КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №758/7387/22Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/1438/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

учасників судового провадження:

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

потерпілого ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000971, по обвинуваченню:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Подільськогорайонного суду міста Києва від 28 лютого 2024 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Подільського районного суду міста Києва від 28 лютого 2024 року ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

Зараховано ОСОБА_9 у строк покарання строк попереднього ув`язнення в період з 30 травня 2022 року по 03 червня 2022 року.

По справі вирішено питання про судові витрати.

За вирком суду ОСОБА_9 визнаний винуватим у тому, що він за встановлених судом обставин 30 травня 2022 року приблизно о 21:00 год., перебуваючи білязакинутої будівлі, яка знаходиться на території школи №3, за адресою: м. Київ, пр. Правди, 84, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заподіяння шкоди здоров`ю ОСОБА_12 , тримаючи в руці невстановлений слідством предмет із колото-ріжучими властивостями, наблизився до ОСОБА_11 та раптовонаніс йому один удар в область живота, спричинивши потерпілому тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини, які за ступенем тяжкості відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя.

Як встановив суд, своїми умисними діями, які виразились в умсиному заподіянні потерпілому ОСОБА_11 тяжкого тілесного ушкодження, небезпечному для життя в момент заподіяння, ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 просить вирок суду скасувати, вважаючи його незаконним, через невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги захисник посилається на те, що судом у формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, не встановлено та не заначено мотив заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, тобто не встановлено суб`єктивну сторону вчиненого кримінального правопорушення. При цьому суд обмежився лише викладом у вироку обставин, які містилися в обвинувальному акті.

Посилається на суперечливі висновки суду, а саме звертає увагу на те, що за встановлених обставин, визнаних судом доведеними, внаслідок одного удару ножем потерпілому були спричинено тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення живота.

В той же час у вироку зазначено, що за ступенем тяжкості тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини зліва (тобто зовсім інше тілесне ушкодження) відноситься до тяжкого тілесного ушкодження.

За доводами апелянта, зазначені невідповідності є істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Також, як вважає апелянт, висновки суду про те, що саме ОСОБА_9 спричинив потерпілому ОСОБА_11 умисне тяжке тілесне ушкодження, не підтверджені належними, достатніми та допустимими доказами,та ґрунтується виключно на припущеннях.

Суд першої інстанції належним чином не обгрунтував, чому відкинув показання обвинуваченого ОСОБА_9 та визнав їх такими, які не відповідають об`єктивній дійсності.

При цьому, як вважає апелянт, суд невірно відобразив показання потерпілого. При цьому, суд не відобразив у вироку, що потерпілий ОСОБА_11 , після того, як відчув різкий біль, він перебував у прострації до того моменту, як підняв голову і побачив ОСОБА_9 . При цьому, із показань потерпілого не зрозуміло, яким за тривалістю був цей період прострації, що не виключає того, що в момент заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень ОСОБА_9 перебував в іншому місці. Також суд не відобразив у вироку показання потерпілого про те, що коли він після травмування побачив перед собою ОСОБА_9 , в руках у останнього ніяких травмуючих предметів не було.

За доводами апелянта, поза увагою суду залишилось і те, що потерпілий під час травмування перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння, що ставить під сумнів правдивість його показань.

Також апеллянт посилається на незаконність затримання ОСОБА_9 , що підтверджується ухвалою судді Подільського районного суду м.Києва від 03 червня 2022 року у справі № 758/3954/22.

Суд безпідставно відхилив клопотання захисника про визнання недопустимим доказом дані протоколу слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_13 , оскільки у цьому протоколі в графі про попередження свідка про кримінальну відповідальність за давання завідомо неправдивих показань підпис свідка ОСОБА_13 відсутній і стоять прочерки. Зазначене може свідчити про те, що свідок свідомо не поставив свого підпису у вказаній графі, оскільки розумів, що дає неправдиві показання і в такий спосіб мав намір уникнути кримінальної відповідальності за давання завідомо неправдивих показань.

Суд не звернув увагу і не дав належної оцінки рапорту інспектора патрульної поліції ОСОБА_14 , з якого вбачається, що по прибуттю працівників патрульної поліції на місце події вони виявили потерпілого ОСОБА_11 з пораненням живота і ОСОБА_9 , який знаходився поруч з потерпілим і надавав йому допомогу. У рапорті також зазначено про алкогольне сп`яніння потерпілого ОСОБА_11 .

Також суд належним чином не дослідив медичну картку потерпілого ОСОБА_15 і не врахував, що в цій картці містяться відомості про те, що потерпілий на час надання медичної допомоги перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння і зі слів хворого «випив велику кількість алкоголю, моменту нанесення поранення не пам`ятає».

Звертає увагу на те, що із оглянутих судом футболки і шортів, в яких був одягнутий ОСОБА_9 на час прибуття працівників патрульної поліції, можна зробити висновок, що вони не мають кишень, в яких би міг поміститися ніж, як можливе знаряддя вчинення злочину.

За твердженнями апелянта, суд також безпідставно відхилив показання свідка ОСОБА_16 , показаннями якої підтверджується невинуватість ОСОБА_9 , пославшись на те, що вони суперечить об`єктивній істині і матеріалам кримінальної справи.

Вважає, що за результатами судового розгляду не доведено поза розумним сумнівом належними, допустимими та достатніми доказами винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення за висунутим обвинуваченням.

За наслідками апеляційного розгляду просить повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження,скасувати оскаржуваний вирок та закрити кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку поданої апеляційної скарги, прокурора та потерпілого, які заперечували проти апеляційних доводів сторони захисту та вважали оскаржуване рішення суду законним та обгрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження, повторно дослідивши докази, допитавши свідка, провівши судові дебати, та заслухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Згідно статті 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу.

Положеннями ч.2 ст.94 КПК України визначено, що жоден доказ не має наперед встановленої сили. При постановленні вироку суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, керуючись законом, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення та для вирішення питань, зазначених у ст.374 КПК України.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції здійснив судовий розгляд у відповідності до положень кримінального процесуального закону, а постановлений судом обвинувальний вирок є законним, обгрунтованим та вмотивованим.

Зокрема, суд першої інстанції, всебічно, повно та об`єктивно дослідивши всі обставини кримінального провадження за висунутим обвинуваченням, свій висновок про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину обґрунтував доказами, безпосередньо дослідженими в судовому засіданні та наведеними у вироку.

Оцінивши всі надані стороною обвинувачення докази, суд першої інстанції визнав їх належними, допустимими та достовірними, які у своїй сукупності доводять винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, а саме в умисному заподіянні потерпілому ОСОБА_11 тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.

При перевірці вироку місцевого суду апеляційним судом встановлено, що суд правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження, а його висновок про винуватість ОСОБА_9 у спричиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_11 , є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджений зібраними у встановленому законом порядку доказами,визнаними судом належними, достатніми та допустимими.

В суді першої та апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_9 винуватим себе в інкримінованому йому злочині не визнав та пояснив, що 30 травня 2022 року приїхав з роботи додому по АДРЕСА_2 . Вжив за вечерею приблизно 1,5 л пива, а його цивільна дружина ОСОБА_16 з подружкою вживали горілку. Близько 21 години він з ОСОБА_16 вийшли з під`їзду покурити.В цей момент неподалік почув крик зі сторони закинутої будівлі. Пройшов через отвір у заборі і підійшов до чоловіка, що закричав, а за ним підійшла дружина. Побачив потерпілого ОСОБА_17 , який знаходився у положенні «на присядках». На його запитання, що трапилося, потерпілий встав і показав рану на животі справа, а потім став тікати у бік стадіону. Він пішов за ним, а коли через деякий час наздогнав, то потерпілий почав непритомніти і нічого не міг відповісти. Повз проходили перехожі і ОСОБА_18 їх попросив викликати швидку допомогу, а сам у цей час сидів біля потерпілого, намагаючись рукою зупинити кровотечу. На його одязі слідів крові не залишилося, тільки на руках. Коли приїхали лікарі і поліція, його опитали і він пішов додому, а через деякий час його забрали з квартири та відвезли у поліцію.

Апеляційний суд зазначає, що невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_9 є його правом та способом захисту. При цьому апеляційний суд критично оцінює показання останнього та вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги такі показання обвинуваченого та відкинув їх, виходячи з того, що вони не узгоджуються, суперечать та спростовуються сукупністю інших наявних у даному кримінальному провадженні доказів, належним чином досліджених та оцінених судом.

Таким чином, як правильно встановив суд першої інстанції, незважаючи на невизнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину, його винуватість доведена сукупністю доказів у кримінальному провадженні, наданих стороною обвинувачення, осліджених судом першої інстанції у порядку ст.23 КПК України, та оцінених у відповідності до ст.94 КПК України.

Так, потерпілий ОСОБА_11 показав суду, що 30 травня 2022 року приблизно о 21:00 год. він зі своїм товаришем ОСОБА_13 пішли до закинутого приміщення біля школи № 3 перебирати картоплю, яку хтось залишив. Бабур знаходився біля забору-сітки, а він перебував біля приміщення, яке наразі вже знесено. З ОСОБА_19 у нього не було жодних конфліктів. Він і ОСОБА_19 на той час перебували в стані спяніння, оскільки до цього вживали спиртні напої. Перебуваючи в стоячому положенні, з опущеною головою, раптово відчув удар і різкий біль в животі. Одразу підняв голову і побачив перед собою ОСОБА_18 . Став втікати до стадіону. Періодично втрачав свідомість. Прийшов до тями уже в лікарні наступного дня. При собі ні у нього, ні у ОСОБА_19 а ножа не було. Чим саме заподіяв йому ОСОБА_18 тілесні ушкодження, не знає, оскільки все відбулось раптово і він не встиг побачити. Незважаючи на те, що самого моменту спричинення йому тілесних ушкоджень він не бачив, вважає, що вказані тілесні ушкодження йому заподіяв саме ОСОБА_18 , оскільки інших осіб, крім його товариша ОСОБА_19 , який стояв неподалік, на місці події не було, внаслідок падіння такі тілесні ушкодження він також не міг отримати. Дійсно повідомляв поліції, яка приїхала на місце злочину, що не знає, хто вчинив злочин, бо на той момент ОСОБА_18 не знав. Вважає, що свідок ОСОБА_19 злякався і одразу втік з місця події, оскільки боявся, що його вб`ють як свідка.Через декілька днів до нього в лікарню прийшла дружина ОСОБА_18 і запитала, скільки він хоче грошей, щоб забрати заяву з поліції, проте від відмовився це робити. Його матір також також спілкувалася з дружиною ОСОБА_18 , вона не один раз приїздила в лікарню. Матір сказала дружині ОСОБА_18 , щоб дали грошей хоча б на ліки. Також свідок ОСОБА_19 йому повідомдяв, що йому також пропонували 10000 гривень, щоб він забрав свої покази.

Згідно з показаннями свідка ОСОБА_20 , потерпілий ОСОБА_11 є її сином, проживав за адресою: АДРЕСА_3 . Їй зателефонував слідчий та повідомив, що син у лікарні, його поранено. Наступного дня вона приїхала до лікарні. Син вже прийшов до тями після операції та розповів, що не знає, хто і за що його підрізав, він нікого не чіпав, стояв просто і з кимось розмовляв. Наступного дня до лікарні приїхала дружина обвинуваченого, представилася як ОСОБА_21 - дружина того чоловіка, що вдарив ножем її сина, та запитала, скільки треба заплатити за те, що трапилося, будь-які гроші не питання. Вона запитала у неї, що ж трапилося, ОСОБА_21 відповіла, що її чоловік знаходився поруч з нею, потім різко побіг до потерпілого, після чого той закричав та кинувся втікати від обвинуваченого. За ніж нічого не казала. Свідок запитала у дружини, чи можливо таке, що її син образив когось, але вона сказала, що ні і взагалі вони його не знають. На запитання ОСОБА_22 «скільки їм заплатити?», вона відповіла, що все вирішить суд. Длясебе зрозуміла, що ОСОБА_21 пропонувала заплатити гроші за те, щоб вони забрали заяву. Ліля взяла її номер телефону, потім кілька разів дзвонила, однак вона відмовилася брати у неї кошти та сказала, що її чоловік обов`язково ще кого-небудь вб`є. Сподівалася, що вони оплатять лікування її сина, проте вони цього не зробили. Син говорив, що нападника не знає і ніколи не бачив.

