Справа 378/47/25 Головуючий в суді 1-ї інстанції - ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/3497/2025 Доповідач у суді 2-ї інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі -ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинувачених- ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційними скаргами обвинувачених на вирок Ставищенського районного суду Київської області від 14 січня 2025 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, освіта повна вища, працюючого інженером в ТОВ «ЕКОТЕХНІК УКРАЇНА», не одруженого, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді громадських робіт строком на 120 (сто двадцять) годин;

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, освіта повна вища, працюючого на посаді техніка з експлуатації мереж і споруд водопровідно-каналізаційного господарства дільниці водопостачання в Ставищенському ЖКП, інваліда 3 групи, одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину, раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді громадських робіт строком на 120 (сто двадцять) годин;

В С Т А Н О В И Л А:

Судом встановлено, що 21 листопада 2024 року, близько 16 години, знаходячись біля магазину «Продукти», розташованого по вул. Цимбала Сергія, 116 в селищі Ставище Білоцерківського району Київської області, під час конфлікту із ОСОБА_9 , діючи умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, передбачаючи протиправний характер своїх дій та бажаючи при цьому настання відповідних наслідків у вигляді тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільну небезпечність свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_7 наніс ОСОБА_9 шість ударів правою рукою в область обличчя та два удари головою в обличчя, а ОСОБА_8 - шість ударів правою рукою в область обличчя, спричинивши потерпілому тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин в скроневій ділянці голови зліва, синців та саден на обличчі, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій він просить вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного покарання та призначити йому покарання у виді 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вказує, що при призначенні покарання судом залишено поза увагою, що ОСОБА_8 повністю визнає свою вину та щиро розкаються у скоєному, є особою з 3 групою інвалідністю, має на утриманні неповнолітню дитину, офіційно працевлаштований, позитивно характеризується, на спеціальних обліках не перебуває. Також, зазначає, що залучення до громадських робіт особи з 3 групою інвалідності, який офіційно працевлаштований, має на утриманні дитину, буде перешкоджати у повному та своєчасному виконанні такого виду покарання.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного покарання та призначити йому покарання у виді 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Свої вимоги мотивує тим, що суд не врахував у повній мірі, дані про те, що ОСОБА_7 щиро розкаються у вчиненому, офіційно працевлаштований, має позитивні характеристики, на спеціальних обліках не перебуває.

Звертає увагу на те, що судом взагалі не обгрунтовано призначення покарання саме у виді громадських робіт строком на 120 годин.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинувачених, які підтримали апеляційні скарги, думку прокурора, яка заперечувала проти апеляційних вимог, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, із наступних підстав.

Згідно зі ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Фактичні обставини кримінального провадження, доведеність винуватості ОСОБА_8 , ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, а також правильність кваліфікації їх дій за ч. 1 ст. 125 КК України учасниками процесу не оспорюються, а тому, у відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК, апеляційним судом не переглядається.

Що стосується доводів апеляційних скарг про невідповідність призначеного ОСОБА_8 та ОСОБА_7 покарання тяжкості вчиненого та даним про особи обвинувачених, через суворість, то колегія суддів вважає, що вони є безпідставними, з огляду на таке.

Відповідно до змісту ст. 50 КК України, покарання за вироком суду, з-поміж інших завдань, має на меті не тільки кару, а повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.

Нормами статті 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» встановлено, що призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Наведених вимог закону суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченим дотримався в повному обсязі, а також навів переконливі мотиви на підтвердження прийнятого рішення.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд врахувавступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку, дані, які характеризують особу обвинуваченого, який раніше не судимий, працює, по місцю роботи характеризується позитивно на обліку у лікаря-нарколога та у лікаря-психіатра не перебуває. Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд визнавщире каяття. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом не встановлено.

На підставі вищенаведеного, суд першої інстанції визнав за необхідне призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 125 КК України межах санкції статті, у виді громадських робіт, бо саме така міра покарання є необхідною й достатньою для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання ОСОБА_8 місцевий суд надав оцінку тяжкості скоєного кримінального проступку, даним про особу ОСОБА_8 , який раніше не судимий, працює, є інвалідом 3 групи, одружений, на утриманні має неповнолітню дитину. Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд визнавщире каяття. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_8 судом не встановлено.

З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку про призначення ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 125 КК України в межах санкції статті, у виді громадський робіт.

Доводи апеляційних скарг обвинувачених про неврахування судом даних, які їх характеризують, спростовуються вироком суду.

На переконання колегії суддів, місцевим судом при призначенні покарання ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , з дотриманням вимог ст.ст. 50, 65 КК України, враховано тяжкість скоєного, дані про особу кожного обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують покарання, та призначено покарання, яке є необхідним для виправлення та перевиховання обвинувачених, а також домірне скоєному.

Підстав вважати призначене покарання явно несправедливим, через суворість апеляційний суд не вбачає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку колегією суддів не виявлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до переконання, що підстави для скасування вироку суду першої інстанції відсутні, а тому в задоволенні апеляційних скарг слід відмовити, а вирок суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинувачених залишити без задоволення, а вирок Ставищенського районного суду Київської області від 14 січня 2025 року щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , за ч. 1 ст. 125 КК України - без змін.

Ухвала суду може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: