Справа № 953/7517/23
н/п 1-кс/953/3684/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" травня 2025 р. м. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського районного суду м. Харкова клопотання старшого слідчого слідчого управління ГУ НП в Харківській області майора поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000924 від 10.08.2023 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, громадянина України, ФОП, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , має на на утриманні малолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зі слів раніше не судимого, відносно якого в провадженні Шевченківського районного суду м. Харкова перебуває обвинувальний акт за ч.3 ст. 185 КК України, який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185 КК України, та скаргу захисника ОСОБА_8 на незаконне затримання в порядку ст. 206 КПК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_9 ,

слідчого ОСОБА_3 ,

підозрюваної ОСОБА_5 ,

захисників підозрюваного ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИВ:

08 травня 2025 року до суду надійшло клопотання слідчого управління ГУ НП в Харківській області майора поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000924 від 10.08.2023 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185 КК України,

08 травня 2025 рокудо суду надійшла скаргу захисника ОСОБА_8 на незаконне затримання в порядку ст. 206 КПК України, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вимоги скарги обґрунтовані тим, що відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину ОСОБА_11 був фактично затриманий 07 травня 2025 року о 15:44 на підставі пункту 6 частини першої статті 615 КПК України, однак будь-яких обґрунтованих обставин вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності підозрюваної особи орган досудового слідства не надає, а також він не мав статусу підозрюваного у даному кримінальному провадженні на час затримання. Вважає, що таке затримання незаконне, а отже він підлягає негайному звільненню.

Клопотання сторони обвинувачення обґрунтовано тим, що відділом розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУ НП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000924 від 10.08.2023 за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 вчинив злочин проти власності під час воєнного стану - особливого правового режиму, що запроваджено в Україні з 24 лютого 2022 року та продовжено відповідними Указами президента України до теперішнього часу, так, ОСОБА_5 та ОСОБА_11 у невстановлений в ході досудового розслідування час та у невстановленому в ході досудового розслідування місці, але не пізніше 06.12.2024 року підшукали заможних громадян України, а саме ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та його співмешканку ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_5 , які разом проживають у квартирі АДРЕСА_2 .

Після чого у грудні 2024 року, більш точну дату та час в ході досудового розслідування встановити не довелося можливим, ОСОБА_5 вступив у злочинну змову з ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , та іншими невстановленими досудовим розслідуванням особами, направлену на таємне викрадення майна ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , шляхом проникнення у житло останніх, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 .

Для здійснення своїх злочинних намірів ОСОБА_5 , в групі з ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , та іншими невстановленими в ході досудового розслідування особами, за попередньою змовою між собою, з корисливих мотивів, розробили злочинний план, направлений на крадіжку майна з квартири потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 використовуючи заздалегідь підготовлений транспортний засіб автомобіль марки «HYUNDAI», модель «ACCENT», VIN: НОМЕР_1 (з державним номерним знаком НОМЕР_2 , який не зареєстрований за даним транспортним засобом) належний ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

06.12.2024 на вищевказаному автомобілі ОСОБА_5 в групі з ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , та іншими невстановленими в ході досудового розслідування особами відстежували пересування ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , та впевнившись, що останні відсутні за місцем свого мешкання, за адресою: АДРЕСА_3 , об 14:31 годині прибули до місця мешкання потерпілих розділивши між собою обов`язки де ОСОБА_5 разом з ОСОБА_11 з метою спостерігання за навколишньою обстановкою залишились у автомобілі. В цей час коли ОСОБА_14 разом з ОСОБА_15 , спорядившись заздалегідь підготовленими засобами зв`язку (раціями) та різноманітним приладдям (магнітними ключами, відмичками, декодерами, скороходами, прочеси, копери та інший інструмент для відчинення замків вхідних дверей) маючи певний кримінальний досвід у відкритті сувальдних та циліндрових механізмів замків з використанням відмичок вчиняли крадіжку з квартири АДРЕСА_2 .

В той час коли, ОСОБА_14 разом з ОСОБА_15 проникли до 4-го під`їзду будинку АДРЕСА_4 з метою проникнення та викрадення чужого майна ОСОБА_5 разом з ОСОБА_11 , спостерігали за навколишньою обстановкою біля будинку, особами які заходять та виходять з вищезазначеного під`їзду та автотранспорту який переміщувалися у дворі, координувавши та надававши поради за допомогою рацій ОСОБА_14 та ОСОБА_15 про зовнішні ознаки перебування мешканців квартир у житловому будинку (включене світло, відчиненні вікна, та інш.).

Після того, як ОСОБА_14 разом із ОСОБА_15 , проникнувши у квартиру АДРЕСА_5 звідки умисно, таємно викрали майно, що належить потерпілим ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , а саме: перстень виготовлений із срібла 925 проби, зі вставками із гранату та цирконію, загальною вагою 2.19 грам, придбані у 2018 році за ціною 931 грн., вартість яких згідно висновку судової товарознавчої експертизи № 12152 від 19.12.2024 ННЦ «Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бакаріуса» на момент вчинення кримінального правопорушення, а саме станом на 06.12.2024 становить 262,80 грн. (двісті шістдесят дві гривні 80 копійок); перстень виготовлений із золота 585 проби дизайн якого не визначений, загальною вагою 0,93 грам, придбаний у 2020 році за 2500 грн., вартість якого згідно висновку судової товарознавчої експертизи№ 12152 від 19.12.2024 ННЦ «Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бакаріуса» на момент вчинення кримінального правопорушення, а саме станом на 06.12.2024 становить 1860 грн. (одна тисяча вісімсот шістдесят гривень); браслет виготовлений із золота 585 проби дизайн якого не визначений, загальною вагою 3 грами, подарований ОСОБА_13 у 2015 році, вартість якого згідно висновку судової товарознавчої експертизи № 12152 від 19.12.2024 ННЦ «Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бакаріуса» на момент вчинення кримінального правопорушення, а саме станом на 06.12.2024 становить 6000 грн. (шість тисяч гривень); сережки виготовлені із золота 585 проби дизайн яких не визначений, загальною вагою 1,5 грами, подаровані ОСОБА_13 батьками у 2008 році, вартість яких згідно висновку судової товарознавчої експертизи № 12152 від 19.12.2024 ННЦ «Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бакаріуса» на момент вчинення кримінального правопорушення, а саме станом на 06.12.2024 становить на момент вчинення кримінального правопорушення, становить 3000 грн. (три тисячі гривень); грошові кошти в сумі 46,300 грн. (сорок шість тисяч триста гривень); грошові кошти в сумі 700 (сімсот) доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 06.12.2024 становить 41,5975 грн. за один долар США, на загальну суму 29 118,25 грн. (двадцять дев`ять тисяч сто вісімнадцять гривень 25 копійок); грошові кошти в сумі 350 (триста п`ятдесят) Євро, що відповідно до курсу НБУ станом на 06.12.2024 становить 43,8146 грн. за одно Євро, на загальну суму 15 335,11 грн. (п`ятнадцять тисяч триста тридцять п`ять гривень 11 копійок), завдавши збитків потерпілим на загальну суму 101 876,16 грн. (сто одна тисяча вісімсот сімдесят шість гривень 11 копійок).

В той час, ОСОБА_14 разом з ОСОБА_15 за допомогою рації зв`язались з ОСОБА_11 та ОСОБА_5 та отримавши від ОСОБА_11 інформацію про відсутність перешкод та упевнившись що за ними ніхто не спостерігає об 15 год 26 хв. вийшли з під`їзду та сіли до автомобіля марки «HYUNDAI», модель «ACCENT», VIN: НОМЕР_1 (з державним номерним знаком НОМЕР_2 , який не зареєстрований за даним транспортним засобом) де на них чекали ОСОБА_11 та ОСОБА_5 залишили місце вчинення злочину з викраденим майном, яким в подальшому розпорядились на власний розсуд.

Крім того, ОСОБА_5 в групі разом з ОСОБА_14 ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , та іншими невстановленими в ході досудового розслідування особами, відчуваючи безкарність за вчинену раніше квартирну крадіжку, вирішив продовжити свою протиправну діяльність, спрямовану на скоєння злочинів проти власності шляхом проникнення до квартир громадян та заволодінням майном у період воєнного стану.

Так, 08.12.2024 року, ОСОБА_5 та іншими невстановленими в ході досудового розслідування особами, будучи впевненим, що ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та її члени родини, є заможними особами, 08.12.2024 року, більш точний час в ході досудового розслідування встановити не довелося можливим, в злочинній змові з ОСОБА_15 , ОСОБА_14 ОСОБА_11 , та невстановленими досудовим розслідуванням особами, направлену на таємне викрадення майна ОСОБА_18 , шляхом проникнення у житло останньої, розташованого за адресою: АДРЕСА_6 .

Для здійснення своїх злочинних намірів ОСОБА_5 , в групі з ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , та іншими невстановленими в ході досудового розслідування особами, за попередньою змовою між собою, з корисливих мотивів, розробили злочинний план, направлений на крадіжку майна з квартири потерпілої ОСОБА_18 використовуючи заздалегідь підготовлений транспортний засіб автомобіль марки «HYUNDAI», модель «ACCENT», VIN: НОМЕР_1 (з державним номерним знаком НОМЕР_3 , який не зареєстрований за даним транспортним засобом) належний ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

08.12.2024 на вищевказаному автомобілі ОСОБА_5 в групі з ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , та іншими невстановленими в ході досудового розслідування особами відстежували пересування ОСОБА_17 , та впевнившись, що остання відсутня за місцем свого мешкання, за адресою: АДРЕСА_6 , об 17 год. 03 хв. прибули до місця мешкання потерпілої розділивши між собою обов`язки де ОСОБА_5 разом з ОСОБА_11 з метою спостерігання за навколишньою обстановкою залишились у автомобілі. В цей час коли ОСОБА_14 разом з ОСОБА_15 , спорядившись заздалегідь підготовленими засобами зв`язку (раціями) та різноманітним приладдям (магнітними ключами, відмичками, декодерами, скороходами, прочеси, копери та інший інструмент для відчинення замків вхідних дверей) маючи певний кримінальний досвід у відкритті сувальдних та циліндрових механізмів замків з використанням відмичок вчиняли крадіжку з квартири АДРЕСА_7 .

В той час коли, ОСОБА_14 разом з ОСОБА_15 проникли до 1-го під`їзду будинку АДРЕСА_8 з метою проникнення та викрадення чужого майна ОСОБА_5 разом з ОСОБА_11 , спостерігали за навколишньою обстановкою біля будинку, особами які заходять та виходять з вищезазначеного під`їзду та автотранспорту який переміщувалися у дворі, координувавши та надававши поради за допомогою рацій ОСОБА_14 та ОСОБА_15 про зовнішні ознаки перебування мешканців квартир у житловому будинку (включене світло, відчиненні вікна, та інш.).

Після того, як ОСОБА_14 разом із ОСОБА_15 , проникнувши у квартиру АДРЕСА_9 звідки умисно, таємно викрали майно, що належить потерпілій ОСОБА_18 , а саме: грошові кошти в сумі 5 100 (п`ять тисяч сто) гривень, завдавши збитків потерпілим на загальну суму 5 100 грн.

В той час, ОСОБА_14 разом з ОСОБА_15 за допомогою рації зв`язались з ОСОБА_11 та ОСОБА_5 та отримавши від ОСОБА_11 інформацію про відсутність перешкод та упевнившись що за ними ніхто не спостерігає об 18 год 23 хв. вийшли з під`їзду та сіли до автомобіля марки «HYUNDAI», модель «ACCENT», VIN: НОМЕР_1 (з державним номерним знаком НОМЕР_3 , який не зареєстрований за даним транспортним засобом) де на них чекали ОСОБА_11 та ОСОБА_5 залишили місце вчинення злочину з викраденим майном, яким в подальшому розпорядились на власний розсуд.

Крім того, ОСОБА_5 в групі разом з ОСОБА_14 ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , та іншими невстановленими в ході досудового розслідування особами, відчуваючи безкарність за вчинену раніше квартирну крадіжку, вирішив продовжити свою протиправну діяльність, спрямовану на скоєння злочинів проти власності шляхом проникнення до квартир громадян та заволодінням майном у період воєнного стану.

Так, 13.12.2024 року, ОСОБА_5 та іншими невстановленими в ході досудового розслідування особами, будучи впевненим, що ОСОБА_19 ІНФОРМАЦІЯ_8 та її члени родини, є заможними особами, 13.12.2024 року, більш точний час в ході досудового розслідування встановити не довелося можливим, в злочинній змові з ОСОБА_15 , ОСОБА_14 ОСОБА_11 , та невстановленими досудовим розслідуванням особами, направлену на таємне викрадення майна ОСОБА_19 , шляхом проникнення у житло останньої, розташованого за адресою: АДРЕСА_10 .

Для здійснення своїх злочинних намірів ОСОБА_5 , в групі з ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , та іншими невстановленими в ході досудового розслідування особами, за попередньою змовою між собою, з корисливих мотивів, розробили злочинний план, направлений на крадіжку майна з квартири потерпілої ОСОБА_19 використовуючи заздалегідь підготовлений транспортний засіб автомобіль марки «HYUNDAI», модель «ACCENT», VIN: НОМЕР_1 (з державним номерним знаком НОМЕР_4 , який не зареєстрований за даним транспортним засобом) належний ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

13.12.2024 на вищевказаному автомобілі ОСОБА_5 в групі з ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , та іншими невстановленими в ході досудового розслідування особами відстежували пересування ОСОБА_19 , та впевнившись, що остання відсутня за місцем свого мешкання, за адресою: АДРЕСА_10 , об 14 год. 37 хв. прибули до місця мешкання потерпілої розділивши між собою обов`язки де ОСОБА_5 разом з ОСОБА_11 з метою спостерігання за навколишньою обстановкою залишились у автомобілі. В цей час коли ОСОБА_14 разом з ОСОБА_15 , спорядившись заздалегідь підготовленими засобами зв`язку (раціями) та різноманітним приладдям (магнітними ключами, відмичками, декодерами, скороходами, прочеси, копери та інший інструмент для відчинення замків вхідних дверей) маючи певний кримінальний досвід у відкритті сувальдних та циліндрових механізмів замків з використанням відмичок вчиняли крадіжку з квартири АДРЕСА_11 .

В той час коли, ОСОБА_14 разом з ОСОБА_15 проникли до 2-го під`їзду будинку АДРЕСА_12 з метою проникнення та викрадення чужого майна ОСОБА_5 разом з ОСОБА_11 , спостерігали за навколишньою обстановкою біля будинку, особами які заходять та виходять з вищезазначеного під`їзду та автотранспорту який переміщувалися у дворі, координувавши та надававши поради за допомогою рацій ОСОБА_14 та ОСОБА_15 про зовнішні ознаки перебування мешканців квартир у житловому будинку (включене світло, відчиненні вікна, та інш.).

Після того, як ОСОБА_14 разом із ОСОБА_15 , проникнувши у квартиру АДРЕСА_13 звідки умисно, таємно викрали майно, що належить потерпілій ОСОБА_19 , а саме: каблучка виготовлена із золота 583 проби, каблучка весільна, без будь яких прикрас, середньої ширини, загальною вагою приблизна 2 грами, вартість якої згідно висновку судової товарознавчої експертизи № 1179 від 04.03.2025 ННЦ «Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бакаріуса» на момент вчинення кримінального правопорушення, а саме станом на 13.12.2024 становить 5 600 (п`ять тисяч шістсот) гривень; каблучка виготовлена із золота 375 проби, каблучка весільна, без будь яких прикрас, загальною вагою приблизно 2,5 грам, вартість якої згідно висновку судової товарознавчої експертизи № 1179 від 04.03.2025 ННЦ «Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бакаріуса» на момент вчинення кримінального правопорушення, а саме станом на 13.12.2024 становить 4 500(чотири тисячі п`ятсот) гривень; хрестик виготовлений із золота 583 проби дизайн якого та форму ОСОБА_19 не пам`ятає, загальною вагою 1 грам, придбався у 1986 році, вартість якого згідно висновку судової товарознавчої експертизи № 1179 від 04.03.2025 ННЦ «Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бакаріуса» на момент вчинення кримінального правопорушення, а саме станом на 13.12.2024 становить 2 800(дві тисячі вісімсот) гривень; кулон виготовлений із золота, 583 проби, у вигляді краплі з переплетеною серединою, вагою приблизно 1 грам, придбався у 1987 році, вартість якого згідно висновку судової товарознавчої експертизи № 1179 від 04.03.2025 ННЦ «Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бакаріуса» на момент вчинення кримінального правопорушення, а саме станом на 13.12.2024 становить 2 800(дві тисячі вісімсот) гривень; грошові кошти в сумі 20,000 грн. (двадцять тисяч гривень); грошові кошти в сумі 7,100 (сім тисяч сто ) доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 13.12.2024 становить 41,6588 грн. за один долар США, на загальну суму 295 771 (двісті дев`яносто п`ять сімсот сімдесят одна) гривня 80 копійок); грошові кошти в сумі 1 760 (одна тисяча сімсот шістдесят ) Євро, що відповідно до курсу НБУ станом на 13.12.2024 становить 43,7042 грн. за одно Євро, на загальну суму 76 919 (сімдесят шість тисяч дев`ятсот дев`ятнадцять) гривень 04 копійки; завдавши збитків потерпілим на загальну суму на 408 390,84 грн. (чотириста вісім тисяч триста дев`яносто) гривень 04 копійок.

В той час, ОСОБА_14 разом з ОСОБА_15 за допомогою рації зв`язались з ОСОБА_11 та ОСОБА_5 та отримавши від ОСОБА_11 інформацію про відсутність перешкод та упевнившись що за ними ніхто не спостерігає об 16 год 12 хв. вийшли з під`їзду та сіли до автомобіля марки «HYUNDAI», модель «ACCENT», VIN: НОМЕР_1 (з державним номерним знаком НОМЕР_4 , який не зареєстрований за даним транспортним засобом) де на них чекали ОСОБА_11 та ОСОБА_5 залишили місце вчинення злочину з викраденим майном, яким в подальшому розпорядились на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненого у великих розмірах, за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням у житло, в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

07 травня 2025 року о 15:44 год. ОСОБА_5 затримано у м. Харкові працівниками СУ ГУНП в Харківській області у порядку ст. 615 КПК України.

07 травня 2025 року о 21:23 год. ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, вручено письмове повідомлення про підозру.

Обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_5 підозри підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: заявами та допитами потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_20 , ОСОБА_17 ; протоколами огляду місця події за вищезазначеними адресами; проведеними судово-товарознавчими та трасо логічними експертизами; протоколами за результатами проведених негласних слідчо-розшукових дій стосовно ОСОБА_5 .

Відповідно до ст. 12 КК України ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років.

Беручи до уваги те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні умисного, корисного, тяжкого злочину, у органу досудового розслідування є підстави вважати що у підозрюваного можуть виникнути передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України спроби: переховуватись від органів досудового розслідування або суду, оскільки він підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, обставини злочину, в якому підозрюється свідчать про його схильність до скоєння протиправних дій. Законних джерел отримання заробітку він не має, у останнього відсутні стійкі міцні соціальні зв`язки, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності. Крім цього, підозрюваний усвідомлює незворотність настання покарання, та може, намагаючись уникнути кримінальної відповідальності за скоєне, покинути місце мешкання, у зв`язку з чим наявний ризик його ухилення від слідства та суду; незаконно впливати на представника потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, з метою змусити останніх відмовитись від раніше наданих показів щодо обставин вчиненого кримінального правопорушення, оскільки маючи процесуальний статус підозрюваного та залишаючись на свободі, останньому відомо місце мешкання свідків у вказаному кримінальному провадженні; вчинити інші кримінальні правопорушення. Наявність вказаних ризиків підтверджується даними про особу підозрюваного який законних джерел отримання заробітку не має, не працевлаштований, обставини кримінального правопорушення в якому він підозрюється свідчать про його схильність до вчинення злочинів, у зв`язку з чим, існують достатні підстави вважати, про його небажання вести законний спосіб життя. Враховуючи викладене, у органу досудового розслідування є обґрунтовані підстави вважати, що до підозрюваного ОСОБА_5 не може бути застосований більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

Фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_5 умисного тяжкого кримінального правопорушення, свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу підозрюваного, свідчать про наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України та спростовують можливість застосування до підозрюваного менш суворого запобіжного заходу з визначенням застави у розмірі 900 прожиткових мінімумів доходів громадян.

Прокурор у судовому засіданні підтримав зазначене клопотання у повному обсязі, заперечував щодо задоволення скарги на незаконне затримання в порядку ст. 206 КПК України оскільки рішення про затримання приймалось слідчим з урахуванням обставин затримання, повідомлення про підозру на час затримання було складено, але вручено після затримання.

Підозрюваний ОСОБА_5 у судовому засіданні причетність до інкримінованих кримінальних правопорушень визнав в повному обсязі, зазначив, що так сталось, шкодує про скоєне, не згоден з щодо обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою з визначенням застави в розмірі 900 прожиткових мінімумів, просив застосувати домашній арешт або зменшити розмір застави, яка буде помірною для нього та забезпечить виконання покладених обов`язків.

Сторона захисту у судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечували, зазначивши, що підозра не обґрунтована, докази про причетність підзахисного відсутні. Стороною обвинувачення не доведено наявність існування ризиків на які йде посилання в клопотанні, просили відмовити у задоволенні клопотання в повному обсязі оскільки стороною обвинувачення не доведено обґрунтованість підозри, наявності ризиків, а також не можливості застосування іншого запобіжного заходу який гарантуватиме виконання підозрюваним його процесуальних обов`язків, а у разі застосування запобіжного заходу застосувати нічний домашній арешт за місцем проживання або тримання під вартою з визначенням розміру застави передбаченої вимогами КПК, а саме 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, з урахуванням даних про особу та матеріального стану підозрюваного. Врахувати, що підзахисний має міцні соціальні зв`язки, одружений, має на утриманні двох дітей, місце проживання. Зауважили, що розмір застави, який просить застосувати сторона обвинувачення є непомірним, та необґрунтованим.

На задоволенні скарги на незаконне затримання в порядку ст. 206 КПК України наполягають.

Вислухавши думки учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали клопотання, керуючись принципом правової визначеності, відповідно до положень ст. 183, 331 КПК України, суд доходить наступного висновку.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити такі дії: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1 ст. 194 КПК України).

Відділом розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУ НП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000924 від 10.08.2023 за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

07 травня 2025 року о 15:44 год. ОСОБА_5 затримано у м. Харкові працівниками СУ ГУНП в Харківській області у порядку ст. 615 КПК України.

07 травня 2025 року о 21:23 год. ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, вручено письмове повідомлення про підозру.

Щодо наявності обґрунтованої підозри.

Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (частина 5 статті 9 КПК України).

У своїх рішеннях, зокрема, «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України», Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

«Обґрунтована підозра» існує тоді, коли факти, якими обґрунтовується затримання, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Тобто явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент учинення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Волох проти України»).

При цьому факти що підтверджують обґрунтовану підозру не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Стаття 277 КПК України визначає вимоги до змісту повідомлення про підозру як процесуального документа. Так, повідомлення про підозру, окрім інших відомостей, має містити зміст підозри.

Достатність належить до оціночної категорії, тому в кожному кримінальному провадженні за внутрішнім переконанням слідчий, детектив, прокурор вирішують питання про достатність рівня підозри, обґрунтування якої (тобто її зміст) лягає в основу процесуального документа. Повідомлення про підозру це суб`єктивне, засноване на відповідній структурі складу злочину, формулювання обвинувачення у формі певної тези, яка лише у процесі досудового розслідування в повному обсязі може перерости у твердження у вигляді обвинувального акта.

Уявлення про «обґрунтовану підозру» має ґрунтуватися поміж інших факторів, на двох ключових критеріях: суб`єктивному та об`єктивному.

Перший критерій означає, що підозра має бути добросовісною, тобто особа, яка виконала затримання та оголосила підозру, має щиро підозрювати особу у вчиненні кримінального правопорушення, другий що об`єктивно існують дані про скоєне кримінальне правопорушення і причетність особи до вчинення правопорушення. Такими даними можуть бути дії самого підозрюваного, наявні документи, речові докази, показання очевидців тощо.

З матеріалів, доданих до клопотання вбачається, що ОСОБА_5 07.05.2025 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Не вирішуючи питання про доведеність вини та остаточної кваліфікації його дій виходячи з наданих стороною обвинувачення документів, які перелічені вище у сукупності, слідчий суддя дійшов висновку про наявність обґрунтованої підозри, на час розгляду клопотання, щодо можливого вчинення ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України.

У світлі обставин цього кримінального провадження досліджених матеріалів достатньо для того, щоб у рамках судового контролю, який здійснюється слідчим суддею при розгляді питання про застосування запобіжного заходу, дійти висновку про наявність «обґрунтованої підозри».

В контексті заперечень сторони захисту, слідчий суддя наголошує, що при вирішенні питання щодо існування обґрунтованої підозри у розрізі наявності підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження чи продовження строку його дії, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначення вірогідності та достатності підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також того чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Висновок про обґрунтованість підозри не констатує винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину та відповідно не порушує принципу «презумпції невинуватості».

Посилання захисника на необґрунтованість підозри судом не приймаються до уваги, оскільки, як з`ясовано у судовому засіданні, маються об`єктивні дані про причетність до вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_5 .

Щодо наявності ризиків.

Частиною 5 ст. 9 КПК визначено, що кримінальне процесуальне законодавство застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Прецедентне право Європейської конвенції з прав людини сформулювало підстави, за наявності яких допускається безперервне тримання особи під вартою.

До цих підстав віднесені: наявність ризику, що підозрюваний не з`явиться до суду; вчинить дії, які перешкоджають правосуддю; скоїть інше кримінальне правопорушення; стане причиною громадських заворушень (Tiron v. Romania, § 37; Smirnova v. Russia, § 59; Piruzyan v. Armenia, § 94).

Ризик переховування обвинуваченого від суду, крім суворості покарання, має оцінюватись також з врахуванням низки інших релевантних факторів, які можуть або підтвердити цей ризик, або продемонструвати, що він наскільки незначний, що не виправдовує попереднє ув`язнення особи. (Panchenko v. Russia, § 106).

Вказаний ризик підлягає врахуванню у світлі таких чинників, як характер людини, його моральні принципи, місце мешкання, робота, сімейні зв`язки та будь-які інші зв`язки з країною, у якій ведеться її переслідування. (Becciev v. Moldova, § 58).

Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Clooth v. Belgium» серйозність звинувачень може примусити судові органи помістити обвинуваченого під варту з метою попередження спроб подальших правопорушень. Однак необхідно, щоб цей ризик був очевидним, а захід таким, що відповідає обставинам справи, зокрема, минулому та особі обвинуваченого.

Вказані підстави враховані у національному законодавстві.

Зокрема, згідно зі ст. 178 КПК України, суд при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу зобов`язаний врахувати ризики неправомірної процесуальної поведінки, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого правопорушення, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, наявність у нього родини та утриманців, його репутацію тощо.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки підозрюваного, суд відмічає, що ризиком не можна вважати прогнозовану подію, настання якої розглядається як цілком гарантоване.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, у цьому випадку підозрюваний, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати проведенню досудового слідства та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Таким чином, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Надаючи оцінку можливості ОСОБА_5 переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що підозрюваний з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Слідчий суддя вважає, що стороною обвинувачення у судовому засіданні доведений можливий ризик того, що підозрюваний ОСОБА_5 за необхідності зможе переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Крім того, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, санкція ч. 4 ст. 185 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років. Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Водночас, окрім врахування ступеня тяжкості кримінального правопорушення, яке інкриміноване ОСОБА_5 не залишається поза увагою слідчого судді те, що Указом Президента України № 64/2022 на території України з 24.02.2022 введено воєнний стан. Також вимоги ст. 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» та роз`яснення, надані Верховним Судом у листі від 03.03.2022 р. N 1/0/2-22 «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану», де у п. 8 зазначено, що як відповідний ризик суди мають ураховувати запровадження воєнного стану та збройну агресію в Україні.

Наведені вище обставини у сукупності дають підстави стверджувати, що підозрюваний у разі не обрання йому запобіжного заходу, який належним чином не забезпечить виконання покладених на нього обов`язків, зможе за необхідності переховуватися від органів досудового розслідування чи суду.

Співставлення негативних для підозрюваного наслідків переховування у виді його покарання у невизначеному майбутньому, тобто після його можливого затримання, із засудженням до покарання у разі доведення прокурором його винуватості у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим.

У свою чергу сторона захисту не змогла навести достатні аргументи того, щоб взагалі виключити такий ризик.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу (частина 4 статті 95 КПК України).

В свою чергу, частиною 11 ст. 615 КПК України визначено, що показання, отримані під час допиту свідка, потерпілого, у тому числі одночасного допиту двох чи більше вже допитаних осіб, у кримінальному провадженні, що здійснюється в умовах воєнного стану, можуть бути використані як докази в суді виключно у випадку, якщо хід і результати такого допиту фіксувалися за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації. Показання, отримані під час допиту підозрюваного, у тому числі одночасного допиту двох чи більше вже допитаних осіб, у кримінальному провадженні, що здійснюється в умовах воєнного стану, можуть бути використані як докази в суді виключно у випадку, якщо у такому допиті брав участь захисник, а хід і результати проведення допиту фіксувалися за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації.

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та дослідження їх судом.

Наведені обставини формують у слідчого судді переконання щодо наявності ризику впливу на учасників цього кримінального провадження.

Щодо ризику вчинити інше кримінальне правопорушення, суд враховує те, що, обставини кримінального правопорушення в якому він підозрюється свідчать про його схильність до вчинення злочинів, у зв`язку з чим, існують достатні підстави вважати, про завзятість його злочинних намірів.

Слідчий суддя звертає увагу, що через тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення, цей ризик повністю виключити неможливо.

За таких обставин, слідчий суддя дійшов висновку про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: 1) переховування від органів досудового розслідування та суду; 3) незаконного впливу на потерпілого та свідків, іншого підозрюваного у кримінальному провадженні; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчинені злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Враховуючи, що злочини, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_5 належать до категорії тяжких, у зв`язку з наявністю встановлених у судовому засіданні ризиків, слідчий суддя переконаний, що застосування більш м`яких запобіжних заходів таких, як особисте зобов`язання, особиста порука або ж домашній арешт не забезпечить можливості здійснення дієвого контролю за поведінкою підозрюваного та виконання ним процесуальних обов`язків.

Слідчий суддя вважає, що наявність у підозрюваного постійного місця проживання, наявність родини, дітей на утриманні, з урахуванням обставин кримінального правопорушення, не може бути достатнім стримуючим фактором, який міг би беззаперечно нівелювати або зменшити наявні ризики, оскільки наявні обставини не стали для нього тим стримуючим фактором від дій, які йому інкримінуються органом досудового розслідування.

При цьому слідчий суддя враховує, що вік та стан здоров`я підозрюваного не виключають можливості тримання його під вартою.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, доводи учасників, відомості про особу підозрюваного, суд дійшов висновку, що всі зазначені обставини в сукупності свідчать про те, що єдиним запобіжним заходом, адекватним особі підозрюваного, здатним забезпечити його належну поведінку та запобігти встановленим ризикам, є тримання під вартою.

Під час розгляду клопотання слідчим суддею вивчалась можливість застосування відносно ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків. Разом з тим, враховуючи наявність ризиків, а також оцінюючи сукупність обставин, а саме: наявність даних, які свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, які є тяжкими, за які передбачено законом покарання від 5 до 8 років позбавлення волі, застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим, а тому слідчий суддя застосовує відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

За таких обставин клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню.

Між тим, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Отже, задовольняючи клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд вважає за необхідне визначити підозрюваному розмір застави.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Пункт 2 ч. 5 ст. 182 КПК України визначає, що розмір застави щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину визначається від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У рішенні «Мангурас проти Іспанії» від 20.11.2010 Європейський суд з прав людини зазначив, що гарантії, передбачені п. 3 статті 5 Конвенції, покликані забезпечити не компенсацію втрат, а зокрема явку обвинуваченого на судове засідання. Таким чином, сума (застави) повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами які мають забезпечить його безпеку, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості) при якому перспектива втрати застави, у випадку відсутності на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою встановленню істини у кримінальному провадженні. При цьому має бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого.

Отже, розмір застави повинен, головним чином, визначатися виходячи з особи обвинуваченого, його майнового стану і його відносин з особами, які надають забезпечення, іншими словами, враховуючи той факт, чи буде втрата забезпечення чи дії проти поручителів у випадку неявки обвинуваченого в суд достатнім стримуючим фактором для обвинуваченого, щоб не здійснити втечу.

При цьому Європейський суд з прав людини також наголошує, що якщо на карту поставлене право на свободу, гарантоване статтею 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, влада повинна приділяти питанню встановлення відповідного розміру застави таку ж увагу, якби це стосувалося обґрунтування необхідності тримання особи під вартою.

Дослідивши матеріали клопотання щодо розміру застави, слідчий суддя з урахуванням майнового та соціального стану підозрюваного, який підозрюється у вчиненні умисних кримінальних правопорушень, доведених ризиків, приходить до висновку, що застава у межах, визначених п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, нездатна забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

На переконання слідчого судді, підозрюваному ОСОБА_5 слід визначити заставу у розмірі 130 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 393 640 (триста дев`яносто три тисячі шістсот сорок) гривень 00 коп. Ця сума є значною та, на думку слідчого судді, цілком здатною забезпечити виконання належної процесуальної поведінки з боку підозрюваного.

Окрім цього, суд вважає за необхідне відповідно до норм ч. 3 ст. 183 та ч. 5 ст. 194 КПК України у разі внесення застави покласти на підозрюваного такі обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора, чи суду за першою вимогою; не відлучатись із населеного пункту, де він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання та роботи; утриматись від спілкування зі свідками та підозрюваними у цьому провадженні; - здати на зберігання до відповідного органу державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; - утримуватись від спілкування зі свідками, понятими, експертами.

Щодо незаконного затримання ОСОБА_5 .

У судовому засіданні встановлено, що у провадженні слідчого відділу особливо тяжких злочинів СУ ГУ НП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000924 від 10.08.2023 за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Відповідно до частини першої статті 37 Закону України «Про національну поліцію», поліція уповноважена затримувати особу на підставах, у порядку та на строки, визначені Конституцією України, Кримінальним процесуальним кодексом України та Кодексом України про адміністративні правопорушення, а також іншими законами України.

Під час судового розгляду встановлено, що ОСОБА_5 був фактично затриманий 07 травня 2025 року о 15:44 год на підставі пункту 6 частини першої статті 615 КПК України.

Відповідно до статті 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожному заарештованому чи затриманому має бути невідкладно повідомлено про мотиви арешту чи затримання. Кожний затриманий має право у будь-який час оскаржити в суді своє затримання.

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до статей 42, 208 КПК України підозрюваний має права вимагати перевірки обґрунтованості його затримання.

Згідно з пунктом 4 статті 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожний, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, має право ініціювати провадження, в ході якого суд без зволікань встановлює законність затримання і приймає рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

Як вбачається із встановлених під час розгляду клопотання обставин справи, підозрюваного було затримано у м. Харкові в приміщенні кафе.

Відповідно до частини першої статті 208 КПК України уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, лише у випадках: 1) якщо цю особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення; 2) якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин; 3) якщо є обґрунтовані підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого корупційного злочину, віднесеного законом до підслідності Національного антикорупційного бюро України; 4) якщо є обґрунтовані підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні злочину, передбаченого статтями 255, 255-1, 255-2 Кримінального кодексу України.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 615 КПК України у разі введення воєнного стану та якщо наявні випадки для затримання особи без ухвали слідчого судді, суду, визначені статтею 208 цього Кодексу, або виникли обґрунтовані обставини, які дають підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні злочину, - уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду або постанови керівника органу прокуратури затримати таку особу.

Як вбачається з матеріалів клопотання повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого частиною четвертою статті 185 КК України вручено ОСОБА_5 07 травня 2025 року о 21:23 год, а фактично затримано 07 травня 2025 року о 15:44 год.

Обґрунтованих підстав затримувати ОСОБА_5 який не мав статусу підозрюваного у даному кримінальному провадженні у порядку передбаченому пункту 6 частини першої статті 615 КПК України прокурор в судовому засіданні не навів.

Посилання на те, що підозра була складена але не вручена слідчий суддя оцінює критично, оскільки на час затримання ОСОБА_5 не мав жодного процесуального статусу у цьому кримінальному провадженні, в тому числі статусу підозрюваного. Так само, прокурором не зазначено, які саме обставини вплинули на прийняття рішення слідчим, який перебував на місці затримання, здійснити затримання.

Відповідно до частини третьої статті 206 КПК України слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Наведені вище положення статті 206 КПК України мають на меті забезпечення процесуального механізму звільнення слідчим суддею будь-якої особи, яка позбавлена свободи за відсутності судового рішення, та застосовується саме в таких випадках.

Стаття 206 КПК надає слідчому судді специфічні повноваження щодо перевірки наявності підстав позбавлення особи свободи (зокрема наявності судового рішення та ін.) та звільнення такої особи, якщо за результатами такої перевірки відповідних підстав не буде встановлено, або забезпечення у найкоротший строк розгляду клопотання прокурора, слідчого про застосування запобіжного заходу.

Оскільки на час затримання ОСОБА_5 , він не був підозрюваний у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 185 КК України, а повідомлення про підозру йому було вручено після затримання щодо кримінального правопорушення, яке йому інкримінується, його затримання є незаконним, тому слідчий суддя дійшов висновку про звільнення його з під варти в залі суду.

Керуючись ст. ст. 176-178, 183, 193, 194, 197, 372, 376, 395 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу захисника ОСОБА_8 задовольнити.

Визнати незаконним затримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке відбулося 07 травня 2025 року на підставі протоколу затримання особи.

Звільнити підозрюваного ОСОБА_5 з-під варти в залі суду

Клопотання старшого слідчого слідчого управління ГУ НП в Харківській області майора поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000924 від 10.08.2023 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» на строк 60 (шістдесят) днів в межах строку досудового розслідування , тобто до 05 липня 2025 року, взявши його під варту в залі суду.

Строк тримання під вартою обчислювати з моменту фактичного затримання з 07 травня 2025 року до 05 липня 2025 року.

Встановити строк дії даної ухвали до 05 липня 2025 року включно.

Визначити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заставу в розмірі 130 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 393 640 (триста дев`яносто три тисячі шістсот сорок) гривень 00 коп, яка може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на наступний депозитний рахунок:

ТУ ДСА України у Харківській області (Отримувач коштів (одержувач): ТУ ДСА України у Харківській області; Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 26281249; Банк отримувача (одержувача): ДКСУ м. Київ; Код банку отримувача (МФО одержувача): 820172; Рахунок отримувача (Р/р): UA0006674; призначення платежу застава) до сплину терміну тримання під вартою.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, протягом строку дії ухвали.

У разі внесення застави покласти на підозрюваного ОСОБА_5 наступні обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора, чи суду за першою вимогою;

- не відлучатись із населеного пункту, де він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання та роботи;

- утриматись від спілкування зі свідками та підозрюваними у цьому провадженні;

- здати на зберігання до відповідного органу державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- утримуватись від спілкування зі свідками, понятими, експертами.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити на строк 2 місяці.

Роз`яснити підозрюваному, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розміру, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок коштів має бути наданий уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа місця ув`язнення має негайно здійснити розпорядження про звільнення ОСОБА_5 з-під варти та повідомити усно і письмово прокурора та Київський районний суд м. Харкова.

У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у виді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний ОСОБА_5 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

Копію ухвали надіслати учасникам судового провадження та керівнику Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» для виконання.

Зобов`язати старшого слідчого слідчого управління ГУ НП в Харківській області майора поліції ОСОБА_3 негайно повідомити близького родича підозрюваного ОСОБА_5 про тримання під вартою останнього.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а ОСОБА_5 в той же строк, але з моменту вручення копії ухвали суду.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1