Винуватість ОСОБА_9 у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисному тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння, підтверджується також іншими письмовими доказами, наведеними судом у вироку, а саме:

-протоколомприйняття заяви про кримінальне правопорушення від 31 травня 2022 року, з якого вбачається, що слідчий о 13 год 50 хв 31 травня 2022 року прийняв від ОСОБА_11 усну заяву про те, що приблизно о 21:30 год. невстановлена особа, перебуваючи поблизу пр. Правди, 84, на території ЗНЗ №3, нанесла йому тілесні ушкодження. Указані відомості внесено до ЄРДР 31 травня 2022 року за № 0000971 з правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 121 КК України;

- протоколом огляду місця події від 30 травня 2022 року, відповідно до якогоу період з 22:50 год. по 23:20 год. проведено огляд ділянки місцевості, яка розташована на території школи № 3, за адресою: м. Київ, пр. Правди, 84. На місці знаходиться громадянин, який представився як ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якого на долоні правої руки виявлено сліди бурого кольору. З долоні правої руки ОСОБА_9 зроблено змив ватною паличкою, яку поміщено до паперового конверта та вилучено;

- протоколомзатримання ОСОБА_9 , від 31.05.2022, за участі захисника ОСОБА_10 , згідного якого ОСОБА_9 затримано 31.05.2022 о 10:00 год. При цьому в тексті протоколу затримання містяться зауваження захисника про те, що ОСОБА_9 був фактично затриманий 30 травня 2022 року о 23 годині в його квартирі АДРЕСА_4 , після чого був доставлений до Подільського УП ГУНП у м. Києві, де безперервно тримався як затриманий до 16 години 31.05.2022, що є істотним порушенням гарантованих Конституцією України прав. У протоколі не зазначена кваліфікація правопорушення. Підстави затримання не відповідають дійсності, оскільки ОСОБА_9 не спричиняв тілесних ушкоджень, а надавав допомогу потерпілому до приїзду швидкої медичної допомоги. Жоден з членів сім`ї, родичів та близьких про затримання ОСОБА_9 не повідомлений;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 07.07.2022 за участю потерпілого ОСОБА_11 .У ході слідчого експерименту потерпілий ОСОБА_11 показав, як зі своїм товаришем ОСОБА_13 30.05.2022 приблизно о 21:00 год. йшли на територію закинутої будівлі по картоплю, яку потерпілий заховав напередодні. ОСОБА_11 показав, де знаходиться картопля та вказав місце, де вони її перебирали та фасували. У цей момент до нього підійшов раніше невідомий йому чоловік та наніс правою рукою удар у район живота, від чого потерпілий відчув різкий біль та почав кричати про допомогу та тікати в сторону стадіону. Показав траєкторію руху та де саме на стадіоні він зупинився та ліг на землю. Наніс удар йому чоловік, одягнений в чорну футболку та сірі бриджі з татуюваннями на лівій руці Як пізніше йому стало відомо, це був ОСОБА_9 . Після того, як він впав, до нього підбігли ОСОБА_9 з особою жіночої статі. До протоколу додано оптичний диск із відеозаписом, який було переглянуто у судовому засіданні, та досліджено в суді апеляційної інстанції;

- протоколомпроведення слідчого експерименту від 21.07.2022 за участю свідка ОСОБА_13 із застосуванням відеозапису. У ході слідчого експерименту свідок ОСОБА_13 показав, що 30.05.2022, приблизно о 20:00-20:30 год., він разом із своїм товаришем ОСОБА_23 йшли до закинутої будівлі (на момент проведення слідчого експерименту будівля розібрана), що знаходиться на території школи № 3, біля будинку за адресою: АДРЕСА_4, зі сторони гуртожитку. Прийшовши до закинутої будівлі, вони взяли картоплю, яку потерпілий ОСОБА_24 заховав перед цим, та почали її перебирати та фасувати. Свідок показав, де саме тоді знаходився потерпілий і де перебував він сам. У цей момент зі сторони будинку до потерпілого підійшов ОСОБА_9 . Свідок знав його особисто, так як разом проживають в одному під`їзді. Букін впритул підійшов до потерпілого та вдарив його правою рукою в район живота, після чого ОСОБА_11 схопився за живіт, став кричати та почав втікати з місця події. Після цього ОСОБА_9 підійшов до свідка та лівою рукою намагався нанести йому удар в область голови, але він встиг поставитиблок. У цей момент до них підбігла жінка. Після того, як потерпілий почав тікати в сторону стадіону, ОСОБА_9 та зазначена жінка побігли за ним. Свідок в цей момент пішов додому. До протоколу додано оптичний диск із відеозаписом, який було переглянуто у судовому засіданні, та досліджено в суді апеляційної інстанції;

