Справа № 953/9158/23
н/п 1-кп/953/393/25
УХВАЛА
"26" червня 2025 р. м. Харків
Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, українця, громадянина України, з вищою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
Згідно обвинувального акту, дії ОСОБА_3 , органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України по подіях що мали місце: 30.03.2018 року - ч. 3 ст. 358 КК України, 30.03.2018 року - ч. 4 ст. 358 КК України, 28.05.2019 року - ч. 3 ст. 358 КК України, 28.05.2019 року - ч. 4 ст. 358 КК України.
До суду від захисника та обвинуваченого подане клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України за ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні вказав про те, що йому відомі наслідки закриття кримінального провадження за даних обставин та просить закрити провадження у зв`язку з закінченням строків давності за ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, звільнивши його від кримінальної відповідальності.
Прокурор в судовому засіданні не заперечував з приводу даного клопотання, зазначаючи про те, що це є право обвинуваченого.
Суд, вислухавши думку обвинуваченого, захисника, прокурора, роз`яснивши обвинуваченому наслідки закриття провадження за вказаних обставин, приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч.1 ст.285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених Законом України про кримінальну відповідальність.
Крім того, ст. 44 КК України передбачено, що особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.
Положеннями ст.49 КК України визначено: строки давності з огляду на тяжкість вчиненого злочину, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення від кримінальної відповідальності; обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення та переривання.
Строк давності - це передбачений ст.49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення злочину і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка вчинила злочин, від кримінальної відповідальності.
Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: - закінчення встановлених ч. 1 ст. 49 та ст. 106 КК строків; - відсутність обставин, що порушують їх перебіг (частини 2-4 ст. 49 КК).
Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: - притягнення особи як обвинуваченого; - згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності (статті 284-288 Кримінального процесуального кодексу України).
Згідно обвинувального акту, ОСОБА_3 інкриміновано органом досудового розслідування вчинення кримінальних правопорушень за ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, по подіях що мали місце: 30.03.2018 року - ч. 3 ст. 358 КК України, 30.03.2018 року - ч. 4 ст. 358 КК України, 28.05.2019 року - ч. 3 ст. 358 КК України, 28.05.2019 року - ч. 4 ст. 358 КК України.
Відповідно до ст. 12 КК України кримінальні правопорушення за ч. 3 ст. 358 КК України, є нетяжкими злочинами, за яке передбачене максимальне покарання у вигляді позбавлення волі до 5 років.
Відповідно до ст. 12 КК України кримінальні правопорушення за ч. 4 ст. 358 КК України, є кримінальним проступком, за яке передбачене покарання у вигляді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до двох років, в редакції станом на час скоєння.
Згідно п.п. 2,3 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років минуло 3 роки та у разі вчинення нетяжкого злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло 5 років.
Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: закінчення встановлених ч.1 ст.49 КК України строків та відсутність обставин, що порушують їх перебіг (частини 2 - 4 ст.49 КК України)
Підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України є лише таке закінчення відповідного строку давності, який сплив до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо особи, яка вчинила злочин певної тяжкості.
Таким чином, строк давності спливає і під час досудового розслідування, і під час судового провадження, і після проголошення обвинувального вироку суду. Будь-які процесуальні дії протягом цих строків не припиняють їх перебіг. Якщо строк давності сплив до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду, то особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження щодо цієї особи.
Щодо відсутності обставин, що порушують їх перебіг (частини 2 - 4 ст.49 КК України) через оголошення ОСОБА_3 у розшук, слід врахувати таке.
За матеріалами кримінального провадження 03.03.2023 ОСОБА_3 заочно повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 3, 4 ст. 358 КК України.
Повідомлення про підозру, направлено за адресою реєстрації та до житлово-експлуатаційної організації КП «Жилкомсервіс» директору ОСОБА_6
13.03.2023 досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні зупинено, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 280 КПК України, відповідні відомості внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Слідчим суддею Жовтневого районного суду м. Харкова від 23.03.2023 задоволено клопотання про надання дозволу на затримання з метою приводу підозрюваного для часті у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу. Слідчим суддею під час розгляду клопотання перевірявся факт дотримання вимог закону щодо виклику та набуття статусу підозрюваного.
07.08.2023 підозрюваний ОСОБА_3 разом з захисником прибув до Жовтневого районного суду м. Харкова для розгляду стосовно нього клопотання про застосування запобіжного заходу.
Відповідно до ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова (справа № 639/7758/20, провадження № 1-кc/639/533/23), у задоволенні клопотання старшого слідчого СВ ВП № 1 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_7 , погодженого з прокурором Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_4 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_3 відмовлено, застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.
