подану ОСОБА_5 скаргу - без задоволення.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі адвокат ОСОБА_5 просить на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції і призначити новий розгляд у цьому суді. Суть доводів зводиться до того, що вказане рішення є незаконним, було постановлено всупереч ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та з істотними порушеннями вимог статей 7-9, 17, 20 КПК. На думку скаржниці, вирок стосовно ОСОБА_8 встановлює винуватість у вчиненні злочину особи, інтереси якої вона представляє, та створює преюдиціальність щодо участі останньої в злочинній організації, однак апеляційний суд не зважив на це і необґрунтовано відмовив у задоволенні поданої апеляційної скарги. Аргументуючи свою позицію, ОСОБА_5 також посилається на практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) та висновки Касаційного кримінального суду Верховного Суду (далі - Суд) із питань застосування норм, які гарантують право оскарження вироку на підставі угоди іншими особами, ніж указані в ст. 394 КПК.

Учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду; крім того, розміщено оголошення на офіційному вебпорталі «Судова влада України». Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Позиції учасників судового провадження

У суді касаційної інстанції адвокат ОСОБА_5 підтримала подану скаргу; прокурор ОСОБА_6 заперечила обґрунтованість заявлених касаційних вимог.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції, переглядаючи оскаржене рішення в межах касаційної скарги, ревізує правильність застосування судами попередніх інстанцій норм права, а також правової оцінки обставин. Вичерпний перелік підстав для скасування або зміни ухвали за наслідками касаційного розгляду встановлений у ст. 438 вказаного Кодексу і питання про їх наявність вирішується з огляду на приписи статей 412-414 КПК. Зокрема, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний вирок стосовно ОСОБА_8 було оскаржено адвокатом ОСОБА_5 з мотивів, подібних наведеним у касаційній скарзі. Як вважала її авторка, вказаним рішенням установлено винуватість у вчиненні злочину особи, котру вона представляє, і висновки суду мають преюдиціальний характер.

Переглянувши вирок у визначених ст. 404 КПК межах, апеляційний суд, не встановивши порушень прав особи, інтереси якої представляла ОСОБА_5 , виснував про відсутність підстав для задоволення поданої апеляційної скарги. Аргументуючи свою позицію, суд в ухвалі послався на те, що зазначені у вироку відомості належать до фактичних обставин учинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення. Визнаючи необґрунтованими доводи скаржниці, акцентував на тому, що вказаний вирок тягне правові наслідки виключно для засудженого ОСОБА_8 , не має преюдиціальної сили стосовно інших осіб, (співучасників), згаданих за версією сторони обвинувачення, і діянням останніх не було надано юридичної оцінки. На переконання суду, зміст складених слідчим або прокурором процесуальних документів, у яких відображено певні обставини, що надалі підлягають доказуванню у встановленому законом порядку, не зумовлює обов`язкового скасування оскарженого вироку.

Окреслений підхід суду апеляційної інстанції не суперечить вимогам КПК, узгоджується з висновками об`єднаної палати Суду щодо значення вироку на підставі угоди в аспекті презумпції невинуватості інших осіб (постанова від 18 травня 2020 року в справі № 639/2837/19).

Натомість твердження авторки касаційної скарги про протилежне є неспроможними, а посилання на практику Суду не є релевантними юридичній ситуації в цій справі. Наведені в скарзі приклади пов`язані із застосуванням норм, які регулюють доступ до суду апеляційної інстанції. Тоді як у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_8 адвокат, діючи в інтересах особи, котра не була учасником судового провадження, реалізувала право на оскарження вироку.

Щодо посилань скаржниці на рішення ЄСПЛ «Развозжаєв проти росії та України та Удальцов проти росії» (заяви № 75734/12 та 2 інші), то в ньому тлумачення ст. 6 Конвенції наведене в контексті забезпечення права на справедливий суд у кримінальних провадженнях стосовно осіб, котрі не були учасниками угоди про визнання винуватості. Спираючись на принципи, узагальнені в рішенні «Навальний та Офіцеров проти росії» (заяви № 46632/13 та 28671/14), міжнародна судова установа наголосила на тому, що суди зобов`язані встановити факти в справі, необхідні для вирішення питання про юридичну відповідальність обвинуваченого, наскільки це можливо правильно та точно, і вони не можуть представляти їх просто як припущення або підозри. Це стосується й фактів, пов`язаних із причетністю третіх сторін; хоча в разі необхідності вказати такі факти суд не має надавати більше відомостей, ніж потрібно для вирішення питання про юридичну відповідальність обвинувачених. Водночас для забезпечення права на справедливий суд у провадженнях щодо третіх осіб ЄСПЛ окреслив такі гарантії: зобов`язання судів утриматися від будь-яких тверджень, які можуть мати преюдиціальний вплив на інше провадження, навіть якщо такі твердження не мають обов`язкової сили, та відсутність статусу res judicata до фактів, установлених у справі, в якій ці особи не були стороною; статус доказів, прийнятих судом в одній справі, має залишатися суто відносним, а їх вплив - обмежуватися конкретним провадженням. І навпаки, справедливість судового розгляду буде порушено, якщо рішення про виділення справи не включало оцінки протилежних інтересів третіх осіб чи надання їм можливості заперечити проти виділення окремих справ і якщо суд за національним законом зобов`язаний погоджуватися з попереднім вироком чи мав очевидний мотив для підтримання висновків, зроблених у рамках скороченого провадження, хоча ці висновки не були перевірені відповідно до принципу змагальності процесу.

Утім у касаційній скарзі не заперечується законності виділення матеріалів стосовно засудженого в окреме провадження. Крім того, у правовій системі України преюдиціальне значення має лише таке рішення національного суду, яким установлено порушення прав людини та основоположних свобод у розрізі вирішення питання про допустимість відповідних доказів (ст. 90 КПК).

Тому позиція апеляційного суду з питань преюдиціального значення рішень відповідає нормам процесуального права, а зміст постановленої ухвали - ст. 419 вказаного Кодексу.

Таким чином за результатами касаційного перегляду не виявлено допущення судом апеляційної інстанції таких порушень закону, які в розумінні ст. 412 КПК є істотними і тягнуть обов`язкове скасування ухвали на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 цього Кодексу.

Отже, подану касаційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК, колегія суддів

ухвалила:

Ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 30 листопада 2023 року стосовно ОСОБА_8 залишити без зміни, а касаційну скаргу адвоката ОСОБА_5 - без задоволення.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3