Справа № 466/8934/24
Провадження № 1-кп/466/386/25
У Х В А Л А

25 серпня 2025 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

секретаря судових засідань ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

потерплої ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, яке внесене до ЄРДР №0000904 від 26.06.2024 року про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України,-

в с т а н о в и в:

в провадженні Шевченківського районного суду м. Львова знаходяться матеріали кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України.

На адресу суду за підписом обвинуваченого, захисника та потерпілої надійшла заява про затвердження угоди про примирення.

Обвинувачений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_4 в судовому засіданні заяву підтримали та просили затвердити угоду про примирення, вказавши, що обвинувачений беззастережно визнає вину у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, щиро розкаюється, відшкодував завдані потерпілій збитки, раніше не судимий та погоджується на призначення покарання відповідно до умов угоди.

Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні підтвердила добровільність укладення угоди з обвинуваченим та пояснила, що завдана їй шкода відшкодована в повному обсязі, будь-яких претензій до обвинуваченого вона не має, просила суд затвердити угоду про примирення.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечив щодо затвердження угоди, зокрема зазначив про те, що узгоджене сторонами покарання не відповідає санкції ч.1 ст. 286-1 КК України, є занадто м`яким, крім цього таке покарання не відповідає інтересам держави, в укладеній угоді не наведені причини можливого застосування судом ст. 69 КК України при призначенні покарання більш м`якого ніж передбачено санкцією ч.1 ст. 286-1 КК України.

Заслухавши думку прокурора, потерпілої та сторони захисту, перевіривши матеріали кримінального провадження та всі обставини укладення угоди про примирення, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 5 ст. 469 КПК України укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Розглядаючи питання про можливість затвердження угоди про примирення, судом встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується у порушенні правил безпеки дорожнього руху будучи особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесні ушкодження, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286-1 КК України, є нетяжким злочином, що свідчить про можливість укладення угоди про примирення у кримінальних провадженнях такої категорії. Водночас, зазначений злочин передбачений розділом ХI КК України «Злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту» та має двооб`єктний склад, а саме: безпосереднім об`єктом даного кримінального правопорушення є безпека руху й експлуатації автомобільного та деяких інших видів транспорту, перелік яких наведений у примітці до ст. 286 КК України, а також його обов`язковим об`єктом виступає життя і здоров`я особи.

В угоді про примирення сторони погодились на призначення ОСОБА_6 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху», прийнятим ВР України 16.02.2021 року з метою більш жорстокого дотримання учасниками дорожнього руху Правил дорожнього руху, КК України доповнено ст. 286-1, санкція якої передбачає більш суворе покарання, ніж санкція ст. 286 КК України, а саме позбавлення волі на строк до трьох років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від трьох до п`яти років.

Таким чином, законодавцем виокремлено в окремий склад кримінального правопорушення порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку з його підвищеною суспільною небезпечністю порівняно з кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 1 ст. 286 КК України. Для задоволення інтересу суспільства (публічного інтересу), який полягає у суворому покаранні осіб, які керують транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 474 КПК України суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону; умови угоди не відповідають інтересам суспільства; умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; очевидна неможливість, виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

Крім того, відповідно до статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації таке покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Під час вибору заходу примусу мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Призначаючи покарання у кримінальному провадженні, залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності, суд вправі призначити такий вид і розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання в цілому.

Зі змісту зазначених вище положень вбачається, що домовленості сторін угоди при узгодженні покарання не мають виходити за межі загальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність.

Санкція ч. 1 ст. 286-1 КК України, передбачає міру покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від трьох до п`яти років.

Як вже зазначалося вище, сторони угоди узгодили основне покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу.

Однією з обов`язкових умов для застосування до винної особи положень ст. 69 КК України є наявність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово звертав увагу, що під час застосування ст. 69 КК України слід встановити не лише наявність двох і більше пом`якшуючих покарання обставин, а й обґрунтувати, яким чином такі обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Приписи ст. 69 КК України про призначення винуватій особі більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, є спеціальними і застосовуються у виключних випадках.

Тобто, для застосування судом положень ст. 69 КК України повинні бути встановлені виключні обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості саме вчиненого кримінального правопорушення. У кожному випадку факт зниження ступеня тяжкості кримінального правопорушення повинен оцінюватися з урахуванням індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження.

Проте, в будь-якому разі встановлені обставини, що пом`якшують покарання, мають настільки істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винуватому навіть мінімального покарання в межах санкції статті було б явно недоцільним і несправедливим.

На думку суду наведені в угоді пом`якшуючі обставини, а саме відсутність судимостей, щире каяття, відсутність претензій з боку потерпілого та хронічні хвороби обвинуваченого (які не знайшли свого підтвердження під час вирішення питання про затвердження угоди) не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та перебувають в такому співвідношенні одна з одною, щоб можна було впевнено стверджувати про доцільність призначення обвинуваченому покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 1 ст. 286-1 КК України.

За вказаних обставин умови угоди суперечать вимогам Кримінального кодексу України, не відповідають інтересам суспільства, що є підставою для відмови в затвердженні угоди про примирення, відповідно до вимог п. 2 ч.7 ст.474 КПК України.

Відповідно до ст. 474 КПК України у разі відмови суду в затвердженні угоди, укладення якої ініційовано на стадії судового провадження, останнє продовжується у загальному порядку.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 474, 469 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

у затвердженні угоди про примирення від 22.08.2025 року, укладеної між обвинуваченим ОСОБА_6 , за участі захисника ОСОБА_4 , з однієї сторони та потерпілою ОСОБА_5 з другої в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР №0000904 від 26.06.2024 року про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України відмовити.

Ухвала остаточна та окремому оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1