Провадження № 1-кс/638/1929/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2025 року Шевченківський районний суд м. Харкова у складі:

Слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника власника майна ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань Шевченківського районного суду м.Харкова клопотання представника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0001979 від 25.09.2024 року за ознаками ч.1 ст.301-1 КК України, -

встановив:

В провадження слідчого судді надійшло клопотання адвоката ОСОБА_4 , поданого в інтересах ОСОБА_5 , в якому просить скасувати арешт у частині майна, вилученого під час обшуку, проведеного 20.11.2024 року за адресою: АДРЕСА_1 , а саме системного блоку стаціонарного комп`ютера, що належить ОСОБА_5 .

В обґрунтування клопотання зазначає, що 20.11.2024 р. слідчим Харківського районного управління поліції №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 вилучене особисте майно, яке належить ОСОБА_5 , відповідно до протоколу обшуку і додатку до нього від 20.11.2024, що здійснювався за адресою: АДРЕСА_1 , у межах кримінального провадження №0001979 від 25.09.2024 р., внесеного за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 301-1 КК України. 26.11.2024 р. ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова на вилучене майно був накладений арешт із мотивуванням необхідності проведення відповідних комп`ютерно-технічних експертних досліджень. В ході обшуку, окрім мобільного телефону, який, згідно з текстом повідомлення про підозру, став основним джерелом доказової інформації, був також вилучений системний блок персонального комп`ютера. Метою арешту було забезпечення можливості проведення комп`ютерно-технічної експертизи та інших слідчих (розшукових) дій, пов`язаних з аналізом вмісту пристроїв. У подальшому відповідні експертизи дійсно були проведені органами досудового розслідування, при чому за їх результатами ОСОБА_5 30.05.2025 р. було повідомлено про підозру. При цьому, у тексті підозри будь-яким чином не згадується вилучений системний блок чи дані, які були на ньому виявлені. Уся доказова частина підозри стосується виключно мобільного телефону марки Realme 6 Pro, і саме з ним слідство пов`язує виявлення забороненого контенту та обґрунтовує наявність у підозрюваного умислу на його зберігання. Вказані обставини свідчать про те, що системний блок жодним чином не використовується органом досудового розслідування для доведення складу інкримінованого кримінального правопорушення. Крім того, факт відсутності будь якої згадки про вказаний пристрій у повідомленні про підозру є достатнім підтвердженням того, що він не має жодного значення для кваліфікації діяння, яке інкримінується ОСОБА_5 , та не становить об`єкта дослідження в межах кримінального провадження. Відповідно до ст. 100 КПК України, арешт майна допускається лише за умови, якщо воно є предметом правопорушення, засобом його вчинення або носієм доказової інформації. У цій ситуації ці критерії відсутні. Сторона захисту, розуміючи процесуальну важливість повноцінного дослідження всіх обставин справи, зверталась із клопотаннями про призначення додаткової комп`ютерно-технічної експертизи, зокрема для перевірки версії щодо можливого автоматичного завантаження контенту за допомогою шкідливого програмного забезпечення. Перше таке клопотання було формально задоволене, проте в подальшому слідчий самовільно змінив перелік питань, виключивши ключові для захисту положення. Після цього, попри повторні звернення, подальше призначення експертизи за пропозицією сторони захисту було безпідставно відхилене. Оскаржити такі дії в умовах досудового розслідування сторона захисту не мала можливості, оскільки слідчий не приймав відповідних процесуальних рішень у формі постанов, що виключає можливість подання скарги в порядку ст. 303 КПК України. Водночас ці обставини лише підтверджують, що ані прокурор, ані слідчий більше не планують використовувати системний блок у межах цього провадження як об`єкт дослідження, джерело доказів або іншим чином. Після проведення всіх експертиз, повідомлення особі про підозру та чіткого окреслення предмета обвинувачення, будь яке подальше зберігання майна, яке фактично визнано таким, що не має доказового значення, є незаконним та безпідставним. Крім того, тривале зберігання вилученого системного блоку без належної правової мети є прямим втручанням у право власності, що охороняється ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Це порушення набуває особливої актуальності з огляду на те, що системний блок належить не лише підозрюваному, а фактично використовувався усіма членами його родини. Відповідні обставини були відображені в матеріалах кримінального провадження, зокрема під час допитів родичів, які прямо вказували на спільне користування технікою в побутових цілях. Обмеження їх доступу до цього майна є непропорційним втручанням у приватне життя та обмеженням володіння речами, що не мають ознак протиправності. Наголошує, що арешт майна був накладений саме з урахуванням необхідності проведення експертних досліджень. Станом на сьогодні всі необхідні експертизи вже проведені, а їх результати враховані при прийнятті слідчим рішення про повідомлення про підозру.

