УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2025 року

м. Київ

справа № 335/5351/25

провадження № 51-3321ск25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 20 червня 2025 року про повернення апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді від 03 червня 2025 року,

встановив:

Із матеріалів провадження за скаргою убачається, що слідчий суддя Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя ухвалою від 03 червня

2025 року відмовив у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_4 . Підставою для такого стало те, що заявник звернувся до слідчого судді зі скаргою, в порядку передбаченому статтями 303-306 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), в якій просить витребувати його заяву, зазначену в додатку та зобов`язати Запорізьку обласну прокуратуру, Вознесенівську окружну прокуратуру та ГУНП в Запорізькій області, виконати вимоги КПК, а також зобов`язати виконати вимоги Законодавства, однак вказані вимоги скаржника не входять до переліку рішень, дій, бездіяльності, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування відповідно до ч. 1 ст. 303 КПК.

Запорізький апеляційний суд ухвалою від 20 червня 2025 року повернув апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді, мотивуючи своє рішення тим, що апелянт просить суд, ухвалу скасувати і зобов`язати відкрити провадження, однак такі вимоги не узгоджується із передбаченими процесуальним законом повноваженнями апеляційного суду, а також не обґрунтовує в чому полягає суть порушень.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 не погоджується з ухвалою апеляційного суду і ставить питання про її перевірку та скасування судом касаційної інстанції.

Перевіривши доводи касаційної скарги та судові рішення, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з наступних підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 129 Основного Закону однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

Положеннями ч. 3 ст. 392 КПК передбачено, що в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.

Частиною 3 ст. 307, частинами 1, 2 ст. 309 КПК визначено перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку.

Разом з тим, відповідно до пунктів 3, 4 ч. 2 ст. 396 КПК в апеляційній скарзі зазначається судове рішення, яке оскаржується, і назва суду, який його ухвалив, а також вимоги особи, яка подає апеляційну скаргу, та їх обґрунтування із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

Вимоги особи, яка подає апеляційну скаргу, до суду апеляційної інстанції мають узгоджуватися з повноваженнями апеляційного суду передбаченими ч. 3 ст. 407 КПК, а саме те, що суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді має право: залишити ухвалу без змін та скасувати ухвалу і постановити нову.

Відповідно до ст. 396 КПК в апеляційній скарзі зокрема зазначаються: 1) найменування суду апеляційної інстанції; 2) прізвище, ім`я та по батькові (найменування), місце проживання (перебування) особи, яка подає апеляційну скаргу, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо такі є; 3) судове рішення, яке оскаржується, і назва суду, який його ухвалив; 4) вимоги особи, яка подає апеляційну скаргу, та їх обґрунтованість із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення; 5) клопотання особи, яка подає скаргу, про дослідження доказів; 6) перелік матеріалів, які додаються.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, апеляційний суд встановив невідповідність скарги вимогам ст. 396 КПК, що позбавило суд можливості розглянути її по суті з прийняттям рішення відповідно до визначених законом повноважень.

Суд апеляційної інстанції в оскаржуваній ухвалі зазначив, що в поданій

ОСОБА_4 апеляційній скарзі не вказано, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення, яке оскаржується, а також не зазначено, яке рішення з передбачених ст. 407 КПК апелянт просить прийняти за результатами розгляду апеляційної скарги.

Водночас суд вказав на те, що кримінальний процесуальний закон не передбачає можливості залишення без руху апеляційну скаргу, подану на ухвалу слідчого судді, для усунення її недоліків.

Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді не відповідала вимогам ч. 2 ст. 396 КПК, а суд не мав процесуальної можливості залишити її без руху з метою визначення підстав для скасування рішення та вимог апелянта, вказану апеляційну скаргу разом з доданими до неї матеріалами було повернуто скаржнику.

Зі змісту положень ч. 1 ст. 399 КПК вбачається, що таке процесуальне рішення, як залишення скарги без руху, застосовується лише до апеляційних скарг на вирок чи ухвалу суду першої інстанції. Вказане положення процесуального закону не розповсюджується на апеляційні скарги подані на ухвали слідчих суддів.

Вказана позиція узгоджується з правовим висновком Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеним в постанові від 18 листопада 2019 року у справі № 686/24639/17 (провадження№ 51-5496кмо18), в якому зазначено, що під час апеляційного перегляду рішень слідчих суддів апеляційний суд не вправі ухвалювати рішення про залишення апеляційної скарги без руху та про її повернення, якщо особа не усунула недоліків, оскільки положення ст. 398, частин 1, 2 та п. 1 ч. 3 ст. 399 цього Кодексу застосовуються до апеляційних скарг, поданих на судові рішення, передбачені ч. 1, 2 ст. 392 КПК, а що стосується оскарження судових рішень, передбачених ч. 3 ст. 392 цього Кодексу (ухвали слідчого судді), то застосуванню підлягають положення ст. 422 КПК.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що апеляційна скарга підлягала поверненню, а тому діяв відповідно до положень ч. 3 ст. 399 КПК і прийняв законне, обґрунтоване, належно вмотивоване судове рішення, з яким погоджується і суд касаційної інстанції.

Окрім того, як слушно зазначив апеляційний суд, повернення апеляційної скарги не позбавляло права повторного звернення до суду апеляційної інстанції з дотриманням вимог та в порядку, визначених КПК.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції, повернувши апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді про відмову у відкритті провадження прийняв рішення відповідно до норм кримінального процесуального закону, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення скарги ОСОБА_4 та вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, оскільки з касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись ст. 441 п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою

ОСОБА_4 на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 20 червня 2025 року про повернення апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді від 03 червня

2025 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3