Також встановлено, що будь-яких об`єктивних відомостей про те, що підозрюваний ОСОБА_3 переховувався від органу досудового розслідування чи будь-яким чином перешкоджав кримінальному провадженню, матеріали кримінального провадження не містять.
З наданих стороною захисту матеріалів встановлено, що в березні 2022 року (тобто до моменту повідомлення про підозру у цьому кримінальному провадженні), у зв`язку із збройною агресією РФ проти України та активними бойовими діями в місті Харкові, ОСОБА_3 виїхав за межі України, після чого 07.07.2023 повернувся на територію України.
Надалі, 28.07.2023 підозрюваний ОСОБА_3 та його захисник звернулися до канцелярії Жовтневого районного суду м. Харкова із письмовою заявою, в якій підозрюваний повідомив свої засоби телефонного зв`язку, після чого прибув за викликом до слідчого судді для розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, що безумовно свідчить про належне виконання ним своїх процесуальних обов`язків.
Викладені вище відомості свідчать про те, що підозрюваний ОСОБА_3 не вживає будь-яких заходів, які б перешкоджали проведенню досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні.
Крім того, до матеріалів кримінального провадження долучено рапорт о/у СКП ВП № 1 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_8 , за змістом якого під час виконання доручення у грудні 2022 року ним встановлено, що з метою вручення повісток для прибуття ОСОБА_3 , здійснювався виїзд за адресою його реєстрації, АДРЕСА_1 . Під час виїзду було встановлено, що він не проживає за вказаною адресою з 2010 року, під час оперативно-пошукових заходів було встановлено місце проживання ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_2 . Під час виїзду за вказаною адресою двері ніхто не відчинив. В розмові з сусідами встановлено, що з початку бойових дій ОСОБА_3 з родиною виїхав з міста Харкова та можливо на даний час за кордоном. Також за обліковими НПУ було встановлено, що ОСОБА_3 виїхав 31.07.2022 року через контрольно-пропускний пункт «Грушів» покинув межі території України, де на даний час знаходиться не відомо, телефон вимкнутий.(т. 1 а.с 205)
Таким чином, за зазначених обставин відсутні будь-які підстави вважати, що в період з 03.03.2023 року по 28.07.2023 року обвинувачений ухилявся чи переховувався від органів досудового розслідування.
Натомість, 28.07.2023 підозрюваний ОСОБА_3 та його захисник самостійно звернулися до канцелярії Жовтневого районного суду м. Харкова із письмовою заявою, в якій підозрюваний повідомив свої засоби телефонного зв`язку, після чого прибув за викликом до слідчого судді для розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, що безумовно свідчить про належне виконання ним своїх процесуальних обов`язків.
Також, матеріали справи не містять будь-яких відомостей, що з дня заочного повідомлення про підозру ОСОБА_3 переховувався від органів досудового розслідування; будь-які відомості про це в матеріалах справи відсутні; прокурор в засіданні зазначив, що виклики ОСОБА_3 до органів досудового розслідування матеріали кримінального провадження містять, однак відсутні відомості про їх отримання ОСОБА_3 .
При цьому, суд надавав стороні обвинувачення достатньо часу для подання відповідних доказів на підтвердження відповідних доводів щодо зупинення строків.
Відповідно до ч. 2 ст. 49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.
Разом з тим, згідно правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати верховного суду від 02 лютого 2023 року у справі № 735/1121/20 (провадження № 13-26кс22), у разі ухилення від досудового розслідування або суду особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності або покарання за давністю після спливу диференційованого строку, передбаченого частиною першою ст. 49 КК України, подовженого на період ухилення.
Відповідно до усталеної судової практики під ухиленням від слідства або суду з погляду застосування ст. 49 КК України слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо). Зупинення перебігу строку давності можливе тільки щодо певної особи, обізнаної про те, що стосовно неї проводиться слідство чи судовий розгляд. При цьому суд має з`ясувати, які дії особи мають визнаватись юридично значущим (а не просто фактичним) ухиленням від слідства або суду (постанова Верховного Суду від 11.01.2024 року у справі № 186/1405/17).
Для застосування положень ч. 2 ст. 49 КК України обов`язково мають бути наявні дві обставини: доведений факт ухилення від слідства чи суду та наявність процесуального рішення (у якому цей факт зафіксовано) про зупинення провадження і вжиття відповідних заходів.