В судовому засіданні представник власника майна подане клопотання підтримала з підстав, зазначених у ньому.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти скасування арешту майна. Зазначив, що системний блок визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, потреба у його арешті не відпала, а тому зняття арешту на теперішній час є передчасним. Крім того виокремити певні деталі комп`ютеру на повернути саму комп`ютерну коробку прокурор не має ані права ані відповідних знань.

Розглянувши клопотання, заслухавши думку учасників провадження, дослідивши надані матеріали, слідчий суддя дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання з наступних підстав.

Встановлено, що в провадженні Харківського РУП №3 ГУНП України в Харківській області знаходиться кримінальне провадження №0001979 від 25.09.2024 р., внесеного за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 301-1 КК України.

20.11.2024 р. слідчим Харківського районного управління поліції №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 вилучено особисте майно, яке належить ОСОБА_5 , відповідно до протоколу обшуку і додатку до нього від 20.11.2024, що здійснювався за адресою: АДРЕСА_1 , у межах кримінального провадження №0001979 від 25.09.2024 р., внесеного за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 301-1 КК України.

26.11.2024 р. ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова на вилучене майно був накладений арешт із мотивуванням необхідності проведення відповідних комп`ютерно-технічних експертних досліджень. В ході обшуку, окрім мобільного телефону, який, згідно з текстом повідомлення про підозру, став основним джерелом доказової інформації, був також вилучений системний блок персонального комп`ютера.

Відповідно до частини першої статті 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

За правилами статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Арешт майна допускається з метою, зокрема, забезпечення збереження речових доказів.

В цьому випадку, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Так статтею 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Слідчим суддею арешт на вилучене майно, в тому числі комп`ютерний блок, було накладено саме з метою забезпечення збереження речового доказу.

Отже, вилучене майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України, що само по собі є самостійною підставою для накладення на нього арешту. Відповідно до ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, і у такому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, де вказано, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. При цьому, майно, яке має ознаки речового доказу може вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстави передбаченої п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

З огляду на викладене вище, слідчий суддя дійшов висновку, що майно, на яке накладено арешт, може мати доказове значення в даному кримінальному провадженні в якості речового доказу, так як воно може бути доказом вчинення злочину, може бути використано як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Натомість, в клопотанні представником ОСОБА_5 не доведено, що в застосуванні арешту майна, відпала потреба, або арешт накладено необґрунтовано.

Крім того, слідчий суддя зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що їх сукупність, відповідно до вимог ст.170 КПК України, є достатньою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно, яке відповідає критеріям, зазначеним в статті 98 КПК України.

Згідно статті 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Стаття 174 КПК України передбачає два випадки можливого скасування раніше накладеного арешту на майно - 1) у застосуванні арешту майна відпала потреба; 2) арешт накладено необґрунтовано.

Зважаючи на вищевикладене, приймаючи до уваги, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, з метою забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя не знаходить правових підстав для задоволення клопотання заявника про скасування арешту майна, оскільки існують підстави для тимчасового позбавлення власника (володільця) майна права на відчуження та розпорядження вилученим органом досудового розслідування майном, тобто існує сукупність підстав вважати, що це майно є речовим доказом у кримінальному провадженні.

При цьому слідчий суддя вважає за необхідне роз`яснити заявнику, що відмова у задоволенні клопотання не позбавляє його права звернутись повторно з відповідним клопотанням, надавши додаткові документи чи обґрунтування.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 170-174, 309, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя, -

постановив:

Клопотання представника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0001979 від 25.09.2024 року за ознаками ч.1 ст.301-1 КК України залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: