Справа № 953/7033/25
н/п 1-кс/953/5015/25
"05" серпня 2025 р. м. Харків
Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2 ,
В судове засідання заявник не з`явилася, повідомлялася належним чином про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив.
Враховуючи положення ч. 3 ст. 306 КПК України щодо обов`язкової участі при розгляді скарги особи, яка подала скаргу, враховуючи скорочені строки розгляду скарги, слідчий суддя вважає можливим розглянути скаргу на підставі наданих даних.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
В межах вказаного кримінального провадження ОСОБА_3 визнано потерпілою, про що їй надана пам`ятка про процесуальні права та обов`язки потерпілої, а також 23.02.2024 ОСОБА_3 допитано в якості потерпілої.
В мотивувальній частині оскаржуваної постанови від 30.05.2024 дізнавач, посилаючись на норми закону та пояснення ОСОБА_6 , зазначив, зокрема, що ОСОБА_6 , починаючи з 2017 року по 2024 рік, а саме, згідно розрахунку заборгованості по аліментам Київського ВДВС у м. Харкові СМУМЮ не сплачував аліменти у липні 2017; у серпні 2017; у вересні 2017; у листопаді 2017; у грудні 2017; у січні 2018; у лютому 2018; у травні 2018; у червні 2018; у серпні 2018; у вересні 2018; жовтні 2018; у листопаді 2018; у грудні 2018; у січні 2019; у лютому 2019; у березні 2019; у квітні 2019; у травні 2019; у червні 2019; у липні 2019; у серпні 2019; у вересні 2019; у жовтні 2019; у листопаді 2019; у грудні 2019; у січні 2020; у лютому 2020; у березні 2020; у квітні 2020; у травні 2020; у червні 2020; у липні 2020; у серпні 2020; у вересні 2020; у жовтні 2020; у листопаді 2020; у грудні 2020; у січні 2021;у лютому 2021;у березні 2021; у квітні 2021; у травні 2021; у липні 2021; у грудні 2021; у січні 2022; у березні 2022; у квітні 2022; у травні 2022; у червні 2022; у липні 2022; у серпні 2022; у вересні 2022; у жовтні 2022; у листопаді 2022; у грудні 2022; у січні 2023; у лютому 2023; у березні 2023; у квітні 2023; у травні 2023; у червні 2023; у липні 2023; у серпні 2023; у вересні 2023; у жовтні 2023; у листопалі 2023; у грудні 2023; у січні 2024; у лютому 2024. ОСОБА_6 частково сплачував кошти (аліменти) та незважаючи на незначні платежі він решту коштів (аліментів), визначених рішенням суду, не сплатив, що призвело до заборгованості, яка значно перевищує суму виплат за три місяці, а саме станом на 01.04.2024 борг по аліментам становить 144035 гривні 78 копійок. ОСОБА_6 надав довідку, про те, що він працює в ТОВ «ШЛЯХБУДІНВЕСТ» на посаді дорожнього робітника з 02.02.2024 згідно з наказом №18K від 01.02.2024. Згідно ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може гуртуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.
Слідчий суддя не погоджується з постановою дізнавача про закриття кримінального провадження, та вважає її передчасною.
Так, згідно диспозиції ч. 1 ст. 164 КК України, кримінальа відповідальість передбачена за злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), а також злісне ухилення батьків від утримання неповнолітніх або непрацездатних дітей, що перебувають на їх утриманні.
Згідно Примітки до ст. 164 КК України, у статтях 164 і 165 цього Кодексу під злісним ухиленням від сплати коштів на утримання дітей (аліментів) або на утримання непрацездатних батьків слід розуміти будь-які діяння боржника, спрямовані на невиконання рішення суду (приховування доходів, зміну місця проживання чи місця роботи без повідомлення державного виконавця, приватного виконавця тощо), які призвели до виникнення заборгованості із сплати таких коштів у розмірі, що сукупно складають суму виплат за три місяці відповідних платежів.
Статтею 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
В теорії кримінального права до ст. 164 КК України (Науково-практичний коментар Кримінального кодексу України/ за ред. М.І. Мельника, ОСОБА_9 . - 11-те вид., переробл. та допов. - Київ : ВД "Дакор", 2019. - 384 с.) об`єктом злочину є право неповнолітніх дітей на повноцінне життя та всебічний (фізичний, психічний і соціальний) розвиток.
Потерпілими від злочину можуть бути діти, на утримання яких за рішенням суду їх батько чи мати мають сплачувати аліменти, а також неповнолітні чи непрацездатні діти, що перебувають на утриманні батьків. Неповнолітніми дітьми визнаються особи віком до 18 років, якщо згідно із законом вони не набувають прав повнолітніх раніше (наприклад, внаслідок одруження).
Предметом злочину є кошти, що за рішенням суду, підлягають сплаті на утримання дітей, а також кошти, різні предмети (одяг, продукти харчування тощо), які мають надаватися батьками на утримання неповнолітніх, а також повнолітніх, але непрацездатних дітей.
З об`єктивної сторони цей злочин може бути вчинений у формі злісного ухилення зокрема від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).
