Справа № 346/6499/24
Провадження № 11-кп/4808/267/25
Категорія ст. 539 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2025 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано Франківського апеляційного суду в складі :

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

з участю прокурора ОСОБА_7

засудженого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 01 квітня 2025 року про відмову в задоволенні його клопотання про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке покарання у виді позбавлення волі на певний строк, -

в с т а н о в и л а :

Вказаною ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Своє рішення суд мотивував тим, що засуджений ОСОБА_8 , відпрацював згідно договору ЦПХ лише у 2023 році ( у лютому, травні, та червні), а також у травні та червні 2024 року, не доводять того, що він став на шлях виправлення в розумінні положень ст. 82 КК України, оскільки для такого висновку повинні бути наявні докази, які засвідчують, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці в період усього строку відбування покарання довів, що став на шлях виправлення.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_8 , вважає ухвалу суду першої інстанції про відмову у задоволенні його клопотання про заміну призначеного покарання більш м`яким на певний строк, безпідставною.

Зазначає, що згідно п.14 ст. 134 КВК України, якщо засуджений не мав стягнення більш ніж пів року після останнього стягнення, він вважається таким, що не має стягнення, при цьому останнє стягнення щодо нього було 02.07.2024 року.

Вказує, що у зв`язку із хворобою він не працює, так як захворювання викликає в нього незручності, які перешкоджають виконувати роботу. Крім цього, в КВК України обов`язок щодо обов`язкової праці відмінений, при цьому в нього немає цивільного позову.

Звертає увагу, що в нього задовільна поведінка, сумлінно ставиться до праці, тобто виконує обов`язки зокрема чергування по камері, прибирає в порядку черговості, дотримується норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії. Також він дотримується правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами, дбайливо ставиться до майна колонії, виконує встановлені законодавством вимоги персоналу, дотримується санітарно-гігієнічних норм та вимог пожежної безпеки, має два заохочення.

Звертає увагу, що в нього є цивільна професія, а саме слюсар по обслуговуванню тепломереж та водопровідних кранів, тощо, а тому перебуваючи на волі, зможе забезпечити себе та свою родину, якщо суд дасть таку можливість, шляхом пом`якшення його покарання.

Просить ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 01.04.2025 року скасувати а справу направити на новий судовий розгляд, або скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою пом`якшити вирок, тобто замінити йому довічне ув`язнення позбавленням волі на певний строк, а саме 15-20 років.

Також просить призначити йому адвоката та судове засідання проводити за його особистою участю в приміщенні Івано-Франківського апеляційного суду, для чого просить винести ухвалу про його етапування в м. Івано-Франківськ.

Під час апеляційного розгляду засуджений не заперечував щодо участі адвоката ОСОБА_9 для здійснення захисту його прав та інтересів під час розгляду справи апеляційним судом, а також не наполягав на призначення нового захисника.

Під час апеляційного розгляду:

- засуджений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 просили задовольнити подану апеляційну скаргу, а ухвалу суду першої інстанції скасувати;

- прокурор заперечив з приводу поданої апеляційної скарги засудженого, просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників провадження, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи і мотиви апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що її слід залишити без задоволення, виходячи із наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Даних вимог закону суд першої інстанції в повній мірі дотримався.

Як вбачається із матеріалів провадження, що ОСОБА_8 , засуджено вироком Апеляційного суду Миколаївської області за ст.ст. 296 ч.4, 115 ч.2 п.1,4,7,9,13, ст.15, 115 ч.2 п.1,7,13 КК України до довічного позбавлення волі з примусовим лікуванням від алкоголізму.

Постановою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 28.03.2007 року звільнений від примусового лікуванням від алкоголізму.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду від 22.12.2017 року в строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 17.12.2001 року по 21.11.2002 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, згідно ч.5 ст.72 КК України.

Вирок Апеляційного суду Миколаївської області набрав законну силу 21.11.2002 року. Згідно довідки від 20.11.2024 року ОСОБА_8 , у відомостях про захворювання, перенесені за період перебування в установі діагностовано рак гортані T2NoMo після повного курсу променевої терапії кл.гр. 2, згідно даної довідки працездатний з працевлаштуванням (а.с.6).

Згідно довідки про заохочення та стягнення ОСОБА_8 , виданої 03.03.2025 року щодо нього було застосовано два заохочення у виді подяки за зразкову поведінку та добросовісне відношення до роботи 14.07.2009 року та 02.01.2020 року, а також чотири дисциплінарні стягнення, 25.11.2004 року (догана),- погашено, 07.05.2024 року (попередження) - погашено, 07.05.2024 року-догана (погашено), 02.07.2024 року-сувора догана (погашено).

Згідно характеристики засудженого від 03.03.2025 року вказано, що з 07.05.2024 року по 03.01.2025 року перебував на профілактичному обліку як особа що вчиняла злісні порушення. Згідно пункту 3 характеристики від 03.03.2025 року відповідно до оцінки ризику вчинення повторного кримінального правопорушення, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється, як: середній. Згідно ризику ймовірної небезпеки для суспільства, оцінюється, як високий.

Відповідно до положень ч.1 ст.82 КК України невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

Згідно з ч.3 цієї статті заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення, а згідно з п.2 ч. 4 вказаної статті заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за корупційний нетяжкий злочин або кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона була засуджена до позбавлення волі.

Умовами застосування заміни невідбутої частини покарання більш м`яким є: 1) засуджений відбуває покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі; 2) він став на шлях виправлення; 3) він фактично відбув встановлену ч. 4 ст. 82 частину призначеного судом покарання.

Положення про те, що засуджений став на шлях виправлення, означає, що його зразкова поведінка і сумлінне ставлення до виконання обов`язків в період відбування покарання засвідчили успішність процесу виправлення і можливість ефективного продовження його за умови застосування до засудженого більш м`якого виду покарання.

