Справа № 346/4234/24
Провадження № 11-кп/4808/308/25
Категорія ст. 537 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2025 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано Франківського апеляційного суду в складі :

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_8 та його захисника - адвоката ОСОБА_9 на ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 06 травня 2025 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про звільнення від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі, -

в с т а н о в и л а :

Вказаною ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про звільнення від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі по кримінальному провадженню, в якому вироком від 21 березня 2002 року Окружного суду округу Бекес (Угорщина) його визнано винуватим у вчиненні умисного вбивства, вчиненого групою осіб, через нанесення тілесних ушкоджень кільком особам з метою заволодіння чужим майном, як визначено у ст.166 секція (1) btk та кваліфіковано за секцією (2) підпункти а), b), f) статті 166 Кримінального кодексу Угорщини та призначено основне покарання у виді довічного позбавлення волі, з висланням з території Угорщини (у якості додаткового покарання), з можливістю умовного звільнення на поруки не раніше ніж через 20 років, зміненого постановою від 21.09.2003 року Вищого суду м. Сегед (Угорщина), зокрема дії ОСОБА_8 кваліфіковано як тяжкий злочин, а саме умисне вбивство декількох осіб групою осіб із надмірною жорстокістю стаття 166, секція 2, пункт d Btk Кримінального кодексу, які були визнані постановою Апеляційного суду Закарпатської області від 26 вересня 2007 року з урахуванням змін, внесених ухвалою Верховного Суду України від 20 грудня 2007 року..

Своє рішення суд мотивував тим, що ОСОБА_8 не довів своє виправлення, а у задоволенні клопотання засудженого про звільнення від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі слід відмовити.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_8 , вважає ухвалу суду першої інстанції про відмову у задоволенні його клопотання необґрунтованою та безпідставною.

Зазначає, що суддя місцевого суду в ході розгляду справи не надав йому можливість робити зауваження, звинувачував в ображанні суду, і у зв`язку із цим він змушений був в письмовій формі подавати клопотання, щоб довести свою правову позицію.

Після того, як суд дослідив усі матеріали справи, суддя не звернув уваги про наявність поданих ним клопотань, закінчивши розгляд справи і видалившись в нарадчу кімнату для винесення рішення.

Вказує, що він працює у виправній колонії кожний день, крім вихідних, а інколи і по суботах (по бажанню). А те, що адміністрація колонії надала документи, що він працював лише кілька місяців на рік не відповідає дійсності. Також він подавав до місцевого суду клопотання де просив викликати свідків, які б підтвердили що він працював кожний день у виправній колонії, однак суддя проігнорував його клопотання.

Звертає увагу, що щодо нього немає жодного позову і законодавство України не зобов`язує його обов`язково працювати, проте, він працює за своїм бажанням. При цьому, в нього рівні стосунки із засудженими і представниками колонії, не конфліктний, і це підтверджується відсутністю стягнень.

Зазначена в характеристиці щодо нього інформація не відповідає дійсності.

За весь період відбування покарання у нього була сумлінна поведінка, не було жодного порушення режиму відбування покарання.

Останнє заохочення в нього було у вересні 2024 року, а наступне повинно було бути у лютому 2025 року, однак адміністрація установи без пояснення причин не надавала йому вказаних заохочень, водночас іншим засудженим надавались такі заохочення в порядку черговості.

В нього є три професії, і на даний час отримує спеціальність електрогазозварювальника.

Зазначає, що виконав всі умови вироку та його готові взяти на поруки, має намір одружитися і створити сім`ю, яку зможе забезпечити, має задовільний стан здоров`я і зможе захищати свою батьківщину.

Також у 2014 році він відбув 20 років покарання, фактично вже відбуто ним 25 років, а по закону Савченко 30 років.

Просить ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 06 травня 2025 року скасувати та звільнити його від відбуття покарання або призначити новий розгляд в суді першої інстанції та надати йому адвоката.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_8 вважає, що висновок суду про відмову в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання у виді позбавлення волі не є обґрунтованим й вмотивованим.

Зазначає, що суд врахував те, що ОСОБА_8 періодично залучається до праці, і до роботи відноситься посередньо, норми виробітку та роботи по благоустрою місць позбавлення волі виконує під контролем працівників адміністрації, однак суд не обґрунтував в чому саме полягає відсутність стабільного та послідовного виправлення, встановивши наявність заохочень у засудженого (не тільки в період, який передує зверненню).

Також залишено без оцінки, чи з вини засудженого він тільки «періодично» залучається до праці, не з`ясовано та не надано оцінку наявності робочих місць для працевлаштування та можливості залучення до роботи на постійній основі. Суд не врахував те, що у виправній установі є проблема з працевлаштуванням засуджених, а саме з понад 400 охочих працювати, роботу мають 120 осіб.

