Справа №760/1375/25 1-кс/760/1702/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2024 року м. Київ

Слідчий суддя Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , із участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника власника майна - адвоката ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання адвоката ОСОБА_3 , подане в інтересах володільця майна громадянина ОСОБА_4 , про скасування арешту накладеного ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 08 серпня 2024 року у справі № 760/16508/24 -

в с т а н о в и в:

До Солом`янського районного суду м. Києва надійшло вказане клопотання.

Подане клопотання обґрунтоване тим, що у провадженні Солом`янського УП ГУНП в м. Києві, за процесуального керівництва Солом`янської окружної прокуратури міста Києва, перебуває кримінальне провадження № 0001918 від 26 червня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_5 від 08.08.2024 року в рамках судової справи № 760/16508/24 (судове провадження 1-кс/760/7682/24) було задоволено клопотання прокурора Солом`янської окружної прокуратури м. Києва про арешт майна у кримінальному провадженні No0001918, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26 червня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України та накладено арешт (з забороною користування та розпорядження) на майно, що належить ОСОБА_4 , а саме автомобіль марки INFINITI, моделі Q50, тип кузова - седан, рік випуски - 2016, колір - black (чорний), номер VIN: НОМЕР_1 .

Зі змісту ухвали про накладення арешту на майно вбачається, що арешт на автомобіль марки INFINITI, моделі Q50, тип кузова - седан, рік випуски 2016, колір - black (чорний), номер VIN: НОМЕР_1 , було накладено з метою збереження речових доказів.

Власник майна, та його представник, адвокат ОСОБА_3 , не були присутні під час розгляду клопотання прокурора про арешт вищевказаного майна, більш того, не були обізнані ні з ухвалою слідчого судді, ні з самим фактом розгляду такого клопотання або існування кримінального провадження № 0001918 від 26 червня 2024 року. Про існування заходу забезпечення у кримінальному провадженні у вигляді арешту майна ОСОБА_4 дізнались під час участі у іншому кримінальному провадженні № 0000442 від 25.01.2024 року, яке перебуває у провадженні Шевченківського УП ГУНП в м. Києві.

05.11.2024 року, в рамках вищевказаного кримінального провадження, за адресою м. Вінниця, вул. Ботанічна, буд. 30/32, слідчим СВ Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_6 у ОСОБА_4 , було виявлено автомобіль Inifiniti Q50 2016 року випуску з кузовним номером НОМЕР_2 , в подальшому цей автомобіль було затримано та доставлено для зберігання на спеціальному майданчику ГУНП у Вінницькій області, за адресою: м. Вінниця, вул. Ботанічна, буд. 30/32.

Власник майна, ОСОБА_4 , та його представник, адвокат ОСОБА_3 , 19.11.2024 року, звернулись до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва із скаргою на бездіяльність уповноваженого слідчого Шевченківського УП ГУНП в м. Києві, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна B межах кримінального провадження No0000442 від 25.01.2024 року.

30 грудня 2024 року, адвокатом ОСОБА_3 , було отримано постанову старшого слідчого Шевченківського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_7 про відмову у задоволені клопотання про повернення автомобіля, зі змісту вказаної постанови - єдиною підставою для відмови у задоволенні скарги була наявність арешту, накладеного на автомобіль ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 08.08.2024 року

03 січня 2025 року слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Києва скаргу адвоката ОСОБА_3 було задоволено частково - зобов`язано уповноваженого слідчого Шевченківського УП ГУНП в м. Києві у кримінальному провадженні No0000442 від 25.01.2024 року негайно повернути документ про реєстрацію ТЗ (іншої країни) на автомобіль Inifiniti Q50 2016 року випуску з кузовним номером НОМЕР_1 - «SALVAGE CERTIFICATE G03530J», разом з тим, слідчим суддею було відмовлено у задоволені клопотання про негайне повернення вилученого автомобіля марки INFINITI, моделі Q50, тип кузова седан, рік ВИПУСКИ 2016, колір black (чорний), номер VIN: НОМЕР_1 , зі змісту ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 03.01.2025 року вбачається, що єдиною підставою для відмови у задоволенні скарги була наявність арешту, накладеного на автомобіль ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 08.08.2024 року.

