Справа № 461/3457/25
Провадження № 1-кп/461/460/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2025 року місто Львів

Галицький районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

особи стосовно якої вирішується

питання застосування заходів

медичного характеру ОСОБА_6 ,

законного представника ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

її законного представника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові клопотання дізнавача відділу дізнання Львівського районного управління поліції №1 ГУНП у Львівській області ОСОБА_9 про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000304 від 06.04.2025 за ознаками суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України та клопотання дізнавача відділу дізнання Львівського районного управління поліції №1 ГУНП у Львівській області ОСОБА_10 про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000308 від 07.04.2025 за ознаками суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, українця, громадянина України, з середньою освітою, без зареєстрованого місця проживання, який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, востаннє вироком Галицького районного суду міста Львова від 19.06.2020 за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до 1 року позбавлення волі, стосовно якого 05.05.2025 року Галицьким районним судом м. Львова ухвалено рішення про застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом,

встановив:

дізнавач відділу дізнання Львівського районного управління поліції №1 ГУНП у Львівській області ОСОБА_9 , за погодженням з прокурором Галицької окружної прокуратури міста Львова ОСОБА_3 , звернувся до суду з клопотанням про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні №0000304 від 06.04.2025 за ознаками суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 , будучи особою, що страждає хронічним психічним захворюванням, не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, 06 квітня 2025 року о 09.41 год., знаходячись за адресою: м. Львів, вул. Шпитальна, 2, наніс один удар лівою рукою в область потилиці та один удар кулаком правої руки в ділянку обличчя потерпілої ОСОБА_11 , від чого остання відчула сильний фізичний біль. Внаслідок вищевказаних дій ОСОБА_6 потерпілій ОСОБА_11 завдано сильного фізичного болю і не спричинено тілесних ушкоджень.

28.04.2025 відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 276, ч. 1 ст. 278 КПК України, ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України.

Дії ОСОБА_6 кваліфіковано як умисне завдання ударів, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень, тобто суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч. 1 ст. 126 КК України.

В ході дізнання, для з`ясування психічного стану підозрюваного ОСОБА_6 призначено судовопсихіатричну експертизу.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 654 від 28.04.2025 встановлено, що на даний час ОСОБА_6 страждає хронічним психічним захворюванням - параноїдною шизофренією. Не може усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період інкримінованих дій ОСОБА_6 також страждав хронічним психічним захворюванням - параноїдною шизофренією. Не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. За психічним станом ОСОБА_6 рекомендовано лікування у психіатричній установі із звичайним наглядом.

Після отримання висновку судово психіатричної експертизи винесено постанову про зміну порядку досудового розслідування на підставі п. 1 ч. 1 ст. 503 КПК України, оскільки особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності.

Таким чином, у кримінальному провадженні виконані усі необхідні слідчі дії та зібрані достатні докази, які вказують на те, що інкриміноване ОСОБА_6 суспільно-небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, вчинене саме ним, в той час, як ОСОБА_6 виявляв ознаки хронічного психічного захворювання - параноїдна шизофренія, не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Крім того, згідно затвердженого прокурором клопотання дізнавача відділу дізнання Львівського районного управління поліції №1 ГУНП у Львівській області ОСОБА_10 про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000308 від 07.04.2025 за ознаками суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 , будучи особою, яка страждає стійким хронічним психічним розладом, не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними 06 квітня 2025 року о 09 год. 41 хв., перебуваючи за адресою: м. Львів, вул. Під Дубом, 7б, на ґрунті раптово виниклого конфлікту із неповнолітньою ОСОБА_8 , наніс ОСОБА_8 один удар кулаком правої руки в ділянку обличчя. Внаслідок вказаних дій ОСОБА_6 , потерпілій ОСОБА_8 , спричинено тілесні ушкодження у виді крововиливу на слизовій оболонці верхньої губи справа, які відносяться до легкого ступеня тяжкості.

Дії ОСОБА_6 кваліфіковано як суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження.

02.05.2025, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 276, ч. 1 ст. 278 КПК України, ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 686 від 02.05.2025, на даний час ОСОБА_6 страждає хронічним психічним захворюванням - параноїдною шизофренією, не може усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період інкримінованих дій ОСОБА_6 також страждав хронічним психічним захворюванням - параноїдною шизофренією, не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. За психічним станом ОСОБА_6 рекомендовано лікування у психіатричній установі із звичайним наглядом.

Після отримання висновку судово психіатричної експертизи винесено постанову про зміну порядку досудового розслідування, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 503 КПК України, оскільки особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності.

Таким чином, у кримінальному провадженні виконані усі необхідні слідчі дії та зібрані достатні докази, які вказують на те, що інкриміноване ОСОБА_6 суспільно-небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, вчинене саме ним, в той час, як ОСОБА_6 виявляв ознаки хронічного психічного захворювання - параноїдна шизофренія, не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив їх задовольнити, вказавши, що, на його думку, є законні підстави застосування примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_6

ОСОБА_6 у судовому засіданні проти задоволення клопотання не заперечив.

Захисники ОСОБА_6 адвокати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , кожен окремо, висловили позицію, згідно якої вони не заперечують проти застосування примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_12 у кримінальних провадженнях в межах яких їм надано доручення на захист його інтересів.

Законний представник ОСОБА_6 у судовому засіданні клопотання підтримала.

Потерпіла ОСОБА_8 та її законний представник, кожен окремо, у судовому засіданні клопотання підтримали.

Потерпіла ОСОБА_11 подала до суду заяву про розгляд клопотання за її відсутності, згідно якого не заперечує проти задоволення клопотання.

Безпосередньо дослідивши докази подані під час судового розгляду, оцінивши їх у сукупності, з точки зору належності, допустимості, достатності та взаємозв`язку, провівши судовий розгляд, заслухавши та перевіривши доводи прокурора, особи відносно якої скеровано клопотання та інших учасників процесу, суд приходить до висновку, що клопотання про застосування щодо ОСОБА_6 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Наявність у діях ОСОБА_6 ознак інкримінованих суспільно-небезпечних діянь за кожним з наведених вище епізодів об`єктивно доводиться дослідженими та перевіреними в ході розгляду клопотання, наступними нижченаведеними доказами.

Протоколом огляду предмету від 11.04.2025 з долученими до нього фототаблицями та диском, який засвідчує огляд DVD-R диску на якому наявні відеозаписи, що фіксують події 06 квітня 2025 року за адресою: м. Львів, вул. Шпитальна, 2, під час яких ОСОБА_6 наніс один удар лівою рукою в область потилиці та один удар кулаком правої руки в ділянку обличчя потерпілої ОСОБА_11 .

Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 21.04.2025 року, згідно якого потерпіла ОСОБА_11 за наданими їй фотознімками впізнала ОСОБА_6 , як особу яка 06 квітня 2025 року за адресою: м. Львів, вул. Шпитальна, 2, нанесла їй один удар лівою рукою в область потилиці та один удар кулаком правої руки в ділянку обличчя.

Протоколом огляду предмету від 11.04.2025 з долученими до нього фототаблицями та диском, який засвідчує огляд DVD-R диску на якому наявні відеозаписи, що фіксують події 06 квітня 2025 року за адресою: м. Львів, вул. Під Дубом, 7б, під час яких ОСОБА_6 наніс потерпілій ОСОБА_8 один удар кулаком правої руки в ділянку обличчя.

ОСОБА_6 в судовому засіданні обставин інкримінованих йому суспільно-небезпечних діянь наведених у клопотання поданих на розгляд до суду не заперечив.

Виходячи з наведеного вище, суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_6 містять ознаки суспільно - небезпечних діянь наведених у клопотаннях.

Відповідно до ст. 503 КПК України, кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності.

Згідно ч. 2 ст. 19 КК України, не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Згідно ст. 92 КК України, примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

З висновку судово-психіатричного експерта № 654 від 28.04.2025 встановлено, що на даний час ОСОБА_6 страждає хронічним психічним захворюванням - параноїдною шизофренією. Не може усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період інкримінованих дій ОСОБА_6 також страждав хронічним психічним захворюванням - параноїдною шизофренією. Не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. За психічним станом ОСОБА_6 рекомендовано лікування у психіатричній установі із звичайним наглядом.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 686 від 02.05.2025 встановлено, що на даний час ОСОБА_6 , страждає хронічним психічним захворюванням - параноїдною шизофренією. Не може усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період інкримінованих дій ОСОБА_6 також страждав хронічним психічним захворюванням - параноїдною шизофренією. Не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. За психічним станом ОСОБА_6 рекомендовано лікування у психіатричній установі із звичайним наглядом.

Зазначені висновки не викликають у суду сумнівів щодо того, що особа страждає на психічну хворобу, яка зумовлює її неосудність і вказує на потребу у застосуванні щодо неї примусових заходів медичного характеру наведених у висновку.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу», примусові заходи медичного характеру застосовуються за рішенням суду у випадках та в порядку встановлених Кримінальним та Кримінальним процесуальним кодексами України, цим законом та іншими законами. За рішенням суду застосовуються примусові заходи медичного характеру.

Ухвалюючи рішення у справі, суд також враховує наступне.

Поняття неосудності включає в себе співвідношення медичного (біологічного) і юридичного (психологічного) критеріїв. Медичний критерій полягає у наявності у особи психічного захворювання, що істотно впливає на свідомість і волю людини (хронічне психічне захворювання, тимчасовий розлад психічної діяльності, недоумство, інший хворобливий стан психіки). Юридичний - у нездатності особи під час вчинення суспільно небезпечного діяння усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними. При цьому юридичний критерій виражається двома ознаками: 1) інтелектуальною - особа не може усвідомлювати фактичну сторону своїх дій (бездіяльності) та/або не здатна усвідомлювати їх суспільно небезпечний характер; 2) вольовою - особа не може керувати своїми діями (бездіяльністю) внаслідок руйнування психічною хворобою її вольової сфери.

Осудність є однією із загальних ознак суб`єкта злочину, юридичною підставою вини та кримінальної відповідальності. Виходячи з передбачених ст. 19 КК України критеріїв, відповідний стан особи характеризується здатністю усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними.

Неосудна особа позбавлена такої здатності унаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. Особа, що вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, не підлягає кримінальній відповідальності, а може бути піддана за рішенням суду примусовим заходам медичного характеру.

Виходячи з положень статей 23, 24 КК України, умисел є однією з форм вини, яка включає в себе інтелектуальну та вольову ознаки: усвідомлення характеру свого діяння, передбачення його наслідків та бажання чи свідоме допускання їх настання.

Усвідомлення означає розуміння не лише фактичних обставин вчиненого діяння, які стосуються об`єкта, предмета, об`єктивної сторони складу конкретного злочину, а і його негативного соціального значення у виді суспільної небезпеки. Передбачення є адекватним розумовим уявленням особи про неминучість чи можливість конкретних результатів своєї дії (бездіяльності). Бажання полягає у прагненні досягти чітко визначеної мети і спрямованості волі на її досягнення.

Таким чином, умисна форма вини передбачає правильне відображення у свідомості суб`єкта як фактичних, так і юридичних ознак злочину, обов`язковою передумовою чого є осудність.

Мотив злочину - це усвідомлене особою внутрішнє спонукання, яке викликає намір діяти певним чином. Мету становить конкретно сформульоване уявлення про бажаний наслідок свого діяння та спрямованість на його досягнення в обраний спосіб.

Вмотивованість та цілеспрямованість є ознаками усвідомленої вольової діяльності людини. Прояв таких ознак є неможливим у разі порушень психічних функцій, за яких особа нездатна усвідомлювати характер і значення своїх діянь та керувати ними.

Враховуючи, що стан неосудності пов`язаний з відсутністю у особи інтелектуальної та вольової ознак, з ним несумісні наявність у свідомості особи чітко сформованих мети й мотиву, як ознак суб`єктивної сторони злочину, тому встановлення будь-якої форми вини (умислу чи необережності) у діях неосудної особи об`єктивно є неможливим. Юридична оцінка суспільно небезпечному діянню в такому випадку повинна надаватись, виходячи з фактичних обставин скоєного та наслідків, що настали.

Із зазначеним вище у висновку експерта станом, що є юридичним критерієм неосудності, несумісні наявність у свідомості чітко сформованого умислу, у розумінні ст. 24 КК України, а також мети і мотиву, як ознак суб`єктивної сторони злочину.

Кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру гарантує захист прав, свобод та законних інтересів осіб з психічними розладами, тому розгляд таких проваджень має спеціальну процедуру, яка урегульована спеціальними нормами закону.

Зокрема, ст. 505 КПК передбачено, що обов`язковими обставинами, які підлягають доказуванню у такому кримінальному проваджені є: час, місце, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння та вчинення цього суспільно небезпечного діяння цією особою, при цьому враховуються й інші обставини (інформація про психічні розлади, поведінка, небезпечність особи, розмір завданої шкоди). Тобто, предмет доказування у кримінальному проваджені щодо застосування примусових заходів медичного характеру має низку особливостей, де не ставиться питання про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, а йдеться про вчинення певною особою суспільно небезпечного діяння, а умисел, мета і мотив є елементами суб`єктивної сторони саме злочину та встановлюються лише щодо осудної особи.

За змістом статті 93 КК України, примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння, які вчинили у стані обмеженої осудності злочини, які вчинили злочин у стані осудності, але захворіли на психічну хворобу до постановлення вироку або під час відбування покарання.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 94 КК України, залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати, зокрема, примусовий захід медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом

Госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги і лікування у примусовому порядку. (ч.3 ст.94 КПК України).

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 03.06.2005 року № 7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів - психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має інший психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів, а примусове лікування щодо осіб, які вчинили злочини та страждають на хворобу, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб (ст. 96 КК ) - висновку судово-медичної експертизи.

Крім того, суд також враховує, що невжиття відносно ОСОБА_6 примусових заходів медичного характеру може зумовити заподіяння неминучої шкоди безпосередньо йому або іншим особам.

Відповідно до ст. 513 КПК України, визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

З врахуванням викладеного, суд вважає за доцільне застосувати до ОСОБА_6 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Виходячи з положень п. 15 Пленуму Верховного Суду України, які викладені у Постанові № 7 від 03 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», суд не визначає лікувальну установу, у якій до особи будуть застосовані примусові заходи медичного характеру та не визначає строку, на який ці заходи призначені.

Запобіжний захід у даній справі не обирався.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст.ст. 100, 512, 513, 516 КПК України,

постановив:

Клопотання задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Речові докази, після набрання ухвалою законної сили:

-два DVD-R диски на яких містяться відеозаписи залишити у матеріалах судового провадження.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня її проголошення, а особою стосовно якої вирішено питання застосування заходів медичного характеру протягом тридцяти днів з дня отримання повного тексту ухвали.

Головуючий суддя ОСОБА_1