Не враховано твердження засудженого про причини «виконання норм заробітку під контролем», чи мало місце ухилення від запропонованої йому роботи.

Не встановлена також необґрунтована позиція представника адміністрації колонії, який у задоволенні клопотання заперечував.

Вказує, що судом не враховано наявність суперечностей в твердженнях та оцінках виправної колонії, наданих в характеристиках.

Звертає увагу, що у скоєному злочині ОСОБА_8 провину визнав повністю, щиро розкаявся, дотримується правил внутрішнього трудового розпорядку та вимог безпеки праці, працює, виконує норми виробітку, виконує роботи по благоустрою установи, у відношенні до працівників адміністрації ввічливий та тактовних, виконує законні вимоги представників адміністрації, у взаємовідносинах із засудженими не конфліктний, за характером спокійний, врівноважений, підтримує зв`язок з родичами, має заохочення, дисциплінарні стягнення не накладались, виконавчих листів і цивільного позову немає.

ОСОБА_8 своєю сумлінною поведінкою, чесним ставленням до праці довів своє виправлення, не намагався уникнути покарання, повністю визнав свою вину, має намір створити сім`ю.

Просить ухвалу Коломийського міськрайоного суду від 06.05.2025 року скасувати та ухвалити нову ухвалу про задоволення клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 .

Під час апеляційного розгляду:

- засуджений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 просили задовольнити подані апеляційні скарги, а ухвалу суду першої інстанції скасувати;

- прокурор заперечив з приводу поданих апеляційних скарг, просив залишити їх без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників провадження, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи і мотиви апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що їх слід залишити без задоволення, виходячи із наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Даних вимог закону суд першої інстанції в повній мірі дотримався.

Положеннями п.2 ч.1 ст.537 КПК України передбачено, що під час виконання вироків суд, має право вирішувати і питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Згідно з ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Разом з тим, згідно роз`яснень п. п. 2, 17 Постанови № 2 від 26 квітня 2002 року Пленуму Верховного Суду України "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання - того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці.

Як вбачається із матеріалів провадження, що Вироком від 21 березня 2002 року Окружного суду округу ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні умисного вбивства, вчиненого групою осіб, через нанесення тілесних ушкоджень кільком особам з метою заволодіння чужим майном, як визначено у ст.166 секція (1) btk та кваліфіковано за секцією (2) підпункти а), b), f) статті 166 Кримінального кодексу Угорщини та призначено основне покарання у виді довічного позбавлення волі, з висланням з території Угорщини (у якості додаткового покарання), з можливістю умовного звільнення на поруки не раніше ніж через 20 років (т.2 судової справи а.с.2-76).

Вказаний вирок був змінений постановою від 21.09.2003 року Вищого суду м. Сегед (Угорщина), зокрема дії ОСОБА_8 кваліфіковано як тяжкий злочин, а саме умисне вбивство декількох осіб групою осіб із надмірною жорстокістю стаття 166, секція 2, пункт d Btk Кримінального кодексу, в решті - вирок було залишено без змін (т.2 судової справи а.с.77-95).

Постановою Апеляційного суду Закарпатської області від 26.09.2007 вирок від 21 березня 2002 року Окружного суду округу Бекес (Угорщина) щодо ОСОБА_8 було визнано (т.1 особової справи а.с.16). Але ухвалою Верховного Суду України від 20.12.2007 року вказану постанову було змінено: виключену з неї висновок про визнання ОСОБА_8 винуватим у вчиненні злочину, визнано вказаний вирок та приведено його у відповідність до КК України за яким визнано ОСОБА_8 засудженим за п.п.1,6,12 ч.2 ст.115 КК України до довічного позбавлення волі без конфіскації майна з можливістю умовного звільнення на поруки не раніше ніж через 20 років (т.1 особової справи а.с.17-18). Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 10.07.2019 ОСОБА_8 було роз`яснено, що вказана постанова підлягає виконанню порядком, передбаченим ч.2 ст.611 КПК України, з урахуванням вимог статті 10 Конвенції про передачу засуджених осіб 21.03.1983 (т.1 судової справи а.с.86-89).

Як вбачається із оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції дослідив усі матеріалами особової справи ОСОБА_8 , які сформовані за весь час відбування ним покарання (т.1 особової справи а.с.1-253; т.2 особової справи а.с.1-252; т.3 особової справи а.с.1-250; т.4 особової справи а.с.1-257; т.5 особової справи а.с.1-250; т.6 особової справи а.с.1-189; т.1 судової справи а.с.1-231; т.2 судової справи а.с.1-126), а також врахував надані ним усні (безпосередньо у судових засіданнях) та письмові пояснення щодо досліджених судом документів (т.1 судової справи а.с.121-123,164-165, 185-186).

Також встановлено, що ухвалами Ізяславського районного суду Хмельницької області від 11.05.2017 та 14.05.2018, залишені без змін ухвалами Апеляційного суду Хмельницької області від 17.07.2017 та 26.07.2018, ОСОБА_8 було відмовлено в умовно-достроковому звільненні у т.ч. з підстав відсутності доведення засудженим факту свого виправлення, про що зазначив Верховний Суд у постанові від 09.08.2023, п.27 (т.1 судової справи а.с.4-8).

Разом з тим, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що до 2022 року ОСОБА_8 суттєво не змінив своєї поведінки. Продовжились випадки порушення ним встановленого порядку виконання та відбування покарання (режим), що знайшло своє відображення у і довідках про заохочення та стягнення, і у відповідних наказах адміністрацій колонії (т.2 судової справи, а.с.120-121).

Також колегія суддів звертає увагу, що за час відбування покарання, тільки 10.10.2022 ОСОБА_8 вперше отримав перший захід заохочення у виді подяки за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки та правил внутрішнього розпорядку (т.2 судової справи, а.с.120-121).

Суд першої інстанції обґрунтовано врахував, що ОСОБА_8 починаючи з 14.01.2022 вже не мав засобів стягнення, що позитивно його характеризує і вказує на те, що він вирішив виправити свою поведінку.

Окрім цього, у 2024 році ОСОБА_8 отримав два заохочення у виді подяк за наслідками своєї поведінки у 4-му кварталі 2023 року та 2-му кварталі 2024 році, що у сукупності із відсутністю засобів стягнення вказує на те, що за оцінкою такого критерію ступеня виправлення засудженого, як сумлінність поведінки, ОСОБА_8 став на шлях виправлення, але ще не довів свого виправлення, зважаючи на великий період часу такої поведінки у порівнянні із загальним строком покарання, який він відбув і протягом якого його поведінку не можна оцінити, як сумлінну.

Згідно з ч. 1, 3 ст.6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Колегія суддів вважає, що сумлінна поведінка визначається активною участю у суспільному житті, сумлінним виконанням громадських доручень у процесі відбування покарання, гарною поведінкою в побуті, прагненням засудженого своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин, а також полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

Разом з тим, процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання.

Крім того, умовно - дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття рішення є доведеність того, що він сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Дотримання порядку та умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання є його обов`язком відповідно до ст. 9 КВК України.

Суд першої інстанції правильно зверну увагу, що висновок про застосування умовно-дострокового звільнення має ґрунтуватися на оцінці поведінки засудженого за весь час відбування покарання, тому колегія суддів вважає безпідставним доводи засудженого та його захисника про те, що він своєю сумлінної поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Колегія суддів враховує те, що про те, сам факт, що засуджений за ввесь час відбування покарання має три заохочення, перше яке було застосовано тільки 10.10.2022 року, а два у 2024 році, не може свідчити про те, що він став на шлях виправлення, оскільки слід звернути увагу, що дотримання порядку та умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання є його обов`язком відповідно до ст. 9 КВК України.

Також доводи апеляційних скарг про те, що засуджений працює, виконує норми виробітку, не свідчить про стійке сумлінне і зразкове ставлення засудженого до праці, а також те, що він став на шлях виправлення.

За даними адміністрації колонії, за весь час перебування у колонії, коли його поведінка почала змінюватись і він залучався до виконання робіт з благоустрою місць позбавлення волі без оплати праці, у порядку черговості, згідно графіку, ці роботи він виконував тільки під контролем адміністрації. Самостійного бажання позачергово залучатись до виконання робіт, не виявляв (т.2 судової справи, а.с.122).

Також судом було вірно зазначено, будь-яких даних про те, що ОСОБА_8 працює на оплачуваних роботах весь свій вільний час ним не надано. Однак роботи, які він виконував у порядку черговості, як вказує адміністрація, він виконує тільки під їх контролем, що вказує на його недобросовісне відношення до такої праці.

Наявність лише формально-юридичної підстави, тобто відбуття необхідного строку покарання, а також наявність заохочень, не свідчить про те, що засуджений став на шлях виправлення та не є безумовною підставою для задоволення клопотання засудженого про звільнення від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційних скарг поданих засудженим та його захисником повністю спростовуються висновками, викладеними в ухвалі суду першої інстанції, які є обґрунтованими та належним чином мотивованими, а тому відсутні законні та обґрунтовані підстави для скасування оскаржуваної ухвали.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги засудженого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_9 необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 537, 539 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 06 травня 2025 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про звільнення від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_3

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_5