Суд зазначає, що під час з`ясування, які саме дії особи мають визнаватись юридично значущим (а не просто фактичним) ухиленням від слідства або суду, треба враховувати, крім усього іншого, кримінальний процесуальний статус особи, що вчинила злочин. Це має бути особа, яка в установленому порядку визнана підозрюваним або обвинуваченим та яка зобов`язана з`являтись до правозастосовних органів за викликом, перебувати в межах їх досяжності (постанови Верховного Суду України від 19.03.2015 року у справі №5-1кс15, постанови Верховного Суду від 19.06.2018 року у справі № 659/234/16-к, 20.10.2020 року у справі № 204/4728/15-к, 08.11.2019 року у справі № 372/2007/19, 30.05.2019 року у справі № 639/793/17, 03.07.2019 року у справі № 551/403/16-к).
При цьому, для застосування вказаної норми обов`язково має бути підтверджено факт ухилення особи від досудового слідства або суду, що є обставиною, яка виключає благополучне закінчення строків давності і зупиняє диференційований строк, передбачений ч. 1 ст. 49 КК.
Матеріали справи не містять відомостей про те, що з 03.03.2023 року переховувався від явки до органу досудового розслідування.
При цьому, суд окремо звертає увагу на те, що в межах кримінального провадження, що розглядається, ОСОБА_3 було вручено повідомлення про підозру в приміщенні Жовтневого районного суду м. Харкова 07.08.2023 року, після чого відбувся розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу.
Проте стороною обвинувачення на надано, а матеріали справи не містять відомостей про виклик ОСОБА_3 до слідчого, прокурора з моменту повідомлення про підозру до моменту його прибуття до суду, тобто матеріали справи не містять відомості, що обвинувачений ухилявся від правоохоронних органів в цей період.
Враховуючи викладене, матеріали справи не містять даних на підтвердження факту умисного вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 будь-яких дій (свідомих та вольових), спрямованих на ухилення від досудового розслідування з 03.03.2023 до 28.07.2023, а з огляду на вищевикладене, наявність постанови про його розшук само по собі жодним чином не може свідчити про таке ухилення.
Суд, крім викладеного також враховує, що підстава для оголошення розшуку під час досудового розслідування - «місцезнаходження підозрюваного невідоме» може мати місце як у випадку, якщо підозрюваний ухиляється від слідства, так і з інших причин, коли не встановлено його місцезнаходження. Саме тому зупинення досудового розслідування у зв`язку з розшуком підозрюваного саме по собі ще не може свідчити про ухилення останнього від слідства (постанова Верховного Суду від 02.03.2023 року у справі № 382/1118/21).
Для застосування положень ч. 2 ст. 49 КК України у такому випадку обов`язково має бути підтверджено факт ухилення підозрюваного від слідства, що стороною обвинувачення в цьому випадку не доведено.
Згідно з ч. 3 ст. 49 КК України перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.
Таким чином, у даному кримінальному провадженні наявне переривання перебігу строків давності притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності, оскільки останнім, до закінчення передбачених п.п. 2,3 ч.1 ст.49 КК України по подіям від 30.03.2018 року за ч. 3 ст. 358 КК України та від 30.03.2018 року за ч. 4 ст. 358 КК України, строків, було вчинено нові кримінальні правопорушення (останній новий злочин 28.05.2019 року - ч. 3 ст. 358 КК України, 28.05.2019 року - ч. 4 ст. 358 КК України.).
За правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 02 лютого 2023 року у справі № 735/1121/20, вчинення особою в межах передбаченого ч. 1 ст. 49 КК України строку нового злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк і понад 2 роки, не нівелює диференційованого строку давності притягнення до кримінальної відповідальності за попередній злочин. У цьому разі термін, передбачений ч. 1 ст. 49 КК України, переривається і починає відраховуватися з моменту вчинення нового злочину. Тобто диференційований строк не замінюється на загальний, більш обтяжливий для особи, а лише відтерміновується його початок. У разі ухилення від досудового розслідування або суду особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності або покарання за давністю після спливу диференційованого строку, передбаченого ч. 1 ст. 49 КК України, подовженого на період ухилення.
Ураховуючи вищенаведене, правові позиції Верховного Суду, а також згідно з положеннями, передбаченими частинами 2, 3 ст. 49 КК України, суд вважає, що диференційовані трирічний та п`яти річний строки на притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності, з огляду на його переривання, необхідно рахувати саме з 28.05.2019 року, тобто з дати, коли ОСОБА_3 вчинив останній новий злочин.
Суд також враховує, що зазначені обставини встановлені після подання учасниками провадження відповідних доказів, подання стороною захисту клопотання 26.02.2025 року із наданням доказів, дослідження судом відповідних доказів.
Відповідно до ч. 1 ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Положеннями ч. 2 ст. 285 КПК України визначено, що особі, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення та щодо якої передбачена можливість звільнення від кримінальної відповідальності у разі здійснення передбачених законом України про кримінальну відповідальність дій, роз`яснюється право на таке звільнення.
Частиною 3 ст. 285 КПК України встановлено, що підозрюваному, обвинуваченому, який може бути звільнений від кримінальної відповідальності, повинно бути роз`яснено суть підозри чи обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. У разі якщо підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку.
Положеннями ч. 4 ст. 286 КПК України визначено, що в разі, якщо під час судового розгляду сторона у кримінальному провадженні звернеться до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання. Ця норма, як і положення ст. 49 КК України, є імперативними нормами, які передбачають не право суду, а його обов`язок розглянути відповідне клопотання.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України у разі звільнення особи від кримінальної відповідальності суд закриває кримінальне провадження. За правилами ч. 8 цієї статті закриття кримінального провадження на цій підставі не допускається лише у випадку, коли підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує.
Судом також встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 цілком розуміє свої права, визначені ч. 3 ст. 285 КПК України, підставу звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, яка є нереабілітуючою, а також наслідки закриття кримінального провадження з цієї підстави. Обвинувачений бажає бути звільненим від кримінальної відповідальності у зв`язку зі спливом строків давності.
Також суд зазначає, що за змістом статей 284-288 КПК підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.
Отже, наявність таких умов є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Визнання підозрюваним, обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення кримінальним процесуальним законом не передбачено.
Відповідно до положень ст. 63 Конституції України та ст. 18 КПК жодну особу не може бути примушено визнати свою вину у вчиненні кримінального правопорушення або примушено давати пояснення чи показання, які можуть стати підставою для її підозри або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення.
Передбачений законом інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує такого звільнення з визнанням (невизнанням) ними своєї вини у вчиненні злочину. Невизнання підозрюваним, обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках, за умови роз`яснення їм судом суті підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення. Саме такої правової позиції притримується Верховний Суд у своїх постановах (зокрема, справа № 552/5595/18, справа № 203/241/17, 730/67/16-к, 552/5595/18).
З огляду на викладене, звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України є безумовним, оскільки приводом для цього є саме закінчення передбачених законом України про кримінальну відповідальність строків, наданих державі для доведення вини особи у вчиненні кримінального правопорушення та притягнення її до кримінальної відповідальності у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку.
Застосування вказаних положень кримінального закону для суду є обов`язковими і носять імперативний характер. В разі встановлення судом закінчення визначеного строку, безпідставної відмови у звільненні від відповідальності не допускається. Незгода потерпілого, не може бути підставою для відмови у звільненні особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.
Відмова суду у звільненні обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності буде порушенням його прав, що є неприпустимим виходячи з позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 26.03.2020 (справа № 730/67/16-к).
З огляду на те, що на момент розгляду клопотання минули строки давності притягнення обвинуваченого ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України та беручи до уваги наявність його беззаперечної згоди, він підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за такі кримінальні правопорушення на підставі п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України.
При цьому, згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України наслідком звільнення особи від кримінальної відповідальності є закриття судом кримінального провадження. Так, згідно з ч. 3 ст. 288 КПК України, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
За таких обставин, суд, встановивши наявність передбачених законом підстав для звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності, а також врахувавши відсутність заперечень обвинуваченого, дійшов висновку про необхідність закриття кримінального провадження.
Враховуючи викладене, суд вважає, що клопотання сторони захисту про звільнення від кримінальної відповідальності підлягає задоволенню, а кримінальне провадження належить закрити, відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.
Також суд зазначає, що відмова суду у звільненні обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності за наявності його згоди буде порушенням права обвинуваченого, що є недопустимим.
Крім цього, така відмова може призвести до порушення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, щодо розгляду справи упродовж розумного строку, що є також неприйнятним.
Долю речових доказів належить вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України, скасувавши арешти, накладені на речові докази.
Процесуальні витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні необхідно віднести на рахунок держави.
Згідно ч.4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.
Запобіжний захід не обирався. Цивільний позов не заявлявся. Речові докази відсутні.
Керуючись ст. 49 КК України, ст. ст. 100, 284-286, 288, 369-372, 376, 395 КПК України,
Клопотання захисника ОСОБА_5 про звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження, - задовольнити.
ОСОБА_3 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності - звільнити від кримінальної відповідальності.
Процесуальні витрати на залучення експертів у даному кримінальному провадженні віднести на рахунок держави.
Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова, протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя : ОСОБА_1