УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2025 року

м. Київ

справа № 2-80/2001

провадження № 51-1930ск19

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 02 квітня 2025 року,

встановив:

Ухвалою Малиновський районний суд м. Одеси від 31 липня 2024 року заяву засудженого ОСОБА_4 від 05 грудня 2014 року про перегляд

за нововиявленими обставинами судових рішень - вироку судової колегії

з кримінальних справ Одеського обласного суду від 05 липня 2001 року та ухвали судової колегії в кримінальних справах Верховного Суду України від 13 грудня

2001 року - залишено без задоволення.

Одеський апеляційний суд ухвалою від 02 квітня 2025 року вказане судове рішення від 31 липня 2024 року залишив без зміни.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 порушує питання про перевірку зазначеної ухвали апеляційного суду у касаційному порядку.

Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, копію оскарженого судового рішення, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до положень п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову

у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

У ч. 1 ст. 433 КПК визначено повноваження суду касаційної інстанції, відповідно

до яких суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до ст. 459 КПК судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами, якими є: штучне створення

або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень

експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; скасування судового рішення,

яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду

при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

У п. 4 ч. 2 ст. 462 КПК визначено, що в заяві про перегляд судового рішення

за нововиявленими обставинами зазначаються обставини, що могли вплинути

на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі,

яка звертається із заявою, під час судового розгляду.

Таким чином, системне тлумачення положень кримінального процесуального законодавства вказує на те, що перегляд судових рішень, які набрали законної сили,

за нововиявленими обставинами є екстраординарною процедурою перегляду судових рішень у виняткових випадках, коли після завершення розгляду кримінального провадження в звичайному порядку (в судах першої, апеляційної і касаційної інстанцій) виявлено обставини, які мають такі ознаки: вони існували

на момент ухвалення відповідних судових рішень, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою про перегляд

за нововиявленими обставинами, під час судового розгляду; вони мають істотне значення, оскільки самі собою або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Як убачається із копій судових рішень, місцевим судом відмовлено у відкритті провадження за заявою засудженого ОСОБА_4 про перегляд

за нововиявленими обставинами вироку Одеського обласного суду від 05 липня 2001 року та ухвали Верховного Суду України від 13 грудня 2001 року, оскільки обставини, на які він посилався у своїй заяві, не відносяться до переліку нововиявлених обставин, передбачених ч. 2 ст. 459 КПК, на підставі яких можуть бути переглянуті рішення у кримінальних провадженнях.

Перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами - це так звана ревізійна стадія, в ході якої суд не розглядає справи по суті, вона не є повторною апеляцією чи касацією та не передбачає нового встановлення фактичних обставин кримінального провадження й усунення суперечностей у доказах, натомість суд

на цій стадії лише надає оцінку доводам учасників судового провадження щодо наявності у кримінальному провадженні обставин, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення, а також щодо можливості впливу цих обставин на правильність судового рішення, яке належить переглянути.

Провадження за нововиявленими обставинами, будучи самостійною формою оскарження й перевірки судових рішень, жодним чином не підміняє апеляційного та касаційного провадження, не є їхнім продовженням, відбувається не замість них,

а за наявності для цього специфічних підстав. Тож така форма перевірки судових рішень не може мати резервного значення щодо апеляційного та касаційного проваджень.

На відміну від перегляду судового вироку в порядку апеляційного та касаційного оскарження, підставою перегляду за нововиявленими обставинами є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість вироку, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення вироку суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на прийняття обвинувального вироку, оскільки учасники розгляду справи не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду дані про неї. Тобто перегляд справи у зв`язку

із нововиявленими обставинами має на меті не усунення судових помилок, а лише перегляд вже розглянутої справи з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення судового рішення.

Суд першої інстанції, як убачається з ухвали, вказав про те, що жодних належних та достатніх доказів, які б свідчили про наявність нововиявлених обставин, зокрема, тих, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухвалені судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність судових рішень, що належить переглянути, суду не надано,

а ті доводи, що наводить засуджений, фактично зводяться до переоцінки доказів.

Сама по собі незгода з судовим рішенням у кримінальному провадженні не може бути підставою перегляду за нововиявленими обставинами, а вказівки на будь-які невідповідності, які суд не взяв до уваги, повинні бути документально підтверджені.

