ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №645/2570/25 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-сс/818/584/25 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: запобіжний захід
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

-головуючого ОСОБА_2 ,

-суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

-за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18 квітня 2025 року,-

УСТАНОВИЛА:

Зміст оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції

Цією ухвалою слідчого судді клопотання слідчого СВ ВП №2 ХРУП №2 ГУНП в Харківській області задоволено та застосовано до ОСОБА_7 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 15 червня 2025 року з визначенням розміру застави 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 151 400 грн.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, застосувавши до підозрюваного домашній арешт.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги посилається на те, що:

-зазначені в ухвалі слідчого судді ризики, передбачені п.п.1,3,4,5 КПК України, не підтверджені доказами;

-слідчим суддею не враховано вік, стан здоров`я підозрюваного, наявність постійного місця проживання, соціальних зав`язків, неповнолітньої дитини на утриманні, визнання винним в повному обсязі, не перешкоджання слідству, раніше не судимий, відсутність скарг від свідків на поведінку підозрюваного;

-слідчим суддею не враховано фактів, що дають можливість призначити підозрюваному домашній арешт.

Позиції учасників апеляційного провадження

Захисник, прокурор, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, в судове засіданняне з`явились.

Підозрюваний, будучи повідомленим належним чином про дату, час та місце судового засідання, заяв чи клопотань про особисту участь в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції не надав.

Тому апеляційний розгляд проведено за їх відсутності.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення слідчого судді першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування чи суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, за який останньому може бути призначено покарання до 10 років позбавлення волі.

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, а саме того, що вказане кримінальне правопорушення відповідно до пред`явленої підозри вчинене під час дії в Україні воєнного стану і полягає у відкритому викраденні чужого майна, на думку колегії суддів у цьому провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства та потерпілої.

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що підозрюваний може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

За таких обставин, посилання захисника на недоведеність існування ризиків, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки існування ризиків в тому числі і втечі від правоохоронних органів та суду об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні.

Що стосується існування ризику впливу на потерпілого та свідків, то цей ризик знаходить своє підтвердження, оскільки існує ризик, що у разі перебування ОСОБА_7 поза установою попереднього ув`язнення, він буде мати змогу вжити певних заходів щодо впливу на потерпілого, оскільки підозрюваний є обізнаним про місце його проживання, та свідків, оскільки останні є його знайомими.

До того ж, на даний момент в провадженні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває зведене кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 за ч.2 ст.186, ч.2 ст.190, ч.3 ст.185, ч.2 ст.289 КК України, рішення по справі не прийнято, а відносно ОСОБА_7 винесено ухвалу щодо дозволу на затримання останнього з метою приводу в судове засідання для розгляду клопотання про обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Окрім цього, відносно ОСОБА_7 за ч.4 ст.185 КК України направлено обвинувальний акт до Київського районного суду м.

Харкова, за яким рішення по справі ще не прийнято.

Дані факти, що свідчать про наявність у підозрюваного схильності до вчинення кримінальних правопорушень, а також відсутність у підозрюваного офіційного місця роботи та джерела доходу, підтверджує наявність ризику вчинення ОСОБА_7 інших кримінальних правопорушень.

Разом з цим, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про недоведеність стороною обвинувачення наявності ризику, передбаченого п.4 ч.1 ст.177 КПК України, - перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Колегія суддів не погоджується з доводами захисника, щодо не врахування слідчим суддею даних про особу підозрюваного, наявності у нього постійного місця проживання, соціальних зав`язків, неповнолітньої дитини на утриманні, оскільки ці обставини були враховані при ухваленні рішення слідчим суддею, а встановлені дані про особу підозрюваного навпаки свідчать про відсутність міцних соціальних зав`язків, і доказів на підтвердження їх наявності захисником не надано.

Доводи захисника про те, що підозрюваний визнав себе винним в повному обсязі, ніяким чином не перешкоджав слідству, скарги від свідків на поведінку підозрюваного відсутні, не можуть свідчити в достатній мірі про можливість застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання підозрюваним його процесуальних обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків досудового розслідування.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , та відсутності підстав для зміни чи скасування судового рішення за доводами апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 376 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Ухвалу слідчого судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18 квітня 2025 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: