Вирок

Іменем України

20.06.2025 року Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові кримінальне провадження №0001063 від 14.12.2023 року про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Городище Жидачівського району Львівської області, із середньою спеціальною освітою, неодруженого, не працюючого, раніше неодноразово судимого, востаннє вироком Сихівського районного суду м. Львова від 06.06.2025 року за ч.2 ст.309 КК України із застосуванням ст.71 КК України до покарання у виді 1 (одного) року 2 (двох) місяців позбавлення волі, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.4 ст.186 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , будучи раніше неодноразово судимий, в тому числі за вчинення корисливих кримінальних правопорушень проти власності, зокрема, 13.05.2021 року вироком Пустомитівського районного суду Львівської області за ч. 3 ст. 15 - ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді 5 (п`яти) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі, після чого був звільнений з місць виконання покарань по відбуттю строку покарання, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та знову вчинив корисливий злочин проти власності.

Так, ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 року № 2102- ІХ (із подальшими змінами), в Україні введено воєнний стан, 04.01.2024 року близько 13:00 год., перебуваючи у приміщенні магазину «Сільпо», що по вул. Наукова, 35А у м. Львові, реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливий мотив, з метою власного збагачення, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх негативні наслідки і бажаючи їх настання, таємно, повторно, усвідомлюючи, що за його діями ніхто не спостерігає, викрав із стелажа матеріальні цінності, що перебувають на балансі даного магазину, а саме: пляшку вірменського бренді «Аrаme», 5 p. 40%, місткістю 0,25 л., вартістю 80,59 грн. та пляшку вірменського бренді «Гюмри», 7 р., 40%, місткістю 0,7 л., вартістю 263,41 грн., які помістив під куртку, в яку був одягнутий, та у сумку-наплічник, яка знаходилася у нього на плечі, пройшовши через «вихід без покупок» без оплати даного товару, намагався покинути приміщення магазину, однак, злочинні дії ОСОБА_4 були помічені працівником даного магазину, який почав його наздоганяти та вимагати повернути викрадений товар, у свою чергу, не зважаючи на такі вимоги, ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що його незаконні дії викриті, почав втікати із викраденим майном, внаслідок чого такі протиправні дії ОСОБА_4 із таємного викрадення чужого майна (крадіжка) переросли у відкрите викрадення чужого майна (грабіж). В подальшому ОСОБА_4 вибіг із приміщення магазину «Сільпо», однак, свого злочинного умислу до кінця не довів з причин, що не залежали від його волі, оскільки був зупинений працівником вищевказаного магазину.

Таким чином, ОСОБА_4 скоїв закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, в умовах воєнного стану, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.15 ч.4 ст.186 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненому визнав частково, а саме не заперечив факт того, що скоїв крадіжку алкогольних напоїв з магазину «Сільпо» у м. Львові, однак, категорично заперечив вчинення дій, спрямованих на відкрите заволодіння майном потерпілої юридичної особи. Так, ОСОБА_4 пояснив, що в один із днів січня 2024 року, точної дати не пригадує, але приблизно в обідній час, він зайшов до магазину «Сільпо», який розташований у м. Львові по вул. Наукова, щоб подивитись, який товар наявний у цьому торговельному закладі. В подальшому ходив по різних відділах магазину і, коли дійшов до стелажів з алкоголем, взяв одну пляшку міцного алкогольного напою, виду якого точно не пам`ятає, але коричневого кольору, та сховав у куртку, в яку був одягнутий. Після цього зробив обхід ще одного кола по магазину, подумав, що однієї пляшки йому буде замало, адже він часто вживає алкоголь, та зі стелажу взяв ще одну пляшку, яку поклав в сумку, і з викраденим пішов на вихід з магазину. Був переконаний в тому, що його ніхто не бачить і ніхто за ним не спостерігає. Кошти на купівлю алкоголю він мав, але на касу для розрахунку не пішов, замість цього пішов повз каси в напрямку дверей, через які здійснюється вихід на вулицю. Він чув, що працівники магазину когось кличуть, але був переконаний, що зверталися не до нього. Водночас пришвидшився, щоб позбутися речових доказів і, коли вийшов з магазину на вулицю та почув оклик «тримайте його», викинув одну пляшку алкоголю на землю. Незабаром до нього підбіг охоронець магазину і, коли останній схопив його та вів до торговельного закладу, він перед входом до магазину викинув на землю ще одну пляшку, викрадену в магазині. Шкоду, заподіяну магазину, не відшкодував, тому що йому про це ніхто не казав. Наголосив, що наміру втікати він не мав, просто викрав товар, з яким мав намір піти додому, щоб його спожити, адже має тягу до алкоголю. Просив наведене врахувати та суворо його не карати.

Представник потерпілої юридичної особи ТОВ «Сільпо-Фуд» ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, водночас подав заяву про розгляд справи за його відсутності. З урахуванням поданої заяви, спільної думки сторін кримінального провадження про те, що неявка представника потерпілого, який цивільного позову в межах кримінального провадження не заявляв, не перешкоджає розгляду справи, суд відповідно до ст.325 КПК України ухвалив розгляд справи проводити за відсутності представника потерпілої юридичної особи, який в межах диспозитивності процесу скористався своїм правом на подання відповідної заяви про розгляд справи без його присутності.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні інкримінованого йому закінченого замаху на грабіж, його винуватість у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.4 ст.186 КК України, доведена належними, допустимими і достатніми доказами, безпосередньо дослідженими в судовому засіданні.

Так, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 надав показання про те, що він працює охоронцем в ТОВ «Сільпо-Фуд», а саме в магазині «Сільпо», який належить вказаній торговельній мережі, що розташований по вул. Наукова у м. Львові. В один із днів січня 2024 року, точної дати не пригадує, бо відтоді минуло багато часу, він перебував на зміні та близько 13.00 год. знаходився у залі торговельного закладу, виконуючи свої службові функції. Його увагу привернув чоловік, який був одягнутий в темні штани, чорну спортивну куртку та мав сумку через плече, останній поводився підозріло: помітно нервував, коли виходив з магазину, схилив голову та проходив не через каси, де здійснюється розрахунок за товар, а через вихід для покупців без товару. Однак, такий вихід теж обладнаний охоронною рамкою і, коли невідомий чоловік проходив через неї, вона спрацювала та засигналила. Він сказав даному чоловіку, якого впізнає як присутнього в залі суду ОСОБА_4 , зупинитися, однак, останній не відреагував на це, а навпаки прискорив хід, вдаючи, що не чує, і почав втікати. Він же наздоганяв його, за цей час щонайменше три рази кричав ОСОБА_4 про необхідність повернутись до магазину. Проте, ОСОБА_4 через центральні двері швидко потрапив на вулицю і мав намір залишити місце скоєння злочину. На вулиці він крикнув «тримайте його» і, коли ОСОБА_4 порівнявся із пересічним чоловіком віком близько тридцяти років, останній, почувши крик охоронця та йдучи назустріч ОСОБА_4 , руками відштовхнув його назад. Після цього свідок підбіг, схопив ОСОБА_4 за одяг, останній спочатку намагався вирватися, а коли зрозумів, що це йому не вдасться, дістав одну пляшку алкогольного напою з категорії коньячних та викинув на асфальт, а після зауважень про недопустимість таких дій і виклик поліції дістав ще одну пляшку і так само викинув її на землю. Обидві пляшки розбилися, при цьому, ОСОБА_4 сказав, що речові докази ним знищено, а отже, тепер йому за скоєне нічого не зроблять.

Судом у судовому засіданні безпосередньо досліджено письмові та відеодокази у справі, якими доводиться вина обвинуваченого, зокрема:

-протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 04.01.2024 року, згідно якого керуюча магазином «Сільпо» по вул. Наукова, 35 А у м. Львові ОСОБА_8 звернулася до ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області з повідомленням про те, що 04.01.2024 року у період часу з 12.50 год. до 13.00 год. невідома особа чоловічої статі з полиці магазину «Сільпо», шляхом вільного доступу викрала бренді «Arame» вірменський 5 зірок та бренді «Гюмри» вірменський 7 років, чим заподіяно матеріальну шкоду на суму 344 грн.;

-акт, довідку від 04.01.2024 року, якими зафіксовано потерпілою юридичною особою ТОВ «Сільпо-Фуд» викрадення 04.01.2024 року з магазину «Сільпо» по вул. Наукова, 35А у м. Львові 2 пляшок бренді загальною закупівельною вартістю 344,00грн., а також накладні на внутрішнє переміщення №№SAP S851005X70/328739/312262196; SAP S851005W13/327077/311950323 від 02.12.2023 року та 24.11.2023 року, згідно яких магазин «Сільпо-Фуд» по вул. Наукова, 35А у м. Львові отримав на реалізацію алкогольні напої, в тому числі вірменські бренді «Гюмри» та «Arame»;

-постанову слідчого ВРЗЗС СВ ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області ОСОБА_9 від 04.01.2024 року про визнання ТОВ «Сільпо-Фуд» потерпілим у кримінальному провадженні по факту намагання ОСОБА_4 04.01.2024 року відкрито протиправно заволодіти алкогольними напоями на суму 344 грн.;

-протокол затримання від 04.01.2024 року, відповідно до якого 04.01.2024 року ОСОБА_4 був затриманий слідчим СВ ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області ОСОБА_9 в порядку ст.208 КПК України як такий, що його застали під час вчинення замаху на злочин (відкритого заволодіння алкогольними напоями) по вул. Наукова, 35А у м. Львові;

-протокол огляду місця події від 04.01.2024 року, з якого вбачається, що об`єктом огляду була територія, прилегла до ТЦ «ВАМ», розташованого по вул. Наукова, 35А у м. Львові, в якому розміщується магазин «Сільпо». Огляд проводився слідчим в присутності понятих та в ході проведення вказаної слідчої дії встановлено, що на проїзній частині дороги (на розмітці пішохідного переходу), яка розташована навпроти входу до торгового центру, наявні фрагменти скла різної форми та розміру, зокрема 5х4 см., 1х0,5 см. тощо. Фрагменти скла лежать в хаотичному порядку, на деяких з них наявні частини етикетки золотистого та коричневого кольору із частковими залишками написів «YUMRI» 7, зображенням будівлі, 40%, 0,7 л., АСТ 181-99. На відстані близько 20 см. від краю тротуару до проїзної частини (навпроти входу у ТЦ) виявлено фрагмент паперу розміром 15х2 см. біло-оранжевого кольору, який промоклий та частково пошкоджений. З вигляду вказаний папір схожий на акцизну марку і містить надписи: марка акцизного продукту АІ ВП Україна, логотип виробника та штрих-код №; ADT 0901929, а також цифровий текст 07/22 13331 грн. Також біля вказаного аркушу паперу наявний фрагмент прозорої плівки з нерівними краями розміром 3х3х8 см., яка також пошкоджена. Біля плівки віднайдено деформований жовтого кольору корок, всередині якого наявний фрагмент скла. Поблизу квітника, який розташований праворуч від квітника, що наявний на пішохідному переході, виявлено фрагмент горловини пляшки (пошкоджений) довжиною 10 см., діаметром 2,5 см., з нерівними краями. На горловині пляшки наявна етикетка коричневого кольору з написом «компанія МАР» та акцизна марка з написами: марка акцизного податку, АІ ВП Україна, штрих-код , ADXZ 903182, 07/22 37327 грн. Виявлені фрагменти скла, акцизних марок вилучено слідчим з проїзної частини дороги навпроти магазину «Сільпо» та прилеглої до дороги ділянки. До протоколу огляду долучено фототаблицю, яка містить фотознімки, що підтверджують місце виявлення залишків розбитих пляшок з алкоголем та акцизних марок і наочно фіксують достовірних даних, викладених у протоколі огляду місця події;

-постанову слідчого СВ ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області ОСОБА_9 від 04.01.2025 року про зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису чи засобів фото-, кінозйомки, відеозапису, згідно якої вирішено здійснити зняття показань (відеозаписів) з приладів відеофіксації (відеокамер) та отримати відеозаписи події, яка мала місце близько 13.00 год. 04.01.2024 року у магазині «Сільпо» за адресою: м. Львів, вул. Наукова, 35А, а також зобов`язано посадових осіб, у власності яких знаходяться носії відеозаписів, надати такі відеозаписи;

-протокол зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису чи засобів фото-, кінозйомки, відеозапису, від 04.01.2024 року з доданим описом, відповідно до якого представником ТОВ «Сільпо-Фуд» ОСОБА_10 04.01.2024 року в магазині «Сільпо» по вул. Наукова, 35А у м. Львові надано слідчому СВ ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області ОСОБА_9 записи з камер відеонагляду за 04.01.2024 року;

-протокол огляду від 05.01.2024 року, згідно якого слідчим оглянуто відеозаписи з камер відеоспостереження магазину «Сільпо» за 04.01.2024 року та встановлено, що о 12.49 год. до торгового закладу зайшов невідомий чоловік, одягнутий у кепку чорного кольору, спортивні штани чорного кольору, кросівки чорного кольору та мав при собі сумку через плече чорного кольору. Дана невідома особа підійшла до торгових стелажів, з яких взяла дві пляшки спиртних напоїв, заховала їх та попрямувала до виходу, а в подальшому, не оплативши за товар, вийшла, а охоронець магазину наздоганяв чоловіка, який вийшов;

-відеозаписи з камер відеоспостереження магазину «Сільпо» за 04.01.2024 року, які є додатком до протоколу огляду від 04.01.2024 року та на яких чітко зафіксовано, як ОСОБА_4 бере із стелажа алкогольні напої, ховає їх, виходить із магазину повз каси, при виході з магазину прискорюється, вибігає на вулицю, де був затриманий, а в подальшому викидає пляшку, яка падає на асфальт і розбивається;

-постанову прокурора Франківської окружної прокуратури м. Львова ОСОБА_3 про уточнення даних від 27.05.2025 року, згідно якої усунуто технічну помилку в обвинувальному акті щодо зазначення року вчинення кримінального правопорушення і постановлено вважати правильним роком вчинення злочину не 2023 рік, а 2024 рік.

Оцінюючи здобуті у кримінальному провадженні та безпосередньо досліджені в судовому засіданні докази суд зазначає, що вищевикладені докази встановлюють факти, які мають значення для кримінального провадження, підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню в даному кримінальному провадженні та отримані у порядку, встановленому КПК України.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні від 21.10.2011 року у справі «Коробова проти України», відповідно до якої при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», який ґрунтується на достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновках.

Як встановлено судом, показання свідка ОСОБА_7 про обставини виявлення крадіжки товару ОСОБА_4 , обізнаність останнього про те, що він викритий, та його намагання втекти із товаром, яким він незаконно заволодів, є послідовними, несуперечливими, узгоджуються між собою та підтверджені іншими здобутими у справі доказами, зокрема оглянутими відеозаписами з камер відеоспостереження магазину «Сільпо», на яких достеменно зафіксовано обвинуваченого, який утримував викрадені алкогольні напої і, уникаючи переслідування охорони, намагався покинути місце скоєння злочину.

Суд не має підстав не довіряти показанням свідка ОСОБА_7 , адже свої пояснення останній давав, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за введення суду в оману, і при розгляді справи жодних сумнівів в достовірності його показань не виникало, враховуючи, що перепровірка таких відбулась шляхом безпосереднього дослідження відеозаписів з камер відеоспостереження магазину, на яких достеменно відображено момент вчинення злочину і, зокрема, дії обвинуваченого ОСОБА_4 та свідка ОСОБА_7 на місці події.

При цьому, суд не може вважати спроможною версію обвинуваченого про те, що він мав намір лише таємно викрасти алкогольні напої і не знав, що був помічений охороною, а, коли вже перебував на вулиці, і почув оклик «тримайте його», зупинився та одразу ж викинув викрадене. Як встановлено судом, такий опис подій суперечить дослідженим в ході судового розгляду відеоматеріалам, доданим до протоколу огляду від 05.01.2024 року, які чітко фіксують момент переростання крадіжки в грабіж. Так, відеофайл Камера11_4800.avi містить зображення моменту вчинення крадіжки ОСОБА_4 алкогольних напоїв зі стелажу магазину (часовий проміжок відтворення файлу 06:10-07:08). Аналогічно момент викрадення і ховання викраденого обвинуваченим зафіксовано на відеофайлі Камера7_4800.avi (часовий проміжок відтворення файлу 1:00-1:28). Надалі згідно досліджених відеозаписів з камер відеоспостереження магазину обвинувачений попрямував на вихід через прохід для відвідувачів без товару, який обладнаний протикрадіжною рамкою, що при проході через неї ОСОБА_4 спрацювала і подала червоний сигнал тривоги, світло якого відбилося навіть на кепці обвинуваченого, що свідчить про те, що для останнього було очевидним його викриття, після чого охоронець магазину починає наздоганяти обвинуваченого, а останній біжить до дверей (відеофайл Камера3_4900.avi, часовий проміжок відтворення файлу 08:54-09:03). Досягнувши вхідних розсувних дверей торгового центру, в якому розташований магазин «Сільпо», ОСОБА_4 , допомагаючи руками швидшому розсуванню дверного створу, вибігає на вулицю, а його в цей час переслідує охоронець, біжучи слідом. Надалі камери відеоспостереження зафіксували, що ОСОБА_4 біжить по пішохідному тротуару, за ним на вулицю вибігає охоронець та незабаром перехожий чоловік, який рухався назустріч траєкторії бігу ОСОБА_4 , штовхає його в протилежний до напрямку бігу бік та в цей момент обвинуваченого наздоганяє охоронець, який схопив ОСОБА_4 за одяг та, долаючи опір останнього, примусово повів його дорогою до магазину. Водночас в той момент, коли охоронець заводив ОСОБА_4 в будівлю торгового центру, обвинувачений, будучи вже в приміщенні будівлі, через відчинені двері викинув на вулицю пляшку з алкоголем (відеофайли Камера1_4900.avi (часовий проміжок відтворення файлу 09:03-09:33), Камера1_5900.avi (часовий проміжок відтворення файлу 01:35-01:57).

Таким чином, матеріали відеофіксації на місці події, а також протокол огляду місця події від 04.01.2024 року, згідно якого фрагменти розбитих пляшок з-під алкоголю виявлено на вулиці поблизу входу в торговий центр, повністю підтверджують показання свідка ОСОБА_7 , надані ним безпосередньо в суді, та водночас абсолютно спростовують версію обвинуваченого про вчинення ним крадіжки, а не замаху на грабіж.

Як вбачається з вищевказаних досліджених доказів, ОСОБА_4 , будучи переслідуваним охоронцем магазину, вибігав з приміщення торгового центру, при цьому, викрадені пляшки з алкогольними напоями утримував в себе. З ними обвинувачений ще деякий час пробіг по вулиці, допоки не був зупинений випадковим перехожим, а в подальшому затриманий працівником охорони магазину «Сільпо». При цьому, алкогольні напої обвинувачений викидав в той момент, коли охоронець вже заштовхував його в приміщення магазину.

З наведеного слідує, що дії ОСОБА_4 , які розпочалися як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), переросли в грабіж в той момент, коли після спрацювання охоронної рамки і наближення до обвинуваченого охоронця, ОСОБА_4 почав втікати, утримуючи викрадене при собі. Однак, враховуючи, що обвинувачений вжив всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, проте, кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від його волі в силу того, що під час втечі з викраденим майном він був затриманий, дії ОСОБА_4 підлягають кваліфікації власне як закінчений замах на грабіж за ч.2 ст.15 ч.4 ст.186 КК України. При цьому, кваліфікуючими ознаками скоєного злочину є вчинення такого в умовах воєнного стану та повторно, враховуючи, що на час його скоєння обвинувачений мав незняту та непогашену судимість за вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 13.05.2021 року, яким його було засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 - ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді 5 років 3 місяців позбавлення волі, яке він відбував реально та 22.02.2022 року був звільнений з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання.

На завершальній стадії з`ясування обставин справи і перевірки доказів судом обвинувачений ОСОБА_4 заявив клопотання про допит в якості свідка ОСОБА_11 , який проживає в одному з ним будинку у м. Львові і, на переконання обвинуваченого, може підтвердити його версію про вчинення крадіжки, а не замаху на грабіж, однак, в задоволенні цього клопотання судом було відмовлено, адже про наявність такого свідка обвинувачений не заявляв ні під час досудового розслідування, ні в ході відкриття стороні захисту матеріалів кримінального провадження, ні під час усього судового розгляду до цього. Згідно матеріалів кримінального провадження вказана обвинуваченим особа на досудовому слідстві не допитувалась, про те, що їй відомі будь-які обставини у кримінальному провадженні, або ж вона була очевидцем події злочину не було встановлено, більш того, сам же обвинувачений не міг чітко пояснити, які ж конкретно обставини даний свідок може підтвердити, та чому про нього раніше не заявлялося і стороні обвинувачення інформацію про свідка не надавалося, водночас визнав, що попередньо особисто спілкувався з цією особою про обставини кримінального провадження. З урахуванням наведеного суд не вбачав підстав для допиту як свідка особи, про яку ОСОБА_4 раніше ніколи не заявляв, і вказав про неї лише після дослідження доказів сторони обвинувачення, які повністю спростовують його версію подій. До уваги взято також те, що попереднє спілкування обвинуваченого із свідком про обставини справи вказує на те, що ця особа не може бути неупередженою, а при дослідженні відеодоказів, на яких зафіксовано подію злочину, обвинувачений не вказував на те, що названа ним особа була на місці події.

Вирішуючи питання призначення покарання обвинуваченому, суд враховує, що відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно із ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

З огляду на викладене при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, яке з урахуванням положень ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких, характер та ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, мету вчинення суспільно небезпечних дій, зокрема бажання заволодіти чужим майном для власного збагачення, вчинення замаху на злочин, тобто незакінченого злочину, який не було доведено до кінця внаслідок викриття винного і його затримання охоронцем магазину, відсутність обтяжуючих та пом`якшуючих покарання обставин, особу ОСОБА_4 , який раніше судимий, нейтрально характеризується ОСББ «Максимовича 4» за місцем проживання, на обліку в лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, згідно висновку судово-психіатричного експерта Львівської філії судових експертиз ДУ «Інститут судової психіатрії МОЗ України» №124 від 01.02.2024 року тяжким психічним розладом не страждає, виявляє психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності, стан вимушеного утримання, може усвідомлювати свої дії та керувати ними, у період інкримінованих дій також тяжким психічним захворюванням не страждав, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, не потребує застосування примусових заходів медичного характеру.

При цьому, суд не вбачає підстав вважати обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 щире каяття останнього, адже обвинувачений своєї вини в інкримінованому злочині не визнав, в судовому засідання надав показання про вчинення ним крадіжки, а не грабежу, хоча такі показання, як встановлено, повністю спростовуються дослідженими відеозаписами з місця події. Згідно правового висновку Верховного Суду, сформульованого у постанові від 15.11.2021 року у справі №199/6365/19, щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження. У даному ж випадку щире каяття як обставина, яка зазначена в обвинувальному акті, не може вважатися таким, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 , адже не знайшла свого підтвердження при розгляді справи, а навпаки, за вищенаведених обставин спростована поясненнями самого ж обвинуваченого, який достатнього рівня критики до скоєного ним не має.

Тому, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, характеру і ступеня його суспільної небезпеки, даних про особу обвинуваченого, який ніде не працює, раніше притягався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів проти приватної власності, нове кримінальне правопорушення вчинив, маючи не зняту і непогашену судимість за попереднім вироком, водночас після зміни у даному кримінальному провадженні, що є предметом розгляду, 13.09.2024 року запобіжного заходу із тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт 08.01.2025 року вчинив нове кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.309 КК України, за що обвинувачений засуджений вироком Сихівського районного суду м. Львова від 06.06.2025 року з призначенням покарання у виді позбавлення волі, що свідчить про наявність у ОСОБА_4 стійких установок на систематичне вчинення кримінальних правопорушень, небажання останнього стати на шлях виправлення, а тому, ОСОБА_4 слід призначити покарання у виді позбавлення волі. Водночас факт вчинення обвинуваченим незакінченого злочину дає підстави суду визначити таке покарання з урахуванням санкції ч.4 ст.186 КК України та положень ст.68 КК України щодо меж покарання за незакінчений злочин. Медичних протипоказань для відбування зазначеного виду покарання в обвинуваченого немає. Так, відповідно до інформації, викладеної в листі Філії ЦОЗ ДКВС України у Львівській області №219-ЛВ-25 від 23.05.2025 року, наданої на запит суду, ОСОБА_4 перебуває на диспансерному обліку з діагнозом «розлади адаптації», обманює, схильний до симуляції, отримує необхідне лікування амбулаторно. З наведеного слідує, що обвинувачений не перебуває в критичних станах, які б могли слугувати перешкодою для виконання щодо нього покарання у виді позбавлення волі.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд також приймає до уваги те, що останній вироком Сихівського районного суду м. Львова від 06.06.2025 року у справі №464/555/25 засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України із застосуванням ст.71 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 2 (два) місяці. З урахуванням того, що новий злочин, за який ОСОБА_4 засуджується у даному кримінальному провадженні, вчинено 04.01.2024 року, тобто до постановлення вироку Сихівського районного суду м. Львова від 06.06.2025 року, остаточне покарання обвинуваченому підлягає визначенню із застосуванням положень ч.4 ст.70 КК України.

Обвинуваченому ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні обирався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Останній з 04.01.2024 року, тобто з часу його фактичного затримання, та в подальшому згідно ухвал слідчого судді і суду про застосування і продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою перебував під вартою до 13.09.2024 року включно, тобто до часу зміни запобіжного заходу із тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, який виконувався до 13.11.2024 року. А тому, строк попереднього ув`язнення обвинуваченого підлягає зарахуванню у строк відбуття покарання згідно положень ч.5 ст.72 КК України. При цьому, згідно з ч.7 ст.72 КК України домашній арешт зараховується судом у строк покарання за правилами, передбаченими в частині першій цієї статті, виходячи з розрахунку, що три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

Цивільний позов у справі не заявлено.

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст.100 КПК України.

У справі відсутні підстави для застосування правових приписів ст.174 КПК України.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.368-371, 373, 374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 - ч.4 ст.186 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням ч. 3 ст. 68 КК України у виді 6 (шести) років 8 (восьми) місяців позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Сихівського районного суду м. Львова від 06.06.2025 року у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 2 (два) місяці, більш суворим, визначеним даним вироком, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 6 (шести) років 8 (восьми) місяців позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з часу приведення вироку до виконання.

Відповідно до ч.ч.5, 7 ст.72 КК України зарахувати в строк відбуття покарання період перебування ОСОБА_4 під вартою з 04.01.2024 року до 13.09.2024 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, а також період застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту з 14.09.2024 року до 13.11.2024 року включно із розрахунку, що три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

Зарахувати ОСОБА_4 у строк відбуття остаточного покарання частину відбутого покарання за вироком Сихівського районного суду м. Львова від 06.06.2025 року.

Речові докази: фрагменти скла, упаковані в дві картонні коробки та згідно квитанції №0011248 передані на зберігання до камери зберігання речових доказів ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області, - знищити.

Вирок може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Франківський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1