ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.06.2025

Херсонський міський суд Херсонської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

?прокурора - ОСОБА_3 ,

?обвинувачена ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлена

?захисниці - ОСОБА_5 ,

під час розгляду у відкритому судовому засіданні матеріалів кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000827від 02.09.2024 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Херсон Херсонської області, громадянки України, непрацевлаштованої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою ст. 111-1 Кримінального кодексу України (надалі - КК України),

безпосередньо після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті ухвалив вирок про таке:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного Судом доведеним

1.1. Суд встановив, що ОСОБА_4 , будучи громадянкою України, фактично проживаючи на території м. Херсон, під час його окупації збройними силами російської федерації та утворення незаконних органів влади на тимчасово окупованій території Херсонської області і міста Херсон, з 15 серпня 2022 року, в місті Херсоні, добровільно, свідомо, умисно, переслідуючи антидержавницький мотив і корисливу мету, зайняла посаду «начальника отдела финансовых отраслей жизнеобеспечения города», яка пов`язана з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, у незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території Херсонської області в м. Херсон, а саме в так званій «военно-гражданской администрации Херсонской городской территориальной громады Херсонского района Херсонской области». Після 11.11.2022 року, після звільнення міста Херсон, ОСОБА_4 залишилась на тій же посаді, переїхавши до тимчасово окупованої території міста Генічеськ Херсонської області разом із вказаним незаконним органом влади та продовжила там злочинну діяльність.

Отже, ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення (злочин), передбачений частиною п`ятою ст. 111-1 КК України, формою об`єктивної сторони якого є добровільне зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території (колабораційна діяльність).

ІІ. Позиції сторін кримінального провадження

2.1. Прокурор вважав, що пред`явлене обвинувачення є доведеним. Вина обвинуваченої ОСОБА_4 також доведена, а її дії кваліфіковані вірно, а саме за ч. 5 ст. 111-1 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є добровільне зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора.

Зазначені докази у своїй сукупності чітко встановлюють фактичні обставини справи та свідчать про наявність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, в діях обвинуваченої ОСОБА_4 , при цьому кваліфікація дій останньої органом досудового розслідування дана правильно.

2.2. Усі докази є належними та допустимими. Твердження захисника про те, що результати НСРД не можуть бути використані як доказ є хибними та не ґрунтуються ні на положеннях кримінально-процесуального законодавства, ні на судовій практиці. Так, у справі №751/602/18 (постанова ККС ВС від 10 грудня 2020 року) ККС ВС дійшов висновку: якщо постановою про виділення матеріалів досудового розслідування з матеріалів кримінального провадження виділено матеріали досудового розслідування, у тому числі докази, отримані в результаті негласних слідчих (розшукових) дій, в окреме кримінальне провадження, а в результаті їх проведення виявлено ознаки кримінального правопорушення, яке розслідується в цьому кримінальному провадженні, на підставі ст. 257 КПК України використання цих матеріалів у виділеному кримінальному провадженні не потребує отримання ухвали слідчого судді.

2.3. Твердження захисника про недопустимість протоколу обшуку у зв`язку з тим, що не було залучено захисника також не ґрунтується на положеннях кримінально-процесуального законодавства. 15 вересня 2021 року Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду в рамках справи № 476/579/18 вказав, що КПК України не містить положення про обов`язкову участь захисника при проведенні обшуку, у тому числі в кримінальному провадженні, в якому участь захисника є обов`язковою згідно з вимогами ст.ст. 49, 52 КПК України. Іншими словами, навіть обов`язкова участь захисника у кримінальному провадженні за КПК України не передбачає обов`язкової участі цього захисника в усіх без винятку слідчих діях (див. наприклад, постанови Верховного Суду: від 10 грудня 2020 року у справі № 751/602/18, від 31.03.2021 р. у справі №727/8945/17; від 21.07.2021 р. у справі №175/935/19-к).

Крім того, немає підстав вважати, що виявлені речові докази були отримані саме внаслідок відсутності адвоката у значенні частини 1 статті 87 КПК, оскільки присутність чи відсутність адвоката не могла вплинути на ці властивості.

2.4. Прокурор також просив Суд при призначені покарання ОСОБА_4 врахувати відсутність обставин, які пом`якшують покарання, відповідно до ст. 66 КК України, та наявність обставин, які обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України - вчинення злочину з використанням умов воєнного стану, а також тяжкість вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів.

2.5. Прокурор також просив визнати ОСОБА_4 винною у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, та призначити їй покарання у вигляді позбавлення волі строком 10 (десять) років, з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування або органах, що надають публічні послуги, на строк 15 (п`ятнадцять) років з конфіскацією всього належного їй майна.

2.6. Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 13.09.2024 на майно, що перебуває у приватній власності ОСОБА_4 , а саме: на квартиру за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 33874323 - залишити без змін до приведення вироку до виконання в частині конфіскації майна.

2.7. Речові докази зберігати в матеріалах справи.

2.8. Запобіжний захід у виді тримання під вартою, застосований ухвалою слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 13.09.2024 залишити без змін до затримання ОСОБА_4 та приведення вироку до виконання.

2.9. Початок строку відбуття покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_4 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання, тобто з дня її фактичного затримання.

2.10. Строк додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування та займатися діяльністю, пов`язаною з наданням публічних послуг, обчислювати з моменту відбуття ОСОБА_4 основного покарання.

2.11. Захисниця проти обвинувачення заперечувала. Наголосила на тому, що показання надані свідками є недопустимим доказом. Прізвище ОСОБА_6 не фігурує у письмових доказах, які були подані прокурором, натомість фігурує прізвище ОСОБА_7 , яке, як стверджує прокурор, є псевдонімом ОСОБА_6 , проте доведеним цей факт не був. Інформація, яка відома свідкам, є показами з чужих слів. Свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , допитані у судових засіданнях, надали інформацію зі слів інших осіб. До проведення обшуку 20.09.2024 року судом уже було прийнято рішення про здійснення спеціального досудового розслідування, тобто усі процесуальні документи та кореспонденція мали б направлятись захиснику ОСОБА_4 . Проте заявила, що, як захисник, не отримувала повістку про виклик на проведення обшуку. З цих підстав захисниця вважає, що було порушено право на захист, тож докази вилучені під час обшуку є недопустимим. Підстав для винесення обвинувального вироку немає.

2.12. Обвинувачена у судове засідання не з`явилася. Відповідно до ухвали Суду від 03.12.2024 року відносно неї здійснювалось спеціальне судове провадження. Повістки про виклик обвинуваченого, процесуальні документи та інформацію про них було надіслано та опубліковано відповідно до вимог ст. 323 КПК України, а саме: шляхом розміщення оголошення у друкованому засобі масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий кур`єр», на сайті Офісу Генерального прокурора та офіційному сайті Херсонського міського суду Херсонської області.

ІІІ. Встановлені Судом фактичні обставини та докази на їх підтвердження

3.1. Суд, встановлюючи вищеназвані обставини кримінального правопорушення, у судовому засіданні дослідив надані стороною обвинувачення докази, які підтверджують обставини та винуватість обвинуваченої, а саме:

3.1.1. допит свідка ОСОБА_10 , під час якого останній у судовому засіданні повідомив, що у липні 2022 року він поїхав по своїх справах у місто Херсон, зайшов у кафе «Літо» біля адміністрації де зустрів свою знайому ОСОБА_11. Вона раніше працювала з ним у магазині до травня 2022 року. Там вона сиділа у компанії 3-х людей. Він сів окремо від них за іншим столом. Вказані люди розповідали ОСОБА_11 про вакансії, повноваження які у неї будуть якщо вона погодиться, яка зарплатня буде. Коли вказані люди пішли, він підійшов до її столику та запитав про те чи вона планує працювати на військову адміністрацію, на що вона відповіла «так» і розповіла що їй пропонували роботу в адміністрації на різних посадах, але вона не погодилася оскільки вона хоче працювати в ОСОБА_12 . В подальшому ОСОБА_13 пішла працювати в окупаційний орган рф. Свідок запитав у ОСОБА_14 , що це були за люди на що вона відповіла, що це люди які працюють зараз у російській адміністрації - ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 . Особисто він їх не знав. ОСОБА_11 повідомила, що ОСОБА_19 працювала на посаді пов`язаної з фінансами. За зовнішніми ознаками вона була дещо плотна, зі світлим волоссям;