В той же час, однією із обов`язкових умов для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким є доведеність засудженим, що він став на шлях виправлення.

Дотримання порядку та умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання є його обов`язком відповідно до ст. 9 КВК України.

Згідно з ч. 1, 3 ст.6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Згідно довідки про заохочення і стягнення засудженого до останнього за ввесь строк відбування покарання застосовано 2 заохочення. Вказане свідчить про те, що в інший час адміністрація установи виконання покарань приймала рішення щодо недоцільності застосування до засудженого заходів заохочення у відповідності до ч. 8 ст. 131 КВК України.

Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого переконання про те, сам факт, що засуджений за ввесь час відбування покарання (з 2002 року) має два заохочення перше яке було застосовано 14.07.2009 року, а друге 02.01.2020 року - за зразкову поведінку та добросовісне відношення до роботи, не може свідчити про те, що він став на шлях виправлення, оскільки суд звертає увагу на те, що дотримання порядку та умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання є його обов`язком відповідно до ст. 9 КВК України.

Також згідно довідки № 80 про працевикористання засудженого ОСОБА_8 , а саме те, що він відпрацював у 2023 році ( у лютому, травні, та червні, а також у травні та червні 2024 року, не свідчить про стійке сумлінне і зразкове ставлення засудженого до праці, а також те, що він став на шлях виправлення, з чим і погоджується колегія суддів.

Щодо доводів апеляційної скарги засудженого про те, що у зв`язку із хворобою він не працює, так як захворювання викликає у нього незручності, які перешкоджають виконувати працю, слід зазначити наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, зокрема згідно медичної довідки долученої захисником ОСОБА_9 , а саме копії довідки від КНП "ПРИКАРПАТСЬКОГО КЛІНІЧНОГО ОНКОЛОГІЧНОГО ЦЕНТРУ ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСНОЇ РАДИ" від 10.12.2024 року, при обстеженні рекомендовано: - контрольний огляд через 3 місяці, а також спостереження в ЛОР лікаря, а також згідно копії довідки Медичної частини № 41 філії державної установи "Центру охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України у Чернівецькій, Івано-Франківській, Закарпатській та Тернопільських областях" встановлено, що 12.07.2024 року висновком мультидисциплінарної комісії КНП "Прикарпатський клінічний онкологічний центр ІФ ОР" у ОСОБА_8 , виявлено діагнозом: Злоякісне новоутворення голосової щілини ( Сr - гортані N2N0M0. Кл.гр. ІІ), варто також зазначити що на час видачі даної довідки, зазначено, що стан хворого відносно задовільний. Оцінючи діагноз засудженого ОСОБА_8 , та попередньо вивчивши медичні довідки суд прийшов до обґрунтованого переконання, що викладене вище не є підставою передбаченою КК України для заміни засудженому невідбутої частини покарання більш м`яким, оскільки звільнення від покарання за хворобою передбачено іншою нормою КК України, а саме статтею 84, в якій закріплені умови щодо застосування та регулювання звільнення від покарання за хворобою. Також, що хвороба засудженого не перешкоджала та не заважала йому працювати до її виявлення (а саме до 12.07.2024 року), але він не працював на оплатних роботах (крім поодиноких випадках згідно довідки № 80) та не виявляв бажання виконувати суспільно-корисні роботи.

Наявність лише формально-юридичної підстави, тобто відбуття необхідного строку покарання, а також двох заохочень, остання з яких була застосована 02.01.2020 року, не свідчить про те, що засуджений став на шлях виправлення та не є безумовною підставою для заміни засудженому невідбутої частини покарання більш м`яким.

За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що наявність двох заохочень та те, що засуджений ОСОБА_8 , відпрацював згідно договору ЦПХ лише у 2023 році ( у лютому, травні, та червні), а також у травні та червні 2024 року, не доводять того, що засуджений став на шлях виправлення в розумінні положень ст. 82 КК України, оскільки для такого висновку повинні бути наявні докази, які засвідчують, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці в за період усього строку відбування покарання довів, що став на шлях виправлення.

Щодо вимог апеляційної засудженого ОСОБА_8 про те, що судове засідання слід проводити за його особистою участю в приміщенні Івано-Франківського апеляційного суду, для чого просив винести ухвалу про його етапування в м. Івано-Франківськ, слід зазначити наступне.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до п.4-1 ч.1 ст.336 КПК України, судове провадження може здійснюватися у режимі відеоконференції під час трансляції з іншого приміщення, у тому числі яке знаходиться поза межами приміщення суду (дистанційне судове провадження), у разі введення воєнного стану або під час карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України.

Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався і триває на даний час.

Будівля Івано-Франківського апеляційного суду не має спеціально обладнаного приміщення для забезпечення безпеки відвідувачів суду та утримуваних під вартою осіб на випадок повітряної тривоги та повідомлень про мінування будівлі суду.

За таких обставин, згідно ухвали апеляційного суду від 12.05.2025 року апеляційний розгляд було проведено дистанційно у режимі відеоконференції під час трансляції з іншого приміщення, а саме з ДУ «Коломийська виправна колонія (№ 41)», з участю засудженого ОСОБА_8 з дотриманням вимог ч.6 ст.336 КПК України .

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги поданої засудженим повністю спростовуються висновками, викладеними в ухвалі суду першої інстанції, які є обґрунтованими та належним чином мотивованими, а тому відсутні законні та обґрунтовані підстави для скасування оскаржуваної ухвали.

З огляду на викладене, апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції щодо нього без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 537, 539 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 01 квітня 2025 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке покарання у виді позбавлення волі на певний строк без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_3

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_5