Склад злочину, передбачений ст. 164 КК України, у формі ухилення від сплати аліментів може мати місце лише за наявності рішення суду, відповідно до якого мати або батько чи інша передбачена законом особа зобов`язана сплачувати аліменти. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Під ухиленням від сплати аліментів розуміються дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь дитини (дітей) визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає облікові при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання без повідомлення державного виконавця тощо).
Ухилення від утримання неповнолітніх, а також повнолітніх, але непрацездатних дітей, що перебувають на утриманні батьків, може полягати у незабезпеченні таких дітей харчуванням, одягом, іншими речами (насамперед першої необхідності), наданні необхідних коштів для їх лікування, відпочинку тощо.
Ухилення від сплати аліментів і ухилення від утримання неповнолітніх або непрацездатних дітей утворюють цей склад злочину лише у випадку, коли воно є злісним.
Поняття злісності належить до оціночних категорій і має бути визначено у кожному конкретному випадку. Визнання судом ухилення злісним повинно бути належним чином вмотивовано у вироку. Про злісний характер ухилення можуть свідчити тривалість ухилення, продовження ухилення після попередження про необхідність виконання свого обов`язку та можливість кримінальної відповідальності з боку судді, державного чи приватного виконавця, неодноразові звернення потерпілого чи інших осіб до винної особи з цього приводу тощо.
Не може визнаватися злісним ухилення від сплати аліментів чи злісним ухилення від утримання дітей, яке хоча і тривало значний проміжок часу чи мало систематичний характер, але було вимушеним з боку особи, на яку такий обов`язок покладено законом чи рішенням суду. До таких випадків слід відносити несплату аліментів особою через неможливість знайти роботу, через хворобу, невиділення із сімейного бюджету коштів, необхідних для придбання одягу неповнолітній дитині чи для лікування непрацездатної дитини у зв`язку з їх відсутністю тощо.
Злісне ухилення від сплати коштів на утримання дітей (аліментів) утворює склад зло-чину, передбаченого ст. 164 КК України, у разі, якщо воно призвело до виникнення заборгованості зі сплати таких коштів у розмірі, що сукупно становлять суму виплат за три місяці відповідних платежів.
Злочин визнається закінченим з моменту, коли зазначене у цій статті ухилення набуло злісного характеру і призвело до виникнення вказаної заборгованості.
Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 30.04.2020 у справі№283/1309/17 під злісним ухиленням від сплати коштів на утримання дітей (аліментів) слід розуміти будь-які діяння боржника, спрямовані на невиконання рішення суду (приховування доходів, зміну місця проживання чи місця роботи без повідомлення державного виконавця, приватного виконавця тощо), які призвели до виникнення заборгованості із сплати таких коштів у розмірі, що сукупно складають суму виплат за три місяці відповідних платежів.
Для встановлення ознаки злісності немає значення, чи такі дії винної особи виражались у прямій відмові від виконання покладених на неї обов`язків, чи мали форму пасивного ігнорування, уявної не спроможності або не обізнаності про необхідність їх виконання, оскільки всі ці обставини у будь-якому випадку призводять до ухилення від сплати коштів на утримання дітей (постанова Верховного Суду у справі від 19.08.2021 у справі №175/3922/19).
В мотивувальній частині оскаржуваної постанови від 30.05.2024 дізнавач зазначила, що згідно ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може грунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.
Однак, нормами ч. 2 ст. 93 КПК України передбачено, що сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню (ч. 1 ст. 84 КПК України).
В ст. 284 КПК України чітко визначені підстави до закриття кримінального провадження.
Згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення). За загальним правилом, визначеним в ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на слідчого, прокурора.
Згідно п. 2 ч. 5 ст. 110 КПК України, постанова слідчого, дізнавача, прокурора складається з мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.
Оскільки закриття кримінального провадження є одним із способів її остаточного вирішення, провадження має закриватися після всебічного, повного, об`єктивного дослідження всіх обставин та після надання оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів. Відповідно до закону, постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, має бути викладена суть заяви особи, фактичні обставини, має бути надана відповідь на всі поставлені запитання особою, що здійснює захист своїх прав
.Оскаржувана постанова про закриття кримінального провадження вказаним вимогам в повній мірі не відповідає, в ході проведення досудового розслідування не перевірені доводи потерпілої, дізнавачем в повній мірі не встановлено наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Також не надано жодної оцінки розміру наявної заборгованості зі сплати аліментів, який визначено згідно розрахунку зі сплати заборгованості, а також тривалості ухилення від сплати аліментів.
Прийнявши рішення про закриття провадження дізнавачем не в повній мірі проведено всі слідчі дії, спрямовані на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у даному кримінальному провадженні, а тому постанова про закриття провадження підлягає скасуванню.
При проведенні досудового розслідування органу розслідування слід вжити заходів щодо встановлення об`єктивної істини, в необхідному обсязі провести необхідні слідчі дії, за результатом чого необхідно прийняти законне та обґрунтоване рішення.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 303-307, 309, 372, ч. 2 ст. 376 КПК України, слідчий суддя, -
Скаргу представника заявника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 задовольнити.
Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1