Романівський районний суд Житомирської області
УХВАЛА
селище Романів 14 липня 2025 року
Стороною обвинувачення ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що 13 жовтня 2021 року близько 19 години 15 хвилин, водій ОСОБА_4 керував технічно справним автомобілем марки «RENAULT KANGOO» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить останньому.
Рухаючись вказаним транспортним засобом по вул.Житомирській в м.Чуднів Житомирського району Житомирської області, зі сторони вул.Героїв Майдану у напрямку м.Житомир, на прямій ділянці дороги, водій ОСОБА_4 в порушення вимог пунктів 1.5,1.7,2.3(б),2.3(д), 12.3 та 18.1 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету міністрів України №1306 від 10.10.2001 проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, створив загрозу безпеці дорожнього руху, яку він об`єктивно спроможний був виявити з робочого місця водія автомобіля. Так, у вищевказаний день та час, при наближенні до нерегульованого пішоходного переходу, розташованого поблизу будинку №2 вул,Житомирської, позначеного дорожньою розміткою 1.14.1, ігноруючи дорожній знак 5.38.1 «Пішоходний перехід», негайно не вжив заходів до зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, натомість продовжив рух прямо, внаслідок чого передньою частиною керованого ним автомобіля здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , який перетинав проїзну частину в межах нерегульованого пішоходного переходу зліва направо відносно напрямку руху транспортного засобу, з подальшим відкиданням тіла на дорожнє покриття.
Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової-лицевої травми саден на обличчі, струсу головного мозку, саден поперекової ділянки, перелому кісток тазу лівої сідничної кістки зі зміщенням кісткових уламків. Дані тілесні ушкодження у своїй сукупності відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень по критерію довготривалого розладу здоров`я.
Порушення водієм ОСОБА_4 вимог пунктів 1.5,1.7,2.3(б),2.3(д), 12.3 та 18.1, дорожнього знаку 5.38.1 «Пішоходний перехід», дорожньої розмітки 1.14.1 Правил дорожнього руху України знаходиться у прямому причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо транспортної пригоди та її наслідками.
Таким чином , ОСОБА_4 обвинувачується у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 КК України.
Під час судового розгляду даного кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 заявили клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження. Клопотання мотивовані тим, що з моменту скоєння інкримінованого йому кримінального правопорушення минуло понад три роки, останній не ухилявся від досудового розслідування або суду, нового кримінального правопорушення не вчинив.
Обвинуваченому роз`яснено наслідки звільнення від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України, зокрема, що таке звільнення відбувається не за реабілітуючими підставами. ОСОБА_4 проти звільнення його від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження щодо нього не заперечив.
Дослідивши матеріали кримінального провадження, з`ясувавши думку учасників судового провадження щодо закриття кримінального провадження, суд приходить до переконання про необхідність звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності, виходячи з наступного.
Відповідно до частини четвертої статті 286 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України), якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.
Пунктом 2 частини першої статті 49 КК України передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.
Відповідно до частини другої статті 44 КК України, звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюються виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.
На виконання вимог статті 285 КПК України, ОСОБА_4 роз`яснено суть обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави.
Кримінальне правопорушення, передбачене частиною першою статті 286 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , згідно із статтею 12 КК України є нетяжким злочином, за вчинення якого передбачене максимальне покарання у виді обмеження волі.
Окрім цього судом встановлено, що з 13 жовтня 2021 року, тобто з дня вчинення інкримінованого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, минуло понад три роки.
У статті 49 КК України визначено матеріально-правові підстави та умови для звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. Так, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили: минули зазначені у законі строки (ці строки диференційовані залежно від тяжкості вчиненого злочину); протягом цих строків особа не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого або особливо тяжкого злочину (перебіг давності не перерваний); особа не ухилялася від досудового слідства або суду (перебіг давності не зупинявся); законом не встановлено заборону щодо застосування давності до вчиненого особою злочину.
Відповідно до частини другої статті 49 КК України, перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.
Зупинення спливу строку давності у випадку ухилення особи від досудового слідства або суду є посткримінальною санкцією, заходом кримінально-правового характеру, покликаним забезпечувати здійснення кримінального переслідування і реалізацію кримінальної відповідальності.
Згідно з висновком, який міститься в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2015 року № 5-1кс15, під ухиленням від слідства або суду з погляду застосування статті 49 КК України слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо).
Для застосування положень частини другої статті 49 КК України у такому випадку обов`язково має бути підтверджено факт ухилення підозрюваного, обвинуваченого від слідства і суду, перевірено підстави оголошення у розшук і можливого ухилення останнього від досудового слідства і суду.
Отже, закон, який регулює питання звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності (статті 49 КК України), пов`язує зупинення строків давності лише з умисними діями особи, спрямованими на ухилення від слідства або суду.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 не ухилявся від досудового розслідування або суду (перебіг давності не зупинявся), з 13 жовтня 2021 року інших злочинів останній не вчиняв.
Згідно пункту 1 частини другої статті 284, частини третьої статті 288 КПК України, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Викладені обставини свідчать про наявність правових підстав для задоволення клопотань обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та про закриття кримінального провадження.
Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог статті 100 КПК України.
Вирішуючи питання щодо розподілу процесуальних витрат у кримінальному провадженні, суд зазначає наступне.
Прокурор під час розгляду вищезазначених клопотань просив суд стягнути процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні з обвинуваченого, обвинувачений та потерпілий погодилися з позицію прокурора, захисник заперечив і просив процесуальні витрати віднести на рахунок держави
Статтею 126 КПК України визначено, що розподіл процесуальних витрат може бути вирішено й ухвалою суду, то у випадку заявлення учасниками кримінального провадження клопотання про компенсацію процесуальних витрат суд, ухвалюючи остаточне рішення за результатами розгляду кримінального провадження (вирок або ухвалу), вирішує питання щодо розподілу процесуальних витрат, про що зазначено у правових позиціях, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.06.2020 року у справі 598/1781/17.
Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті. Очевидно, що, звільняючи особу від кримінальної відповідальності, суд або суддя має вирішити питання про скасування чи зміну запобіжного заходу, речові докази, розподіл процесуальних витрат тощо. Таким чином, Велика Палата Верховного Суду вважає, що це питання може бути вирішене й ухвалою суду.
Водночас об`єднана палата Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду в постанові від 12.09.2022 (справа № 203/241/17) сформулювала висновок з цього питання, який зводиться до того, що в разі звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, у тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрите на цій підставі, а відносяться на рахунок держави, окрім витрат, пов`язаних, зокрема, із залученням експерта стороною захисту.
Беручи до уваги, що ОСОБА_4 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за частиною першою статті 286 КК України, на підставі статті 49 цього Кодексу у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження щодо нього - закриттю, а також те, що ініціатором проведення експертизи був орган досудового розслідування, суд відповідно до приписів статті 122, 124 КПК України вважає, що витрати на проведення експертизи в розмірі 5637,12 грн слід віднести на рахунок держави.
Заходи забезпечення цього кримінального провадження, після набрання ухвалою законної сили, підлягають скасуванню.
Керуючись статтями 44, 49 КК України, статтями 280, 281, 284-286, 369-372 КПК України, суд,-
Клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 та захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 про звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження - задовольнити.
Звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності, передбаченої частиною першою статті 286 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Арешт, накладений згідно ухвали слідчого судді Чуднівського районного суду Житомирської області від 18 жовтня 2021 року на автомобіль марки «RENAULT KANGOO» реєстраційний номер НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , виданого 03.09.2019 ТСЦ №184, після набрання ухвалою законної сили скасувати.
Речові докази після набрання ухвалою законної сили, а саме автомобіль марки «RENAULT KANGOO» реєстраційний номер НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , виданого 03.09.2019 ТСЦ №184, які передано на зберігання обвинуваченому ОСОБА_4 залишити обвинуваченому ОСОБА_4 .
Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, в сумі 5637 (п`ять тисяч шістсот тридцять сім) грн 12 коп віднести на рахунок держави.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвалу може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення через Романівський районний суд Житомирської області.

Суддя ОСОБА_1