Провадження № 1-кп/470/8/25
Справа № 470/775/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2025 року с-ще Березнегувате

Березнегуватський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 , за участю прокурорів Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 листопада 2022 року за №0000755 по обвинуваченню:

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Шомполи Комінтернівський район Одеська область, українця, громадянина України, з професійно технічною освітою, одруженого, маючого на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей, не працюючого, в силу ст.89 КК України раніше не судимого, військовозобов`язаного, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, який на момент вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу на посаді санітарного інструктора медичного пункту 101- го піхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 , військове звання «солдат», зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст.407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

26 лютого 2022 року обвинуваченого ОСОБА_4 на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 року № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» було призвано на військову службу за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 26.02.2022 року № 43 солдата ОСОБА_4 було призначено на посаду санітарного інструктора медичного пункту 101-го піхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 , зараховано до списків вказаної військової частини, поставлено на всі види забезпечення та визнано таким, що справи і посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Відповідно до положень п.1 ч.4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», початком проходження військової служби для громадян призваних на військову службу під час мобілізації вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Відтак, з 26 лютого 2022 року, тобто з моменту відправлення обвинуваченого ОСОБА_4 до військової частини НОМЕР_1 з ІНФОРМАЦІЯ_2 , останній набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку - проходження військової служби.

Згідно зі ст.65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності є обов`язком громадян України.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

За статтею 1 Закону України «Про оборону України» - воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до Указу Президента України «Про введення в Україні воєнного стану» № 64/2022 від 24.02.2022 року, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-ІХ від 24.02.2022 року, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, введено в Україні воєнний стан, який триває дотепер.

Згідно з п.п. 1, 3 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Про запровадження в Україні воєнного стану та порядок проходження військової служби в умовах воєнного стану солдату ОСОБА_4 достеменно було відомо і до часу самовільного залишення військової частини без поважних причин останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

Проходячи військову службу, солдат ОСОБА_4 відповідно до вимог ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 2-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Проте, 17 серпня 2022 року, об 11 год. 30 хв. обвинувачений ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації та проходячи військову службу на посаді санітарного інструктора медичного пункту 101-го піхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, в порушення вимог вищевказаного законодавства, з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби, в умовах воєнного стану, самовільно залишив, без поважних причин, військову частину НОМЕР_1 , яка тимчасово дислокувалась в межах території Баштанського району Миколаївської області та незаконно перебував за його межами, за місцем проживання в Одеській області, де проводив час на власний розсуд, приховуючи свою належність до Збройних Сил України, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам як про військовослужбовця, який самовільно залишив військовому частину до 14 год. 25 січня 2023 року. 25 січня 2023 року о 14 год. обвинувачений солдат ОСОБА_4 добровільно повідомив територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Миколаєві про себе як про військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину.

Таким чином, судом в межах судового розгляду, визначених ст. 337 КПК України, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем, самовільно залишив військову частину без поважних причин, в умовах воєнного стану, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст.407 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст.407 КК України визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся. Суду показав, що на початку повномасштабного вторгнення російських військ в Україну був добровільно призваний на військову службу за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_3 де уклав контракт на проходження військової служби у Збройних Силах України, та був направлений до військової частини НОМЕР_1 . Їх військова частина для виконання бойових завдань було направлена до АДРЕСА_3 . Під час несення служби та виконання бойових завдань він отримував кульові поранення спини, травму голови і контузію. Наміру самовільно залишати військову частину не мав, однак через хворобу дружини, яка перебувала у лікарні та потребувала операції, та необхідністю догляду за чотирма неповнолітніми дітьми вимушений був поїхати додому для вирішення невідкладних, тяжких сімейних обставин. Перед цим він неодноразово звертався з рапортами про надання відпустки, звільнення або переведення його з військової служби, однак вони задоволенні не були. У грудні 2022 року з ним зв`язалися працівники ДБР, яким він повідомив що є військовослужбовцем який самовільно залишив військову частину. Має бажання повернутися на військову службу, однак через проблеми із здоров`ям, йому не було запропоновано посад на яких він би міг продовжити військову службу.

Крім визнання обвинуваченим своєї вини, його винуватість у вчиненому підтверджується також іншими доказами дослідженими під час судового розгляду.

Даними листа ІНФОРМАЦІЯ_2 від 09 червня 2023 року № 4/1476, за яким обвинуваченого ОСОБА_4 було призвано на військову службу за мобілізацією 26 лютого 2022 року ІНФОРМАЦІЯ_4 (т.2 а.с.149).

Даними витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 ( по стройовій частині) № 43 від 26.02.2022 року, відповідно до якого солдата ОСОБА_4 , санітарного інструктора медичного пункту 101-го піхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 , який прибув до військової частини НОМЕР_1 з ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 26 лютого 2022 року було зараховано до списків особового складу, на всі види забезпечення і визнано вважати таким, що справи і посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків (т.2 а.п.150).

Даними витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно господарської діяльності) від 21 серпня 2022 року №593 «Про призначення службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини солдатом ОСОБА_4 » ( т.2 а.п.127).

Даними доповіді командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 про самовільне залишення військової частини (без зброї) військовослужбовцями військової служби військової частини НОМЕР_1 , за якою об 11 год. 30 хв. 17 серпня 2022 року, ним було отримано доповідь командира взводу зв`язку НОМЕР_2 піхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 сержанта ОСОБА_8 , про те, що солдат ОСОБА_4 санітар інструктор медичного пункту 101 піхотного батальйону відсутній на службі без поважних причин, на телефонні дзвінки не відповідає, закріпленні за військовослужбовцем зброя та боєприпаси знаходяться в кімнаті зберігання зброї, причини та наслідки його відсутності з`ясовуються ( т.2 а.п. 126).

Даними копії акту службового розслідування, затвердженого командиром військової частини НОМЕР_1 , згідно яких зокрема було встановлено, що об 11 год. 30 хв. 17 серпня 2022 року було отримано доповідь, про те, що обвинувачений солдат ОСОБА_4 військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , санітар інструктор медичного пункту НОМЕР_2 піхотного батальйону, відсутній у розташуванні підрозділу, на телефонні дзвінки не відповідає, боєприпаси і зброя в наявності. Чим солдат ОСОБА_4 скоїв грубе порушення військової дисципліни, а саме самовільне залишення військової частини, чим свідомо порушив вимоги ст.ст. 11,16,49,128,241 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.407 Кримінального Кодексу України та запропоновано передати копії матеріалів службового розслідування за належністю для порушення кримінального провадження (т.2 а.п.132-137).

Даними витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №572 від 21 вересня 2022 року «Про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини деякими військовослужбовцями НОМЕР_2 піхотного батальйону», яким встановлено, що 17 серпня 2022, зокрема військовослужбовець санітар інструктор медичного пункту НОМЕР_2 піхотного батальйону солдат ОСОБА_4 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , з невідомих причин та не повернувся до розташування військової частини. Причинами та умовами самовільного залишення військової служби солдатом ОСОБА_4 є його низькі морально ділові якості, порушення військової присяги, чим вчинив дії, що мають ознаки кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст.407 КК України та наказано направити матеріали службового розслідування за належністю, для внесення відомостей про злочин та реєстрацію кримінального провадження ( т.2 а.п.138-139).

Даними інформації т.в.о. командира військової частини НОМЕР_3 від 04 липня 2023 року № 2004, відповідно до якої солдату ОСОБА_4 військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 , в період проходження військової служби відпустка не надавалась, рапорт на звільнення він не подавав ( т.2 а.п.163).

Заявою обвинуваченого ОСОБА_4 до ТУ ДБР у м.Миколаєві, у якій він повідомив про себе, як про військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , який у серпні 2022 року самовільно залишив військову частину (т.2 а.п.152).

Даними повідомлення керівника СіЗ ВКР СБ України ОУВ «Миколаїв до територіального управління Державного бюро розслідувань за реєстровим номером 17/7/1-5644 про встановлення обставин, які свідчать про вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення передбаченого ст.407 КК України, а саме самовільного залишення військовослужбовцем, в умовах воєнного стану, розташування тимчасової дислокації підрозділу ( т.2 а.п.123).

Даними довідки Гарнізонної військово лікарської комісії від 19 червня 2023 року № 5098, згідно якої обвинувачений ОСОБА_4 хоча і має захворювання, пов`язане з проходженням військової служби, однак є придатним до військової служби ( т.2 а.п.162).

Таким чином, суд доходить висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є доведеною та кваліфікує його дії в межах пред`явленого йому обвинувачення за ч.5 ст.407 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану.

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_4 , судом встановлено, що він одружений, має на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей, не працює, даних про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності матеріали кримінального провадження не містять, в силу вимог ст.89 КК України вважається раніше не судимою особою, є військовослужбовцем, який проходив військову службу під час загальної мобілізації, за місцем служби у військовій частині НОМЕР_1 характеризувався негативно, як недисциплінований та безвідповідальний військовослужбовець, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, за досудовою доповіддю Одеського районного відділу № 3 філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області, має середні ризики вчинення повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства, у тому числі окремих осіб (т.1 а.п.217-220, т.2 а.п.35-37,211-229).

Обставинами пом`якшуючими покарання обвинуваченому ОСОБА_4 є щире каяття, та вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких сімейних обставин, що відповідає ч.1 ст.66 КК України. Обставин обтяжуючих покарання обвинуваченому судом встановлено не було.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. При призначенні покарання судом повинні враховуватись тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, що відповідно до ч.5 ст.12 КК України відноситься до тяжкого злочину, особу обвинуваченого, наявність обставин пом`якшуючих покарання, відсутність обтяжуючих обставин, та доходить висновку про призначення обвинуваченому покарання в межах санкції ч.5 ст.407 КК України.

Разом з тим, у відповідності до ч. 1 ст. 69 КК України (в редакції на час вчинення злочину) за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Зважаючи на наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття обвинуваченого та вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких сімейних обставин, відсутність обставин, що обтяжують покарання, особу обвинуваченого ОСОБА_4 який виключно позитивно характеризується за місцем проживання, не є суспільно небезпечною особою, вважається таким, що раніше не притягався до кримінальної відповідальності, обставини вчинення кримінального правопорушення, відсутність негативних наслідків вчиненого злочину, суд доходить висновку, що ці обставини та дані у своїй сукупності та співвідношенні істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення та свідчать, що призначення йому покарання за ч. 5 ст. 407 КК України навіть у мінімальному розмірі, встановленому в санкції вказаної частини статті, буде явно недоцільним і несправедливим, у зв`язку з чим доходить висновку, що обвинуваченому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі, однак із застосуванням положень ст. 69 КК України - нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією частини статті обвинувачення, а саме два роки позбавлення волі, оскільки саме таке покарання відповідатиме принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання та не є надто суворим чи м`яким.

Разом з тим, як встановлено ч. 1 ст. 62 КК України, покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні призначається військовослужбовцям строкової служби, військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом, особам офіцерського складу, які проходять кадрову військову службу, особам офіцерського складу, які проходять військову службу за призовом, військовослужбовцям, призваним на військову службу під час мобілізації, на особливий період, військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (крім військовослужбовців-жінок), на строк від шести місяців до двох років у випадках, передбачених цим Кодексом, а також якщо суд, враховуючи обставини справи та особу засудженого, вважатиме за можливе замінити позбавлення волі на строк не більше двох років триманням у дисциплінарному батальйоні на той самий строк.

Відтак, враховуючи обставини цього кримінального правопорушення, особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який не є суспільно небезпечним, є військовослужбовцем який проходив військову службу за призовом під час мобілізації та неодноразово висловлював бажання продовжити військову службу, суд вважає за можливе замінити призначене обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі триманням у дисциплінарному батальйоні на той самий строк.

Така міра покарання, на переконання суду, відповідатиме принципам призначення покарання, про які йшлося вище, та у даному конкретному випадку є достатньою та необхідною для виправлення і перевиховання ОСОБА_4 , попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим так і іншими особами, зокрема військовозобов`язаними та військовослужбовцями.

Речові докази та процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід до обвинуваченого не застосовувався.

Керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України і призначити йому покарання, із застосуванням ст.69 КК України, у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.62 КК України замінити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки на тримання у дисциплінарному батальйоні військовослужбовців на той самий строк 2 (два) роки.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з дня його затримання під час приведення вироку до виконання.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Березнегуватський районний суд Миколаївської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим у той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1