Справа № 344/8862/25
Провадження № 1-кс/344/3805/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання про продовження строку тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0000097, -

В С Т А Н О В И В:

Слідчий звернувся з вказаним клопотанням, яке погоджене з прокурором, в обґрунтування якого зазначив, що відділом розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи, СУ ГУНП в Івано-Франківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000097 від 23.01.2025 за підозрою ОСОБА_6 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 15 п.п. 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України.

Досудовим розслідування встановлено, що у січні 2025 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 звернувся до свого товариша ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_2 із проханням знайти особу, яка за грошову винагороду у сумі 2000 доларів США спричинить тяжкі тілесні ушкодження його дружині ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жительці АДРЕСА_3 .

Неприязні відносини ОСОБА_6 та ОСОБА_7 склалися у зв`язку із підозрами ОСОБА_6 про те, що його дружина зраджує йому та витратила усі грошві кошти зароблені ним під час проходження служби у Збройних силах України та виконанні бойових завдань на сході України.

ОСОБА_5 , за дорученням ОСОБА_6 , здійснював пошуки особи, із числа раніше судимих, яка зможе умисно спричинити тяжкі тілесні ушкодження його дружині ОСОБА_7 за грошову винагороду у сумі 2000 доларів США.

В подальшому, 19.01.2025 ОСОБА_5 зустрівся із знайомим ОСОБА_8 на Привокзальній площі в м. Івано-Франківську, та знаючи, що останній раніше судимий за вчинення насильницьких злочинів, запропонував йому спричинити тілесні ушкодження іншій людині за грошову винагороду в сумі 2000 доларів США.

ОСОБА_8 погодився на таку пропозицію, так як перебував у скрутному фінансовому становищі.

22 січня 2025 року в обідню пору доби, ОСОБА_8 зустрівся із ОСОБА_5 та ОСОБА_6 по вул. Тролейбусній в м. Івано-Франківську. Під час спілкування ОСОБА_6 вказав ОСОБА_8 , що потрібно виколоти очі та вбити його дружину ОСОБА_7 .

Також, ОСОБА_6 показував фото дружини у соцмережі «Фейсбук» та вказував на те, що вона наркозалежна та цю обставину можна використати для позбавлення життя людини.

За умовами узгодженого плану під час розмови між ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , останній, як виконавець повинен здійснити ОСОБА_7 ін`єкцію наркотичних засобів, спрямованої на заподіяння смерті особи.

Крім того, було обумовлено, що 28.01.2025 о 10 год ОСОБА_7 буде приймати участь у судовому розгляді справи про адміністративне правопорушення в Івано-Франківському міському суді за її заявою про вчинення домашнього насильства ОСОБА_6 , який також буде учасником процесу.

Після того, як ОСОБА_7 вийде із приміщення суду ОСОБА_5 вкаже ОСОБА_8 на особу, якій необхідно буде спричинити ін`єкцію наркотичних засобів, спрямованої на позбавлення життя.

27 січня 2025 року, відбулася чергова зустріч між ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , та ОСОБА_8 в м. Івано-Франківську на Привокзальній площі.

Під час вказаної зустрічі, ОСОБА_6 передав ОСОБА_5 , а той у свою чергу передав ОСОБА_8 грошові кошти, спрямовані для придбання засобів конспірації, одягу, мобільного телефону, знаряддя та інших засобів для вчинення кримінального правопорушення в сумі 3400 грн.

Також в ході розмови було уточнено час та місце, де має перебувати потерпіла, а також узгоджено, про те що ОСОБА_5 чітко вкаже на неї, після того як її побачить. Також повторно було обумовлено дії ОСОБА_8 , а саме введення ОСОБА_7 смертельної дози наркотичного засобу.

28 січня 2025 року, близько 9 год 00 хв ОСОБА_5 , забрав з обумовленого місця ОСОБА_8 , та перемістився на вул. Грюнвальдська, у м. Івано-Франківськ, де спільно із останнім розпочав очікував появи ОСОБА_7 .

ОСОБА_6 у свою чергу, знаходився у приміщенні Івано-Франківського міського суду, де відбувалося засідання та де він був учасником процесу спільно із ОСОБА_7 .

В подальшому за інформуванням ОСОБА_6 , ОСОБА_5 підтвердив ОСОБА_8 про те, що потерпіла вийшла з приміщення суду та вказав на ОСОБА_7 , надавши кінцеві настанови у деталях вчинення злочину.

Таким чином ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , вчинили усі дії спрямовані на вчинення замовлення умисного вбивства ОСОБА_7 групою осіб, та були переконаний у подальшій реалізації свого злочинного умислу.

Окрім того, 28 січня 2025 року у період часу з 16 год. 25 хв. по 19 год. 51 хв. в ході проведення обшуку домоволодіння за адресою АДРЕСА_4 у приміщенні гаражу, що перебуває у користуванні ОСОБА_5 , було виявлено та вилучено тканинний мішечок світлого кольору у якому знаходились предмети трубчастої форми світло-коричневого кольору, які за зовнішніми ознаками схожі на метальну вибухову речовину, а також полімерний пакет білого кольору в якому знаходились гранули циліндричної форми, світло-коричневого відтінку, які за зовнішніми ознаками схожі на артилерійський порох.

Вилучені предмети є вибуховою речовиною метальної дії нітроцелюлозним (бездимним) двохосновним порохом з дифеніламінм (стабілізатор нітроцелюлозих порохів) і є придатним до вибухового перетворення.

28 січня 2025 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Івано-Франківськ, зареєстрованого АДРЕСА_2 , тимчасово проживаючого за адресою АДРЕСА_4 українця, громадянина України, непрацюючого, затримано в порядку ст. 208 КПК України.

Того ж дня ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 п.п. 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, а 27.02.2025 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 15 п.п. 11, 12 ч. 2 ст. 115 та ч. 1 ст. 263 КК України, а саме в закінченому замаху на вчинення умисного вбивства на замовлення, за попередньою змовою групою осіб та у придбанні та зберіганні вибухових речовин і вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.

30 січня 2025 року Івано-Франківським міським судом відносно ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, до 28 березня 2025 року.

25 березня 2025 року Івано-Франківським міським судом продовжено строк досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні до 4-х місяців, а саме до 28 травня 2025 року.

Також, 25 березня 2025 року Івано-Франківським міським судом продовжено відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення розміру застави до 23 травня 2025 року включно.

Причетність ОСОБА_6 та ОСОБА_5 до вчинення інкримінованих їм кримінальних правопорушень підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколами допиту свідка ОСОБА_8 , протоколом допиту потерпілої ОСОБА_7 , протоколами проведення негласних слідчих (розшукових) дій, протоколами обшуків та іншими доказами, у їх сукупності.

28 травня 2025 року закінчується двох місячний строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, однак завершити досудове розслідування у вказаний строк неможливо, оскільки необхідно виконати ще ряд процесуальних та слідчих дій: отримати висновки амбулаторних судово-психіатричних експертиз підозрюваних ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , отримати матеріали аналізу роздруківок телефонних з`єднань операторів мобільного зв`язку України, долучити до матеріалів кримінального провадження матеріали виконаних доручень оперативним працівникам, щодо допитів осіб у якості свідків, згідно проведених оглядів мобільних телефонів підозрюваних, а також завершити розтаємнення матеріалів, які стали підставами для проведення негласних слідчих (розшукових) дій.

ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні особливо тяжких злочинів, максимальне покарання за вчинення одного із них довічне позбавлення волі.

На цей час підстав для зміни чи скасування запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою немає, раніше встановлені ризики не зменшились та продовжують існувати.

Зокрема відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України встановлено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшились, а саме підозрюваний може:

- п. 1 переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі від десяти то п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі та він усвідомлює про можливість призначення йому судом саме такого виду покарання в разі доведення його вини в суді;

- п. 2 знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки досудове розслідування триває та підозрюваний, з метою ухилення від кримінальної відповідальності може вчиняти такі дії;

- п. 3 - незаконно впливати на потерпілого та іншого підозрюваного у кримінальному провадженні, так як йому відомі їх анкетні дані та він може, шляхом погроз, змушувати їх змінити свої покази на неправдиві з метою уникнення від кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення;

- п. 4 - перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки ОСОБА_5 може не з`являтись на виклики до слідчого, прокурора чи суду;

У зв`язку з наведеним, застосування особистого зобов`язання, особистої поруки, застави чи домашнього арешту не зможе запобігти зазначеним ризикам та не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного, а тому наявні достатні підстави вважати, що тільки запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, спрямований на забезпечення посилення контролю за місцем перебування підозрюваного, забезпечить виконання ним процесуальних обов`язків, попередження та своєчасне припинення вчинення ним інших кримінальних правопорушень та переховування.

За таких обставин, враховуючи вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним особливо тяжких злочинів, відсутність достатньо міцних соціальних зв`язків, майновий стан, тяжкість покарання що йому загрожує, реальними залишаються ризики можливого переховування підозрюваного, здійснення тиску на свідків, потерпілого чи іншого підозрюваного, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, а також вчинення іншого кримінального правопорушення при звільненні з під варти, просить клопотання задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав, посилаючись на викладені в ньому обставини, просив клопотання задовольнити.

В судовому засіданні підозрюваний посилався на необґрунтованість підозри, просив врахувати стан його здоров"я та застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

В судовому засіданні захисник заперечив з приводу поданого клопотання, просив врахувати характеризуючи дані та застосувати щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Заслухавши прокурора, підозрюваного та його захисника, дослідивши матеріали клопотання, вважаю наступне.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

П.5 ч.2 ст. 183 КПК України визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

При постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування, щодо злочину, який спричинив загибель людини.

У відповідності до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ст. 197 КПК України строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання, а також те, що строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.

В той же час згідно з ст. 219 КПК України досудове розслідування повинно бути закінчено протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, а ч. 2 даної статті зазначає про можливість продовження строку досудового розслідування.

Ст. 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою.

28 січня 2025 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , затримано в порядку ст. 208 КПК України.

28 січня 2025 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 п.п. 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

27.02.2025 року ОСОБА_5 повідомлено про зміну підозри та про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 15 п.п. 11, 12 ч. 2 ст. 115 та ч. 1 ст. 263 КК України.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15 п.п. 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за вчинення якого відповідно до ч. 2 ст. 115 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі, з конфіскацією майна у випадку, передбаченому пунктом 6 частини другої цієї статті.

Кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 263 КК України у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 відноситься до категорії тяжких злочинів, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років.

30 січня 2025 року Івано-Франківським міським судом відносно ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, до 28 березня 2025 року.

25 березня 2025 року Івано-Франківським міським судом продовжено строк досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні до 4-х місяців, а саме до 28 травня 2025 року.

Також, 25 березня 2025 року Івано-Франківським міським судом продовжено відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення розміру застави до 23 травня 2025 року включно.

Так, відповідно до практики Європейського суду «розумна підозра» у вчиненні кримінального злочину», про яку йдеться у підпункті «с» п. 1 ст. 5 Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб будь-який захід, яким людина позбавляється волі, відповідав меті ст. 5, а саме захисту особи від свавілля.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 до вчинення інкримінованих злочинів підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколами допиту свідка ОСОБА_8 , протоколом допиту потерпілої ОСОБА_7 , протоколами проведення негласних слідчих (розшукових) дій, протоколами обшуків та іншими доказами, у їх сукупності.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його винуватості, дослідження та оцінка зібраних у справі доказів з точки зору їх належності та допустимості, потребують перевірки та оцінки у кримінальному провадженні під час судового розгляду по суті.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21 квітня 2011 року, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28 жовтня 1994 року та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення. При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, та за якою нормою кримінального кодексу ця особа підлягає відповідальності.

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, слідчий суддя враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Враховуючи те, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю матеріалів кримінального провадження, а слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на ті дані, які були надані стороною обвинувачення, наявні всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 п.п. 11, 12 ч. 2 ст. 115 та ч. 1 ст. 263 КК України.

В той же час 23 травня 2025 року закінчується строк дії застосованого щодо підозрюваного запобіжного заходу.

Відповідно до ст. 199 КПК України, розглядаючи клопотання про продовження строків тримання під вартою слідчий суддя повинен з`ясувати конкретні причини тривалого тримання особи під вартою, чи недопущеного безпідставного тривалого розслідування, інші обставини, що свідчать про невиправдано тривале тримання під вартою, чи не з`явилися причини, що дозволяють скасувати тримання під вартою та застосувати альтернативний запобіжний захід.

Однак стороною кримінального провадження з боку обвинувачення доведено наявність об`єктивних обставин, які в свою чергу перешкоджають завершенню досудового розслідування у даному кримінальному провадженні до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, у зв`язку з чим ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 21.05.2025 продовжено строк досудового розслідування кримінального провадження № 0000097 від 23.01.2025 року до 28.07.2025 року.

З точки зору ч. 2 ст. 177 КПК України, в якій визначено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, визначальними пунктами ст. 184 КПК України будуть п. 3,5,6,7 ч. 1 ст. 184 КПК України. Тобто, саме виклад обставин, які дають змогу обґрунтовано підозрювати особу у скоєнні злочину, та зробити висновок про наявність ризиків, обґрунтування неможливості запобігти ризикам при застосуванні більш м`яких запобіжних заходів та обґрунтування обов`язків.

Вважається, що застосування запобіжних заходів вже можливо при наявності ризиків. Ризик же в свою чергу це не визначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для досудового слідства подій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім цього, прокурором доведено наявність ризиків, які не зменшилися та які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може вчинити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

При вирішенні клопотання, слідчим суддею враховуються характеризуючі особу підозрюваного дані, його вік, стан здоров`я, раніше не судимий, тяжкість злочинів, які інкримінуються підозрюваному та міра покарання, яка йому загрожує у разі доведення вини, а також те, що один із злочинів у якому підозрюється ОСОБА_5 посягає на життя та здоров`я особи, які у відповідності до Конституції України є найвищими соціальними цінностями, і саме наведені вище обставини у їх сукупності, а також дані про особу підозрюваного підтверджують існування ризиків передбачених ст.177 КПК України та дають можливість зробити висновок, що виключно запобіжний захід у виді тримання під вартою може забезпечити уникненню цих ризиків та забезпечити процесуальну поведінку підозрюваного.

В той же час обставини, які зазначені стороною захисту, не можуть бути підставами для відмови в задоволенні даного клопотання та застосування менш суворого запобіжного заходу, оскільки такі не виключають наявність обґрунтованої підозри та встановлених в судовому засіданні ризиків, а запропонований запобіжний захід не забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного та не буде достатнім для запобігання зазначеним вище ризикам.

У рішенні "Марченко проти України" Європейського суду суд з прав людини повторює, що при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернатиних) запобіжних заходів.

Вирішуючи питання про можливість застосування альтернативних запобіжних заходів, слідчий суддя бере до уваги вищезазначену правову позицію Європейського суду з прав людини, а також керується ч.4 ст.183 КПК України, у відповідності до якої при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчий суддя має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування, щодо злочину, який спричинив загибель людини і приходить до висновку, що жоден із інших - альтернативних запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не може забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Отже, враховуючи вищенаведене, відсутність підстав для зміни чи скасування підозрюваному ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та те, що строк тримання останнього під вартою закінчується 23 травня 2025 року, вважаю, що клопотання слід задовольнити, продовжити строк тримання його під вартою на 60 днів в межах строку досудового розслідування - до 19.07.2025 року, включно без визначення розміру застави.

Керуючись ст.ст. 29, 55, 62, 63, 129 Конституції України, ст.ст. 176-178, 183, 193, 194, 196, 197, 199, 205, 219, 309, 376, 395 КПК України, -

У Х В А Л И В:

Клопотання задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до 19 липня 2025 року, включно.

Тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 здійснювати в Державній установі «Івано-Франківська установа виконання покарань (№ 12)».

Ухвала підлягає до негайного виконання після її оголошення.

Про прийнятерішення повідомити заінтересованих осіб.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора відділу Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Івано-Франківського Апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1