3.1.2. допит свідка ОСОБА_20 , під час якого остання у судовому засіданні повідомила, що їй відома ОСОБА_4 так як це донька її сусідки. Сестра ОСОБА_4 - ОСОБА_21 пішла працювати в адміністрацію рф і позвала ОСОБА_22 разом з собою на роботу. ОСОБА_23 займала там посаду пов`язану з фінансами. Посади почали займати через місяць-два після окупації міста Херсона. Зі слів матері ОСОБА_4 отримувала хорошу зарплату;

3.1.3. протокол огляду від 10.05.2024 сайту «Администрации Херсонской области» окупаційної влади з додатками до нього DVD-R диск із файлами, отриманими в ході огляду, роздрукованими «Указ № 018 от 12.05.2022 «О структуре органов исполнительной власти» та «Структура органов исполнительной власти», що підтверджує створення військо-цивільної адміністрації окупаційної влади;

3.1.4. протокол огляду від 20.08.2024 сайту «Федеральной налоговой службы российской федерации» з додатком до нього, отриманим в ході огляду, роздрукованою «Выпиской из Единого государственного реестра юридических лиц», що підтверджує реєстрацію такого окупаційного органу влади рф на території м. Херсону як «военно-гражданская администрация Херсонской городской территориальной громады Херсонского района Херсонской области»;

3.1.5. протокол огляду від 20.08.2024 сайту «военно-гражданская администрация Херсонской городской территориальной громады Херсонского района Херсонской области» з додатком до нього, отриманим в ході огляду, роздрукованими «Указ № 39-у от 29.08.2022 «Об утверждении положения о Херсонской городской военно-гражданской администрации» та «Положение о Херсонской городской военно-гражданской администрации», що підтверджує намагання окупаційної адміністрації м. Херсон надати вигляд законності і функціональності незаконному органу влади так званій «военно-гражданской администрацим Херсонской городской территориальной громады Херсонского района Херсонской области»;

3.1.6. протокол пред`явлення для впізнання зі свідком ОСОБА_24 , в ході якого пред`явлено для впізнання за фотознімками жінок, серед яких вона впізнала ОСОБА_4 , як жінку яка, зі слів матері останньої, займала посаду пов`язану з фінансами в «военно-гражданской администрации Херсонской городской териториальной громады Херсонского района Херсонской области";

3.1.7. протокол пред`явлення для впізнання зі свідком ОСОБА_25 , в ході якого пред`явлено для впізнання за фотознімками жінок, серед яких він впізнав ОСОБА_26 , як жінку яка, зі слів його знайомої, займала посаду начальника відділу фінансів «военно-гражданской администрации Херсонской городской териториальной громады Херсонского района Херсонской области, її спостерігав в липні 2022 року на площадці кафе «Літо» в м. Херсоні;

3.1.8. протокол про результати проведення негласних слідчих (розшукових) дій - зняття інформації з електронних інформаційних систем від 18.12.2023 (розсекречений), при складанні якого на сторінці ВГА г. Херсона виявлено списки працівників «военно-гражданской администрации Херсонской городской териториальной громады Херсонского района Херсонской области» в якому виявлено список працівників цього окупаційного органу, які отримували заробітні плати, список працівників із зазначенням їхніх посад, де зазначено ОСОБА_26 на посаді «начальника отдела финансовых отраслей жизнеобеспечения города» в «военно-гражданской администрации Херсонской городской териториальной громады Херсонского района Херсонской области».

3.1.9. протокол обшуку від 20.09.2024 за адресою проживання ОСОБА_4 в ході якого зокрема було вилучено ряд документів щодо діяльності окупаційної військової адміністрації - табелі обліку робочого часу тощо.

3.1.10. повідомлення від УСБУ в Херсонській області від 20.08.2024 в якому зокрема вказано, що ОСОБА_4 використовувала псевдонім « ОСОБА_27 » та займала посаду «начальника отдела финансовых отраслей жизнеобеспечение города в ВГА г. Херсон рф".

