Справа № 204/1454/25
Провадження № 1-кс/204/318/25
УХВАЛА

Іменем України

01 квітня 2025 рокуКрасногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі, клопотання адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , про скасування арешту майна,-

встановив:

До суду надійшлоклопотання адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 ,про скасування арешту майна. В обґрунтування клопотання зазначено, що 13.08.2024 ОСОБА_6 , за договором купівлі-продажу, який був посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_7 реєстровий номер 2355, придбав квартиру АДРЕСА_1 . За набувачем в Державному реєстрі речових прав було зареєстровано право власності на дане нерухоме майно. Продавцем даної квартири була стара жінка ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка була присутня під час укладання даного договору та надавала нотаріусу для встановлення своєї особи паспорт громадянина України. За вказаним договором набувач сплатив продавцю грошові кошти в розмірі 1.566.923 грн. Під час укладання даного договору приватним нотаріусом були проведені відповідні перевірки у Державному реєстрі речових прав, щодо належності продавцю вказаного нерухомого майна, в Державному реєстрі обтяжень, щодо відсутності заборон на відчуження даного майна, були встановлені особи продавця та покупця за наданими нотаріусу паспортами громадян України, які посвідчували їх особу. Також була встановлена дієздатність сторін даного правочину, а саме що вони віддають звіт своїм діям та можуть вчиняти даний правочин. Отже, під час вчинення договору купівлі-продажу та придбання даного майна, особа, яка є стороною правочину, а саме ОСОБА_5 , виходив з того, що він вказану квартиру покупає у власника даного майна, оскільки ним були надані нотаріусу документи, які встановлюють та підтверджують його особу, а саме паспорт громадянина України та ідентифікаційний номер. Також він розумів, що оскільки нотаріус є фахівцем в даній галузі та держава уповноважила його на посвідчення правочинів, надала доступ до державних реєстрів, то звісно його права як особи, яка придбаває майно та сплачує за майно грошові кошти, будуть захищені. ОСОБА_5 , як звичайний громадянин не мав можливості проводити розслідування стосовно того, чи дійсний паспорт у особи, яка звернулася до нотаріуса за вчиненням будь-якої нотаріальної дії, в даному випадку укладання договору купівлі-продажу, крім того продавцем нотаріусу для укладання даного договору були надані оригінали правовстановлюючих документів, які підтверджували право власності на дану квартиру, а тому ОСОБА_5 звичайно покладався на те, що він придбаває квартиру у дійсного власника і його права як майбутнього власника майна не будуть порушені. В 20-х числах січня 2025 р. ОСОБА_5 звернувся до нотаріуса з приводу можливості укладання правочину відносно належної йому квартири, де під час отримання консультації дізнався про те, що на належну йому квартиру накладено арешт в кримінальному провадженні. 03.02.2025 р. мною, як представником ОСОБА_5 , було проведено ознайомлення з матеріалами справи, яка була розглянута слідчим суддею в рамках кримінального провадження № 0001107, з яких я та власник майна ОСОБА_5 , дізналися про те, що до органів поліції надійшла заява про заволодіння квартирою АДРЕСА_1 , яка в даний час належить ОСОБА_5 , шляхом шахрайських дій. Це стало підставою для того, щоб слідчий звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на квартиру, оскільки вона є речовим доказом в даному кримінальному провадженні. В обґрунтування даного клопотання слідчий зазначив про те, що ОСОБА_8 , якій належала дана квартира, ІНФОРМАЦІЯ_2 померла у м. Москві, а тому вона не могла продати квартиру. За фактом її смерті приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу відкрита спадкова справа, про що свідчить копія витягу про відкриття спадкової справи, яка долучена до даного клопотання. Під час розгляду даного клопотання слідчим суддею не було викликано власника майна, на яке накладено арешт, йому не було відомо про проведення даного судового засідання, він не був заслуханий з приводу розгляду даного клопотання. ОСОБА_5 с добросовісним набувачем, який придбав вказане нерухоме майно у відповідності до закону, сплатив за нього грошові кошти, за ним було зареєстровано право власності.Ним не було вчинено жодного злочину відносно даного майна і він не є підозрюваним в даному кримінальному провадженні. Отже, ОСОБА_5 як громадянин України, вважав, що всі дії, які відбувалися щодо придбання даного майна є законними, він покладався на легітимність добросовісних дій державних органів та інших осіб, які були державою уповноважені на вчинення юридично значимих дій. Крім того слід зазначити про те, що між особами, які звернулися до поліції з заявою про нібито заволодіння належним їм майном та мною, не існує будь-якого цивільного спору. Вони не зверталися з позовами до мене щодо оспорювання укладеного мною договору купівлі-продажу. Також факт смерті нібито яка була зареєстрована стосовно ОСОБА_8 , не можна перевірити за державними реєстрами України, а тому таке твердження заявників слід сприймати критично, враховуючи ту обставину, що держава, в якій нібито зареєстрована смерть ОСОБА_8 с державою агресором відносно України. Також в клопотанні слідчий посилається на ту обставину, що ОСОБА_8 виїхала за межі Українив 2024 році, але достатніх та достовірних доказів, які б підтверджували це в матеріалах, долучених до клопотання, відсутні. Тому це слід сприймати як припущення, а тому не може бути застосовано та розцінено як доказ, під час вирішення питання про накладення арешту на майно, яке належить добросовісному набувачу. Крім того, в матеріалах долучених до клопотання, відсутня інформація щодо того, яким паспортом було ідентифіковано ОСОБА_8 в міграційній службі України.Отже, враховуючи викладене, вважаю, що під час розгляду клопотання слідчого про накладення арешту на належне добросовісному набувачу ОСОБА_5 квартири АДРЕСА_1 , не було враховано ті обставини, які зазначені в даному клопотанні, не був заслуханий сам власник даного майна, не була врахована позиція Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду, а тому на момент розгляду клопотання про арешт майна, слідчому судді не були відомі всі обставини даної справи, через що могла бути відсутня об`єктивність при вирішенні питання поданого клопотання.Разом з тим, як вбачається із матеріалів, які долучені до клопотання слідчого про накладення арешту на майно ОСОБА_5 , відсутні відомості вважати, що арештоване майно відповідає критеріям визначеним ст. 98 КПК України і є безпосередньо предметом кримінального правопорушення, що розслідується, а прокурором не доведено зворотного, а відтак посилання на наявність правових підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, на думку захисника, єнеобґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства. Тобто, у даному випадку, слідчим порушено права особи на мирне володіння та користування своїм майном та не дотримано вимоги закону в частині підстав для звернення з клопотанням про накладення арешту на майно. Враховуючи викладене, адвокат звертається до суду з даним клопотанням і проситьскасувати арешт з квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченому приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 за реєстровим № 2355.

Адвокат ОСОБА_9 , яка діє в інтересах потерпілого ОСОБА_10 , надала заперечення на клопотання про скасування арешту, у якому зазначила, що 13.08.2024 року приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 посвідчила договір купівлі-продажу квартири за реєстровим № 2355 від 13.08.2024 року, який начебто підписала ОСОБА_11 , яка не могла цього зробити, оскільки вона померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть від 08.04.2024, апостильованим у встановленому порядку.Станом на 16 серпня 2024 року власником квартири зареєстровано ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 .Ухвала про накладання арешту на квартиру обґрунтована тим, що Слідчим відділенням відділення поліції № З Дніпровського районногоуправління поліції№ 1 Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування укримінальному провадженні № 0001107 від 18 вересня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 KK України, розпочате за фактом того, що 16 серпня 2024 року у невстановлений час невстановлена особа шахрайським шляхом заволоділа майном квартирою за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_12 . Постановою слідчого СВ ВП № 6 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_13 від 15 жовтня 2024 року, вказана квартира визнана речовим доказом у кримінальному провадженні № 0001107. Вказане майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України». На цей час досудове розслідування не завершене, квартира є речовим доказом у справі на підставі Постанови слідчого СВ ВП № 6 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_13 від 15 жовтня 2024 року. На сьогоднішній день квартира залишається зареєстрованою за особою, яка набула квартиру у власність при вчиненні злочину, була продана від імені померлого власника, на підставі підроблених документів свідоцтва про право власності на житло, виданого Виробничим об`єднанням «Південний машинобудівний завод» м. Дніпропетровська 27 березня 1995 року, на підставі Розпорядження № 468-95та свідоцтва про право на спадщину за законом, власності на житло, дійсні оригінали яких знаходяться у спадкоємця померлої ОСОБА_8 - ОСОБА_10 . Зокрема, невідомою особою пред`явлено підроблений паспорт на ім`я ОСОБА_8 , уродженки міста Мелітополь, в той час як справжнім власником була ОСОБА_8 , уродженка с. Видраниця Ратнівського району Волинської області, яка була зареєстрована в квартирі з 28.09.1979 року. Враховуючи, що вказана квартира була предметом протиправних посягань, арешт на неї накладався як захід забезпечення кримінального провадження, вважаємо, що зняття арешту на квартиру є безпідставним, буде порушувати мету його застосування та права потерпілого, оскільки квартира може бути повторно відчужена третім особам.У зв`язку із вищевикладеним просила відмовити у задоволенні клопотання про скасування арешту з кв. АДРЕСА_1 .

Також, адвокат ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , надав суду доповнення до клопотання про скасування арешту з майна, у якому зазначив, що з клопотанням про накладення арешту на будь яке майно, власником якого є ОСОБА_5 , що не має процесуального статусу сторони кримінального провадження № 0001107, виступає третьою собою, щодо майна якої вирішується питання про арешт. мав право звернутися лише прокурор. Факт перебування майна під арештом тривалий час фактично позбавляє конституційного права власників, на законних підставах розпоряджатися своєю власністю. Безпідставне обмеження права власності у вигляді накладення арешту на майно шляхом заборони Його відчуження не єспіврозмірним із завданнями кримінального провадження та порушує основоположні права власників майна, які визначені Конституцією України та чинним законодавством України.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , підтримав клопотання, просив задовольнити, посилаючись на обставини, викладенні у клопотанні.

В судовому засіданні 17.03.2025 року адвокат ОСОБА_9 , яка діє в інтересах потерпілого ОСОБА_10 , просила відмовити у задоволенні клопотання про скасування арешту майна, посилаючись на обставини, викладені у письмових запереченнях.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти клопотання про скасування арешту, зазначивши, що підстави для скасування арешту на даний час відсутні. Пояснив, що у даному кримінальному провадженні триває досудове розслідування, вказана квартира визнана у кримінальному провадженні №0001107речовим доказом, а тому арешт на вказане майно накладений з метою збереження речових доказів. Вважає, що прийняття рішення про скасування арешту з вказаної квартири, є передчасним. Також надала витяг з ЄРДР у кримінальному провадженні №0001107 від 18.09.2024 року.

Дослідивши надані матеріали, заслухавши пояснення учасників справи, слідчий суддя приходить до наступного.

Згідно ст. 84 КПК України, доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно зі ст. 4 Конвенції Ради Європи «Про відмивання, виявлення, вилучення і конфіскацію доходів, одержаних злочинним шляхом, та про фінансування тероризму» (ратифіковану Законом України N 2698-VI від 17.11.2010) - «слідчі і тимчасові заходи» - Кожна Сторона зобов`язана вжити такі заходи, які можуть знадобитися для можливості її здатності швидко визначити, виявити, заблокувати або заарештувати майно, яке підлягає конфіскації для того, щоб, зокрема, сприяти здійсненню конфіскації надалі.

Згідно зі ст. 5 даної Конвенції, держава Україна зобов`язана вжити заходів, які можуть знадобитися для того, щоб забезпечити застосування заходів щодо блокування, арешту та конфіскації також до:a) майна, в яке були перетворені або конвертовані доходи;b) майна, отриманого із законних джерел, якщо до нього було повністю або частково приєднані доходи, отримані злочинним шляхом; c) прибутку або інших вигод, отриманих від доходів, від майна, в яке були перетворені або конвертовані доходи, отримані злочинним шляхом, або від майна, до якого залучені доходи, отримані злочинним шляхом.

Згідно із ч. 2 ст. 167, ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт на майно може бути накладений зокрема у випадку, якщо речі, документи, гроші, тощо набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, доходи від них або на які було спрямоване кримінальне правопорушення, речі, документи підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди.

Згідно ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до положень ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

В судовому засіданні встановлено, що слідчим відділом відділення поліції №6 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001107 від 18.09.2024 року за ознаками кримінальногоправопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України. Ухвалою слідчого судді Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 25.10.2024 року у кримінальному провадженні № 0001107, накладено арешт на майно, а саме на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, з забороною відчуження та вчинення будь-яких дій щодо перереєстрації права власності. Згідно вказаної ухвали суду, арешт на майно накладений з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно пояснень прокурора та представника потерпілого, доведено, що триває досудове розслідування по кримінальному провадженню №0001107, вищевказанемайно постановою слідчого визнані у даному кримінальному провадженні речовим доказом та ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 жовтня 2024 року на вказану квартирунакладений арешт, клопотання адвоката про скасування арешту майна прокурор вважає передчасним.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, а також прокурором підтверджено, що триває досудове розслідування по кримінальному провадженню №0001107за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190КК України, матеріали судового провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів, запобігання зникнення чи відчуження майна, слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину. Доказів негативних наслідків від застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, адвокатом не надано та в судовому засіданні не встановлено.

Враховуючи викладене, слідчий суддя вважає, що клопотання адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 ,про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження №0001107, є недоведеним та не знайшло свого підтвердження під час судового засідання, а тому задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 107, 110, 131, 132, 170-175, 309, 369-372 КПК України, -

постановив:

В задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , про скасування арешту майна - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1