-протоколом проведення слідчого експерименту від 18.08.2022 з підозрюваним ОСОБА_9 за участі захисника ОСОБА_10 , в ході якого підозрюваний показав, що 30.05.2022 приблизно о 21:00 год. разом із своєю дружиною вийшов покурити, до цього на роботі випив пива, знаходився біля свого під`їзду за адресою: АДРЕСА_4, потім почув крики «поможіть, убивають» та побіг на звук, який йшов від недобудови навпроти будинку. Підбігши до забору із металевої сітки, проліз в дірку, його дружина йшла за ним (інтервал руху складав приблизно 30 секунд). Опинився біля особи чоловічої статі (приблизно 5 метрів від дірки), чоловік був у положенні «навприсядки», коли його спитав, що трапилося, він піднявся і показав живіт (підняв футболку справа). Все було в крові (живіт і рука). Потім чоловік почав тікати в сторону стадіону. Він з дружиною пішли за чоловіком, який трохи пробіг, а потім ліг на землю. Він приклав йому руку на живіт. Повз проходили людиі він попросив їх викликати швидку і поліцію. Другої особи, яка була на місці події, він не бачив. Після приїзду швидкої та поліції підозрюваний підійшов до іншої сторони школи, на відео вказав куди саме. Коли йшов додому, по дорозі побачив ОСОБА_19. До протоколу додано оптичний диск із відеозаписом, який було переглянуто у судовому засіданні;

-висновком експерта № 042/1-194/2022, якимвстановлено, що під час первинно відомого звернення 30.05.2022 о 21:26 год. по медичну допомогу у ОСОБА_11 (з урахуванням проведеного у подальшому оперативного втручання) клінічними лікарями були виявлені такі тілесні ушкодження: проникаюче колото-різане поранення живота. Рана (визначена клінічними лікарями як колото-різана з рівними краями розміром 1,5 см) на передній черевній стінці в ділянці правого фланку, від якої спрямований рановий канал, направлений спереду-назад, знизу-вверх (до 3 см довжиною), проникає у черевну порожнину, з ушкодженням попереково-ободової кишки, голівки підшлункової залози, з пересіченням жовчного міхура, яке супроводжувалося явищами гемоперетоніуму (наявність в черевній порожнині до 750 мл крові та згортків) та потребувало проведенню оперативного лікування. Характер та відома морфологія виявлених тілесних ушкоджень, відомі часові дані та обставини події, дозволяють стверджувати про те, що вказані тілесні ушкодження утворились за рахунок однократної ударної дії предмету/предметів, якому/яким притаманні колюче-ріжучі властивості (на кшталт ножа/ножів) 30.05.2022. Виявлене тілесне ушкодження відноситься до тяжкого тілесного ушкодження. Враховуючи характер та локалізацію виявленого у ОСОБА_11 тілесного ушкодження, дані протоколу його допиту в якості потерпілого від 31.05.2022 та протоколу проведення слідчого експерименту за його участю від 07.07.2022, дані протоколу допиту свідка ОСОБА_13 від 31.05.2022, експерт виснував, що виявлене у ОСОБА_11 тілесне ушкодження могло утворитись за умов та у спосіб, на які вказує він та свідок ОСОБА_13 , що не суперечать об`єктивним судово-медичним даним.

За клопотанням захисника судом першої інстанції витребувано та оглянуто медичну картку стаціонарного хворого № 1403 на ім`я ОСОБА_11 , а також одяг, в якому ОСОБА_9 перебував 30.05.2022, а саме: чорну футболку та трикотажні сірі шорти з внутрішніми боковими кишенями середньої місткості.

Оцінюючи доводи захисника про те, що в таких невеликих кишенях обвинувачений не міг носити ножа, суд встановив, що вказані кишені є середнього розміру При цьому, згідно записів медичної картки, ОСОБА_11 рановий канал колото-різаної рани у потерпілого складає не більше 3 см, що вказує на невелику довжину колото-ріжучого предмета, яким заподіяно тілесне ушкодження потерпілому.

Не грунтуються на вимогах закону і твердження апелянта про недопустимість, як доказу, даних протоколу слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_13 , оскільки у цьому протоколі в графі про попередження свідка про кримінальну відповідальність за давання завідомо неправдивих показань підпис свідка ОСОБА_13 відсутній і стоять прочерки, що може свідчити про навмисне ухилення свідка від правдивих показань.

Надаючи оцінку даними доводам, колегія суддів враховує, що за висновками Обєднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного суду, викладеними в постанові від 14 вересня 2020 року (справа № 740/3597/17), приписи ч. 4 ст. 95 КПК України про те, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або які отримано в порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу, мають застосовуватися лише до відомостей, що відповідають ознакам показань як самостійного процесуального джерела доказів згідно зі ст. 95 КПК України. Показання необхідно розмежовувати з іншим самостійним процесуальним джерелом доказів - протоколом слідчого експерименту.

Проведення слідчого експерименту у формі, що не містить ознак відтворення дій, обстановки, обставин події, проведення дослідів чи випробувань, а посвідчує виключно проголошення підозрюваним зізнання у вчиненні кримінального правопорушенняз метою його процесуального закріплення, належить розцінювати як допит, що не має в суді доказового значення з огляду на зміст ч. 4 ст. 95 КПКУкраїни.

У протоколах слідчих експериментів, проведених за участі потерпілого ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_13 , містяться ознаки відтворення ними дій, обстановки та обставин події заподіяння потерпілому ОСОБА_11 обвинуваченим ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень, не містять суперечностей, а тому ці дані слідчих експериментів мають в суді доказове значення з огляду на зміст ч. 4 ст. 95 КПК України.

Колегія суддів вважає, що матеріали кримінального провадження містять достатні підстави для висновку про те, що протокол слідчого експерименту відповідає вимогам кримінального процесуального закону, зокрема статей 104, 105 КПК України, а саму слідчу дію проведеною за правилами та в порядку, передбаченими ст. 240 цього Кодексу, з дотриманням встановленої кримінальним процесуальним законом процедури проведення слідчого експерименту за участю свідка та процесуальних гарантій, що виключає обґрунтовані сумніви щодо правомірного отримання відомостей від свідка у ході слідчого експерименту.

Та обставина, що сторона обвинувачення не змогла забезпечити явку свідка ОСОБА_13 до суду першої та апеляційної інстанції, також не свідчить про недопустимість даних слідчого експерименту, проведеного за участі свідка ОСОБА_13 , оскільки протокол слідчого експерименту, проведений у відповідності до вимог закону, є самостійним доказом.

Не свідчать про недопустимість даного доказу і посилання захисника на відсутність у ньому підпису свідка про попередження його про кримінальну відповідальність за давання завідомо неправдивих показань, оскільки даний протокол в цілому підписаний свідком ОСОБА_13 без зауважень та застережень.

Не відповідають фактичним обставинам провадження і доводи захисника про те, що суд безпідставно відхилив показання свідка ОСОБА_16 , якими підтверджується невинуватість ОСОБА_9 .

За показаннями свідка ОСОБА_16 , які вона надала в суді першої та апеляційної інстанції, вона перебуває у шлюбних стосунках з ОСОБА_9 , проживають без офіційної реєстрації шлюбу.У травні 2022 року вони удвох з ОСОБА_9 вийшли покурити, крім пачки цигарок і запальнички, інших речей у них при собі не було. Бачила, як повз них пройшли два хлопці, які про щось спорили між собою. Через деякий час вони почули крик, ОСОБА_18 сказав, що мабуть щось трапилося і вони побігли подивитися, ОСОБА_18 біг попереду, а вона позаду. Підбігли і побачили, що стоїть зігнутий хлопець, тримається за правий бік, а інший хлопець стояв під деревом. Коли спитали, що трапилося, той, що стояв під деревом, без слів пішов в іншу сторону, а потерпілий став втікати. Вони його наздогнали. Тоді потерпілий присів, показав руки у крові. Поруч проходили люди і ОСОБА_18 їх попросив викликати швидку. Коли приїхала швидка допомога та забрала потерпілого, поліція почала опитувати ОСОБА_18 . Він повідомляв поліцію про другого хлопця, що стояв у стороні. Після цього ОСОБА_18 затримали. Вона поїхала вранці в поліцію, її викликали на допит. При цьому, слідчий порадив вирішити питання з лікарнею, назвав ім`я та прізвище потерпілого та лікарню. У лікарню вона прийшла просто дізнатися як і що трапилося, та чому її чоловіка забрали. Другий раз зустріла у лікарні маму потерпілого, яка почала її просити гроші - 8000 доларів, щоб написали, що її чоловік ні при чому. Грошей за те, щоб забрати заяву з поліції, вона ні потерпілому, ні його матері не пропонувала.

Оцінюючи показання даного свідка щодо непричетності ОСОБА_9 до заподіяння потерпілому ОСОБА_11 тяжких тілесних ушкоджень, на предмет їх належності та достовірності, суд першої інстанції врахував, що свідок ОСОБА_16 перебуває з обвинуваченим ОСОБА_9 у фактичних шлюбних стосунках та зацікавлена у певному вирішенні справи на користь ОСОБА_9 .

Відкидаючи показання свідка ОСОБА_16 , суд дійшов обгрунтованого висновку, що такі покази свідка ОСОБА_16 є недостовірними, оскільки спростовуються в сукупності показаннями потерпілого ОСОБА_11 , свідка ОСОБА_20 та іншими доказами та є такими, які спрямовані на виправдання обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого злочину.

Доводи захисника на те, що потерпілий на час заподіяння йому тілесних ушкоджень перебував в стані алкогольного спяніння, що не заперечується і самим потерпілим, не може свідчити про те, що він дає неправдиві показання проти обвинуваченого, оскільки його показання є послідовними, перевірені щляхом проведення слідчого експерименту, оцінені судом в сукупності з іншими доказами та визнані належними та допустимими доказами.

Посилання обвинуваченого на те, що він наздогнав потерпілого та до приїзду швидкої допомоги затискав йому рукою рану, що може пояснювати наявність на його руках слідів крові, також не може свідчити про його невинуватість, оскільки суд обгрунтував його винуватість іншими наведеними у вироку доказами.

Згідно з положеннями ст.94 КПК України суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Вказаних вимог закону місцевим судом дотримано, надано обґрунтовану оцінку як кожному окремо взятому доказу, так і доказовій базі в цілому.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку про доведеність поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_9 в умисному заподіянні потерпілому ОСОБА_11 тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, за встановлених судом обсиавин, на підставі наданих стороною обвинувачення доказів, які досліджені судом та визнані належними, допустимими та достовірними, а в сукупності та взаємозв`язку достатніми для такого висновку.

Вирок відповідає вимогам статей 370,374 КПК України, є законним, обґрунтованим і вмотивованим.

При перевірці матеріалів кримінального провадження встановлено, що судом досліджені всі обставини, з'ясування яких мало істотне значення для правильного його вирішення. Проявів упередженості стосовно ОСОБА_9 , під час судового розгляду, не встановлено.

Кваліфікація дій ОСОБА_9 за ч.1 ст.121 КК України, є правильною.

Надаючи оцінку доводам захисника про те, що судом у формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, не встановлено та не заначено мотив заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, тобто не встановлено суб`єктивну сторону вчиненого кримінального правопорушення, колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки обєктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, встановлює кримінальну відповідальність за умисне заподіяння тяжкого тілесного ушкодження. Суб`єктивна сторона даного злочину характеризується умислом до діяння та його наслідків.

Мотив злочину є обов`язковою ознакою субєктивної сторони умисного складу злочину лише у тих випадках, коли він передбачений в диспозиції закону, або коли диспозиція закону його не називає, але наявність такого мотиву виплавиє з характеру діяння.

Для встановлення вищевказаних обставин, що мають значення для зясування змісту і спрямованості умислу, мотиву та мети винної особи, суд дослідив докази, надавши їм належну оцінку, та дійшов обгрунтованого висновку про те, що дії ОСОБА_9 слід кваліфікувати по ч.1 ст.121 КК України.

Щодо аргументів сторони захисту про непричетність ОСОБА_25 до спричинення потрепілому тяжких тілесних ушкоджень, то такі доводи спростовуються показаннями потерпілого та свідків, наданими в судовому засіданні першої інстанції та перевірені під час проведення слідчого експерименту, висновками судово-медичної експертизи,які узгоджуються між собою та з іншими наданими стороною обвинувачення доказами.

Посилання захисника на те, що судом не зазначено формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням мотивів кримінального правопорушення, є необґрунтованими, оскільки за висунутим обвинуваченням, визнаного судом доведеним, ОСОБА_9 у встановленому судом місці та час, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заподіяння шкоди здоров`ю ОСОБА_12 , тримаючи в руці невстановлений слідством предмет із колото-ріжучими властивостями, наблизився до ОСОБА_11 та раптовонаніс йому один удар в область живота, спричинивши потерпілому тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини, які за ступенем тяжкості відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя.

В апеляційних доводах сторона захисту посилається на суперечливість висновків суду з огляду на те, що за встановлених обставин, викладених у вироку та визнаних судом доведеними, внаслідок одного удару ножем потерпілому були спричинено тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення живота. В той же час у вироку зазначено, що за ступенем тяжкості тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини зліва (тобто зовсім інше тілесне ушкодження) відноситься до тяжкого тілесного ушкодження.

Колегія суддів вважає, що така невідповідність не свідчить про незаконність вироку та може вказувати на допущену судом описку, оскільки, як вбачається із дослідженого судом висновку експерта № 042/1-194/2022, під час первинного звернення 30.05.2022 о 21:26 год. по медичну допомогу у ОСОБА_11 (з урахуванням проведеного у подальшому оперативного втручання) клінічними лікарями були виявлені такі тілесні ушкодження: проникаюче колото-різане поранення живота. Рана (визначена клінічними лікарями як колото-різана з рівними краями розміром 1,5 см) на передній черевній стінці в ділянці правого фланку, від якої спрямований рановий канал, направлений спереду-назад, знизу-вверх (до 3 см довжиною), проникає у черевну порожнину, з ушкодженням попереково-ободової кишки, голівки підшлункової залози, з пересіченням жовчного міхура, яке супроводжувалося явищами гемоперетоніуму та потребувало проведенню оперативного лікування. Виявлене тілесне ушкодження відноситься до тяжкого тілесного ушкодження.

Таким чином, даним висновком експерта поза розумним сумнівом встановлено, що потерпілому ОСОБА_11 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення живота, які за ступенем тяжкості відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя.

Посилання захисника на те, що потерпілий ОСОБА_11 тривалий час офіційно не працює, шукає їжу на смітниках та зловживає алкогольними напоями, не можуть свідчити про недостовірність його показань та не спростовують висновків суду про нанесення йому ОСОБА_9 умисного тяжкого тілесного ушкодження.

В апеляційній скарзі містяться також інші аргументи захисту, які не потребують детального аналізу суду та не мають будь-якого вирішального значення в цьому провадженні. При цьому колегія суддів виходить з усталеної практики ЄСПЛ. Так, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справіRuizTorija v. Spainвід 09.12.1994, № 303-A, § 29; рішення у справіСерявін та інші проти Українивід 10.02.2010, заява № 4909/04, § 58).

На думку колегії суддів, у цьому провадженні надані відповіді на всі вагомі аргументи поданої апеляційної скарги щодо допущених, за доводами апелянта, істотних порушень кримінального процесуального закону. Таких порушень, які могли б вплинути на висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_9 , правильності кваліфікації його дій і поставили б під сумнів законність та обґрунтованість вироку суду, колегією суддів не виявлено.

З огляду на викладене, колегією суддів за результатами апеляційного перегляду не встановлено невідповідностей висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та неповноти судового розгляду, як про це посилається захисник у поданій апеляційній скарзі.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_9 покарання за ч.1 ст.121 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до вимог ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу винного, який в силу ст.89 КК України не судимий, на обліку в спеціалізованих медичних закладах не перебуває, офіційно не працевлаштований, за місцем проживання характеризується посередньо.

Обставин, які б пом`якшували, чи обтяжували покарання, судом не встановлено.

Колегія суддів вважає, що призначене покарання відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі винного, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

З огляду на те, що оскаржуваний вирок суду є законним, обґрунтованим та вмотивованим, колегія суддів залишає його без змін, а подану апеляційну скаргу захисника - без задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Вирок Подільського районного суду міста Києва від 28 лютого 2024 року ухвалений щодо ОСОБА_9 - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 - без задоволення.

Ухвала суду може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення судом апеляційної інстанції.

Судді:

________________ ________________ ________________ ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4