Справа № 750/7381/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/487/25
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 травня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 квітня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою, яку було винесено під час підготовчого судового засідання з розгляду кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000577 від 14.05.2024 року відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою6 АДРЕСА_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст.407 КК України,

задоволено клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з подальшим утриманням в ДУ «Чернігівській слідчий ізолятор», строком до 17 червня 2025 року включно.

Суд першої інстанції, дійшовши до висновку про необхідність застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою, врахував поведінку обвинуваченого, який неодноразово не з`являвся в судові засідання, у зв`язку з чим був оголошений судом у розшук, встановив наявність заявлених ризиків, тяжкість кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_8 , міру покарання у разі визнання його винуватим, відомості про особу обвинуваченого, мету застосування запобіжного заходу та прийшов до висновку, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити належне виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.

Не погоджуючись з ухвалою суду адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , в якій просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно останнього запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою, а саме, цілодобовий домашній арешт. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що цілодобовий домашній арешт в однаковій мірі з триманням в СІЗО забезпечує виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а сама по собі тяжкість кримінального правопорушення не може бути підставою для тримання особи під вартою. Крім того, зазначає, що судом при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу не враховано, що обвинувачений на утриманні має двох неповнолітніх дітей та за станом здоров`я не може перебувати в умовах СІЗО, так як має певні хронічні захворювання. Звертає увагу, що ОСОБА_8 під час досудового розслідування належним чином виконував процесуальну поведінку, вчасно з`являвся на виклик до слідчого, прокурора, коли був належним чином повідомлений, зараз же обвинувачений повісток про судові засідання за місце мешкання не отримував.

Заслухавши доповідача, захисника-адвоката ОСОБА_7 , який підтримав подану апеляційну скаргу, думку прокурора, який просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги сторони захисту, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного висновку.

За змістом ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Суд першої інстанції при розгляді клопотання, у відповідності до ст.194 КПК України, правильно прийшов до висновку, про необхідність задоволення клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до матеріалів судового провадження в провадженні Деснянського районного суду м. Чернігова перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Приймаючи рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 суд, врахував поведінку обвинуваченого, який систематично не з`являвся в судові засідання, хоча про розгляд справи повідомлявся завчасно та належним чином, про що в справі маються відповідні розписки.

Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції було вжито заходів для доставлення обвинуваченого в судові засідання та застосовані примусові приводи до ОСОБА_8 , про що свідчать ухвали суду від 17.01.2025 року та 30.01.2025 року, які не були виконані та останнього в судове засідання не доставлено.

За таких обставин, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для оголошення ОСОБА_8 в розшук, оскільки поведінка обвинуваченого свідчила по ухилення від явки до суду, про що судом 24.02.25 року було винесено ухвалу.

21.04.2025 року ОСОБА_8 затримано на підставі ухвали Деснянського районного суду м. Чернігова.

Таким чином, обвинувачений порушив покладений на нього п. 1 ч. 7 ст. 42 КПК України обов`язок прибувати за викликом до суду, а в разі неможливості прибути за викликом у призначений строк - заздалегідь повідомити про це суд, і тому останній прийшов до правильного висновку, що заявлені прокурором ризики існують, та запобігти ним інакше, ніж шляхом тримання обвинуваченого під вартою, наразі не видається за можливе.

З матеріалів провадження вбачається, що місцевий суд при обранні ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою врахував тяжкість покарання, що йому загрожує, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, в якому він обвинувачується, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Також необхідно зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

Вказуючи на те, що суд має обґрунтовувати свої висновки щодо наявності ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого виключно доказами, захисник не надає підтвердження викладеним ним в апеляційній скарзі обставинам. Так, доказів того, що через стан свого здоров`я ОСОБА_8 не може утримуватися в слідчому ізоляторі, суду не надано.

Питання надання медичної допомоги в місцях попереднього ув`язнення регулюються, зокрема, Законом України «Про попереднє ув`язнення» та Порядком взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, що затверджений спільним наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України №239/5/104 від 10.02.2012.

Отже, законодавством чітко визначений порядок обстеження та надання медичної допомоги особам, узятим під варту і забезпечення виконання зазначеного порядку покладено саме на керівництво слідчих ізоляторів або установ виконання покарань.

Таким чином, ОСОБА_8 не буде позбавлений медичної допомоги, в разі виникнення такої необхідності.

Беручи до уваги доведеність ризиків, передбачених ч.1 статті 177 КПК України, а також серйозність висунутого ОСОБА_8 обвинувачення та тяжкість покарання, що йому загрожує, апеляційний суд не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченому на інший більш м`який запобіжний захід.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_8 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

На думку колегії суддів, з огляду на те, що обвинувачений, будучи військовослужбовцем, не з`явився до місця несення служби, усвідомлюючи, що діє в умовах воєнного стану, розумів наслідки своїх дій, тому рішення про його звільнення з-під варти буде передчасним, а запропонований стороною захисту вид запобіжного заходу, не пов`язаний із позбавленням волі не зможе запобігти встановленим та доведеним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

Саме проходження військової служби, розуміння настання негативних наслідків для держави та її громадян в разі окупації ворожими військами та усвідомлення нестачі військовослужбовців, мало б спонукати обвинуваченого не залишати місце несення служби, а навпаки агітувати осіб чоловічої статі приходити до лав Збройних Сил України та ставати на захист своєї держави.

Наведені захисником доводи не спростовують тих встановлених обставин та даних про особу обвинуваченого, які ставлять під сумнів виконання ОСОБА_8 всіх покладених на нього процесуальних обов`язків при обранні більш м`якого запобіжного заходу.

Крім того, відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, а відтак, і для задоволення апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 квітня 2025 року, якою було обрано відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою - без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4