Зокрема, як зазначив суд, зі змісту заяви видно, що ОСОБА_4 вважав нововиявленими такі обставини: 1) оперуповноважений ОУР Березовського РВ ОСОБА_5 є рідним братом потерпілої ОСОБА_6 та за допомогою сімейного підряду склав протокол огляду місця події від 22 грудня 2000 року з метою приховування факту затримання ОСОБА_4 21 грудня 2000 року; 2) для складання протоколу огляду місця події від 22 грудня 2000 року запрошені як поняті ОСОБА_7 , який є чоловіком потерпілої ОСОБА_6 , та ОСОБА_8 , який є близьким родичом слідчого Березовського РВ ОСОБА_9 ; 3) протокол затримання та постанова про обрання запобіжного заходу підписані замість ОСОБА_4 слідчим Березівського РВ ОСОБА_10 , з метою приховування факту затримання ОСОБА_4 21 грудня 2000 року.

Суд першої інстанції, проаналізувавши доводи, зазначені у заяві засудженого, дослідивши матеріали кримінальної справи № 2-80/2001, дійшов висновку про те, що нововиявлених обставин, передбачених ст. 459 КПК, у заяві не наведено,

а обставини, на які посилається ОСОБА_4 , перевірялися та їм була надана відповідна оцінка Одеським обласним судом під час ухвалення вироку

від 05 липня 2001 року та Верховним Судом України під час постановлення ухвали від 13 грудня 2001 року.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги засудженого

ОСОБА_4 , які є аналогічними доводам в його касаційній скарзі, ствердив

про правильність ухвали місцевого суду та у своєму рішенні зазначив, що вказані засудженим обставини у заяві, які аналогічні наведеним у його апеляційній скарзі, були перевірені судом першої інстанції, який дійшов обґрунтованого висновку

про те, що жодна зі згаданих обставин не є нововиявленою, тобто такою, що дає підстави для скасування судового рішення.

Щодо відсутності у матеріалах справи заяви ОСОБА_4 від 29 червня

2016 року про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами, яка ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 21 лютого 2020 року об`єднана

із його заявою від 05 грудня 2014 року, апеляційний суд зазначив таке.

Виявлення факту відсутності у матеріалах провадження оригіналу заяви

ОСОБА_4 від 29 червня 2016 року не вказує на допущення судом першої інстанції істотних порушень вимог процесуального закону під час розгляду заяви засудженого від 05 грудня 2014 року про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Одеського обласного суду від 05 липня 2001 року та ухвали Верховного Суду України від 13 грудня 2001 року, а лише свідчить про можливе недотримання працівниками апарату суду Інструкції з діловодства у місцевих та апеляційних судах.

З приводу апеляційних доводів ОСОБА_4 про те, що у період з 02

по 09 липня 2001 року в Одеській області взагалі не було виїзних сесій суду, а тому неможливо встановити, де було ухвалено вирок Одеського обласного суду

від 05 липня 2001 року, апеляційний суд зазначив, що вони є неприйнятними, оскільки, проаналізувавши заяву засудженого ОСОБА_4 від 05 грудня

2014 року про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Одеського обласного суду від 05 липня 2001 року та ухвали Верховного Суду України

від 13 грудня 2001 року, колегія суддів констатувала, що вказані обставини не були предметом розгляду у суді першої інстанції, оскільки ОСОБА_4 про них

не зазначав у вказаній заяві.

Крім того, колегія суддів зауважила, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Желтяков проти України», який вимагає щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їх рішення не ставилось під сумнів. Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного й обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру.

Процедура перегляду судових рішень за нововиявленим обставинами за своєю правовою природою не є повторним розглядом справи по суті, повторною апеляцією чи касацією, вона не передбачає нового встановлення фактичних обставин кримінального провадження та усунення суперечностей у доказах.

У цьому випадку суд лише перевіряє наявність передбачених у ч. 2 ст. 459 КПК обставин, на які учасники судового провадження посилаються як на нововиявлені, та надає оцінку тому, чи могли вказані обставини, що не були відомі суду на час розгляду справи, вплинути на правильність рішення суду, яке належить переглянути.

Зважаючи на наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає.

Постановлені у кримінальному провадженні судові рішення є належно вмотивованими та обґрунтованими, їх зміст відповідає вимогам статей 370,

419 КПК, у них наведено мотиви, з яких виходили суди, та положення закону, якими вони керувалися під час їх постановлення.

З наведеними в оскаржених судових рішеннях висновками погоджується і колегія суддів касаційного суду, оскільки обставини, наведені засудженим

ОСОБА_4 , не є нововиявленими в розумінні ч. 2 ст. 459 КПК, про що детально зазначили суди першої та апеляційної інстанцій.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для скасування судових рішень, у касаційній скарзі засудженого не наведено.

Таким чином, оскільки із касаційної скарги та доданих до неї копій оскаржуваних судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає, засудженому необхідно відмовити у відкритті касаційного провадження.

На підставі викладеного та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд,

постановив:

Відмовити засудженому ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на ухвалу Одеського апеляційного суду від 02 квітня 2025 року щодо нього.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3