12 січня 2025 року, представник ОСОБА_4 , адвокат ОСОБА_3 , з метою надання допомоги органу досудового розслідування, направив до Солом`янського УП ГУНП в м. Києві та Солом`янської окружної прокуратури м. Києва, повідомлення про обставини придбання та володіння ОСОБА_4 автомобілем марки INFINITI, моделі Q50, тип кузова - седан, рік випуски - 2016, колір - black (чорний), номер VIN: НОМЕР_1 . До повідомлення було долучено наявні у ОСОБА_4 документи, що підтверджують викладені у повідомленні обставини.

Станом на день звернення представника власника майна до слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва із цим клопотанням, жодної відповіді на повідомлення від 12.01.2024 року, ні ОСОБА_4 , ні його представнику - ні від Солом`янського УП ГУНП в м. Києві, ні від Солом`янської окружної прокуратури м. Києва - не надходили.

Власник вилученого майна та його представник, адвокат ОСОБА_3 вважають, як сам факт вилучення вищевказаного майна, так і факт його подальшого утримання протиправними, а захід забезпечення у кримінальному провадженні у вигляді арешту таким, що наразі втратив свою актуальність, з огляду на наступні обставини, у зв`язку з чим просять скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 19.01.2023 (справа за № 760/16508/24).

В судовому засіданні представник володільця майна ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_3 підтримав подане клопотання та просив його задовольнити.

Представник Солом`янського УП ГУ НП у м. Києва не з`явився будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду клопотання.

Слідчим суддею з урахуванням принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України, визнано можливим розгляд клопотання у відсутність представника органу досудового розслідування.

Згідно частини 4 статті 107 КПК України фіксування судового засідання здійснювалось за допомогою технічних засобів кримінального провадження.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя вважає, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідно до статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно статті 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

у провадженні Солом`янського УП ГУНП в м. Києві, за процесуального керівництва Солом`янської окружної прокуратури міста Києва, перебуває кримінальне провадження № 0001918 від 26 червня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_5 від 08.08.2024 року в рамках судової справи № 760/16508/24 (судове провадження 1-кс/760/7682/24) було задоволено клопотання прокурора Солом`янської окружної прокуратури м. Києва про арешт майна у кримінальному провадженні No0001918, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26 червня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України та накладено арешт (з забороною користування та розпорядження) на майно, що належить ОСОБА_4 , а саме автомобіль марки INFINITI, моделі Q50, тип кузова - седан, рік випуски - 2016, колір - black (чорний), номер VIN: НОМЕР_1 , з метою збереження речових доказів.

Слідчий суддя вважав, що вказане в клопотанні майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України та може бути використане як доказ в кримінальному провадження, тому вбачав наявність достатніх підстав для накладення арешту на вказане майно, з метою забезпечення збереження речових доказів.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно статей 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до частини 1 статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з частини 2 статті 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Приймаючи рішення за результатами розгляду клопотання органу досудового розслідування про арешт майна, слідчий суддя, дотримався вказаних вище вимог законодавства, встановивши належні правові підстави, передбачені частин 1, 2, 3 статті 170 КПК України для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вказане майно, що відповідає критеріям, передбаченим статті 98 КПК України.

Наведене свідчить, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси володільця майна оскільки невжиття даних заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна призведе до його втрати, перетворення або іншої передачі майна, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити можливість застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Враховуючи вказані обставини та проаналізувавши зазначені в ухвалі слідчого судді від 19 січня 2023 року правові підстави для арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що арешт на вказане вище майно був накладений обґрунтовано та в жодному разі не призвів до надмірного обмеження прав власника, а також в повній мірі відповідав принципам пропорційності, «справедливої рівноваги» між інтересами суспільства і основними правами людини, відповідно до практики ЄСПЛ.

Крім того, володільцем майна та його представником не доведено, що подальшому застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, відпала потреба.

За таких обставин, слідчий суддя вважає, що клопотання адвоката ОСОБА_3 , подане в інтересах володільця майна громадянина ОСОБА_4 , не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 131-132, 170, 171, 173, 174, 309, 369, 371-372, 395 КПК України, слідчий суддя -

п о с т а н о в и в:

Клопотання - залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1