3.1.11. лист від УСБУ в Херсонській області від 20.08.2024 про те, що від ОСОБА_4 будь-які заяви про вчинення відносно неї кримінальних правопорушень не надходило.

3.1.12. лист з лікарні від 22.08.2024 про те, що ОСОБА_4 26.07.2022 зверталась до лікарні ім. Афанасія і Ольги Тропіних , що підтверджує факт того, що ОСОБА_6 перебувала у місті в період окупації.

ІV. Оцінка Суду

4.1. За змістом приписів частини першої ст. 368 КПК України Суд ухвалюючи вирок, перш за все повинен вирішити такі питання: 1) чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; 2) чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; 3) чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; а згодом вирішити інші питання, що передбачені цією статтею.

Відповідно до частини першої ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.

За змістом з приписів частини першої ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Згідно з приписами частини першої ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

4.2. Відповідно до ст. 17 КПК України для доведення винуватості особи у вчиненні злочину встановлено стандарт доказування «поза розумним сумнівом», який означає, що сукупність встановлених обставин повинна виключати будь-яке інше розуміння (пояснення) події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений, і обвинувачений є винуватим у вчиненні цього злочину. Отже, фактичні обставини повинні бути встановлені з бодай мінімальним ступенем чіткості та переконливості, який дозволяв би суду зробити висновок щодо винуватості особи в межах пред`явленого їй обвинувачення.

4.3. Враховуючи вищевикладене, Суд вважає за доцільне дати оцінку інкримінованому обвинуваченому складу кримінального правопорушення для надання остаточного висновку щодо винуватості особи.

4.4. Отже обвинуваченій інкримінується діяння, формою об`єктивної сторони якого є добровільнезайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора.

4.4.1. Щодо «тимчасово окупованої території», як об`єктивної ознаки складу злочину, Суд вважає за доцільне зазначити таке.

Відповідно до пункту 7 частини першої ст. 1-1 Закону України від 15.04.2014 №1207- VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (в редакції Закону України № 2217-IX від 21.04.2022) визначено, що тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (тимчасово окупована територія) - це частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації Російської Федерації.

Відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22.12.2022, яким затверджений Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією Херсонська міська територіальна громада з 01.03.2022 до 11.11.2022 вважалась тимчасово окупованою територією російською федерацією.З 24.02.2022 року по теперішній час вважаються тимчасово окупованими територіями усі території Генічеського, Скадовського, районів Херсонської області; Каховського району за винятком територій смт. Козацьке та с. Веселе Новокаховської міської територіальної громади, які було звільнено 12.11.2022; території Великокопанівської сільської територіальної громади, Виноградівської сільської територіальної громади, Олешківської міської територіальної громади, Ювілейної сільської територіальної громади Херсонського району Херсонської області.

Отже, оскільки, відповідно до наданих доказів так звана «военно-гражданская администрация Херсонской городской территориальной громады Херсонского района Херсонской области», в якій обвинувачена зайняла посаду, до 11.11.2022 року розташовувалась в м. Херсон, по проспекту Ушакова, 37, а після вказаної дати змінила місцезнаходження на м. Генічеськ то, за переконанням Суду, матеріалами кримінального провадження підтверджується, що інкриміноване діяння вчинено на тимчасово окупованій території, отже вимоги кваліфікації вчиненого діяння за цією об`єктивною ознакою дотримано.

4.4.2. Щодо «незаконного органу влади, створеного на тимчасово окупованій території», як об`єктивної ознаки складу злочину, Суд вважає за доцільне зазначити таке.

Незаконний орган влади - квазі-орган державної влади чи квазі-орган місцевого самоврядування, створений на тимчасово окупованій території, який не передбачений законами України.

Відповідно до ст. 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої, четвертої, п`ятої ст. 140 Конституції України місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи. Органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, є районні та обласні ради. Питання організації управління районами в містах належить до компетенції міських рад.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування є юридичними особами публічного права.

Відповідно до ст. 80 Цивільного кодексу України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.

За змістом приписів ст. 81 Цивільного кодексу України юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування. Порядок утворення та правовий статус юридичних осіб публічного права встановлюються Конституцією України та законом.

З огляду на викладене Суд наголошує, що жодним нормативно-правовим актом України не створено і не передбачено створення органу влади з назвою «военно-гражданская администрация Херсонской городской территориальной громады Херсонского района Херсонской области», відтак, за переконанням Суду, так звана «военно-гражданская администрация Херсонской городской территориальной громады Херсонского района Херсонской области» є незаконним органом влади, який діє на тимчасово окупованій території Херсонській області.

Наведеними у пунктах 3.1.3., 3.1.4., 3.1.5. розділу ІІІ цього вироку доказами підтверджується те, що так звана «военно-гражданская администрация Херсонской городской териториальной громады Херсонского района Херсонской области» (основной государственный регистрационный номер (ОГРН) 505) зареєстрований іншим незаконним органом влади, так званою «военно-гражданской администрацией Херсонской области» 25.04.2022 року, відтак з цієї дати (дати реєстрації) цей орган формально можна вважати таким, що набув статусу юридичної особи, а отже вважається таким, що отримав здатність набувати відповідні права та обов`язки і реалізовувати свої повноваження, в порядку, який діяв на тимчасово окупованій території, але не за законодавством України, і саме після моменту початку окупації цієї території збройними силами російської федерації, визначеному відповідно до наказуМіністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України, який вказаний у пункті 4.4.1 цього вироку.

Суд вважає, що для кваліфікації за цією ознакою не важливо на якій правовій підставі було створено цей орган, а важлива дата реєстрації цього незаконного органу (а саме - після початку окупації) з метою кваліфікації дій обвинуваченої, отже вимоги кваліфікації вчиненого діяння за об`єктивною ознакою «незаконний орган влади, створений на тимчасово окупованій території» дотримано.

4.4.3. Щодо «добровільності зайняття посади», як об`єктивної ознаки складу злочину, Суд вважає за доцільне зазначити таке.

Добровільне обрання - це зайняття посади в результаті виборів, яке здійснене з власного бажання, без фізичного та психологічного примусу, в умовах наявності вибору.

Суд дослідив документи, які було вилучено під час обшуку від 20.09.2024 за адресою проживання ОСОБА_4 (пункт 3.1.9 розділу ІІІ цього вироку), зокрема копію наказу Херсонського державного підприємства - біологічна фабрика Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 16.05.2022 року №13, відповідно до якого наголошувалось, що з 23.05.2022 року призупинено дію трудових договорів до відновлення можливості виконувати роботу або завершення воєнного стану усіх працівників, окрім визначених у цьому наказі з оплатою простою в розмірі 2/3 від окладу. До списку таких працівників включена, в тому числі, головний бухгалтер ОСОБА_4 . Також Суд дослідив вилучені під час обшуку копії відомостей на виплату готівки на бланках вказаного підприємства з підписом ОСОБА_4 , як головного бухгалтера, за 06.06.2022 року.

За результатами дослідження вказаних доказів Суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 з травня 2022 року залишалась працевлаштованою і обіймала посаду головного бухгалтера вказаного українського державного підприємства, доказів про її звільнення не має, відтак мала постійний дохід, а отже перехід на роботу до незаконного органу влади і зайняття нею посади «начальника отдела финансовых отраслей жизнеобеспечения города» в так званій «военно-гражданской администрации Херсонской городской териториальной громады Херсонского района Херсонской области» є добровільним.

Суд, покликаючись на результати діяльності ХІV Всеукраїнської науково-теоретичної конференції «Актуальні проблеми кримінального права», присвяченої пам`яті професора ОСОБА_29 від 24.11.2023 року, вважає за необхідне погодитись з тим, що добровільне зайняття посади в незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території є спеціальним видом переходу на бік ворога в період збройного конфлікту як форми державної зради, а відтак з моменту переходу громадянина України на бік ворога в умовах воєнного стану/добровільного зайняття ним посади, визначеною у диспозиції частини п`ятої ст. 111-1 КК України, відповідне діяння вважається закінченим.

Суд переконаний, що лише самого факту добровільного зайняття громадянином України в результаті виборів посади зазначеної в частині п`ятої ст. 111-1 КК України достатньо для кваліфікації відповідних дій за цією нормою. Адже суспільна небезпечність їх є очевидною і виражається в тому, що особа допомагає окупаційній владі створити вертикаль незаконних органів влади. Саме така вертикаль є основою функціонування механізму окупаційної влади загалом.

Отже, на переконання Суду, матеріалами кримінального провадження підтверджено обставини добровільності зайняття ОСОБА_4 посади в незаконному органі влади, а отже вимоги кваліфікації вчиненого діяння за цією об`єктивною ознакою дотримано.

4.4.4. Щодо «посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих функцій», як об`єктивної ознаки складу злочину, Суд вважає за доцільне зазначити таке.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 року №5 «Про судову практику у справах про хабарництво» організаційно-розпорядчі обов`язки - це обов`язки по здійсненню керівництва галуззю промисловості, трудовим колективом, ділянкою роботи, виробничою діяльністю окремих працівників на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форми власності. Такі функції виконують, зокрема, керівники міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, державних, колективних чи приватних підприємств, установ і організацій, їх заступники, керівники структурних підрозділів (начальники цехів, завідуючі відділами, лабораторіями, кафедрами), їх заступники, особи, які керують ділянками робіт (майстри, виконроби, бригадири тощо).

Суд зауважує, що назва посади відповідає критеріям та ознакам, які встановлені Верховним Судом України, а відомості за листопад, грудень 2022 року про отриману заробітну плату (пункт 3.1.8. розділу ІІІ цього вироку) свідчать про те, що ОСОБА_4 фактично обійняла вказану посаду і виконувала відповідні функції за цією посадою, за що і отримувала заробітну плату.

Отже Суд вважає, що об`єктивну ознаку складу злочину, а саме «посада, пов`язана з виконанням організаційно-розпорядчих функцій» визначено правильно і обставини за цією ознакою доведені.

4.4.5. Суд також вважає за доцільне звернути увагу на безпосередній об`єкт посягання цього злочину за частиною п`ятою ст. 111-1 КК України, яким є суспільні відносини, що забезпечують захист національної безпеки.

Відповідно до пункту 9 частини першої ст. 1 Закону України «Про національну безпеку» національна безпека України - захищеність державного суверенітету, територіальної цілісності, демократичного конституційного ладу та інших національних інтересів України від реальних та потенційних загроз.

Відповідно до Декларації «Про державний суверенітет України» від 16 липня 1990 року №55-XII державний суверенітет України є верховенство, самостійність, повнота і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.

Також в розділі V Декларації проголошено, що Українська РСР здійснює верховенство на всій своїй території. Територія Української РСР в існуючих кордонах є недоторканою і не може бути змінена та використана без її згоди. Українська РСР самостійно визначає адміністративно-територіальний устрій Республіки та порядок утворення національно-адміністративних одиниць.

У Постанові Верховної Ради України «Про Звернення Верховної Ради України до Діючого головування в Організації з безпеки та співробітництва в Європі, Парламентської асамблеї Організації з безпеки та співробітництва в Європі та парламентів держав - учасниць Організації з безпеки та співробітництва в Європі щодо міжнародного спостереження Організації з безпеки та співробітництва в Європі на виборах Президента Російської Федерації 2018 року» 17 травня 2018 року№2436-VIII вказано: «Територіальна цілісність України в межах її міжнародно визнаних державних кордонів підтверджена резолюціями Генеральної Асамблеї ООН "Територіальна цілісність України" A/Res/68/262 від 27 березня 2014 року, "Стан з правами людини в Автономній Республіці Крим та м. Севастополь (Україна)" A/Res/71/205 від 19 грудня 2016 року та "Стан з правами людини в Автономній Республіці Крим та м. Севастополь (Україна)" A/Res/72/190 від 19 грудня 2017 року.»

Суд, погоджуючись з висновкамиХІV Всеукраїнської науково-теоретичної конференції, ще раз наголошує, що суспільна небезпечність такого діяння, як добровільне зайняття особою посади в незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території, є спеціальним видом переходу на бік ворога в період збройного конфлікту як форми державної зради, оскільки таким чином особа допомагає окупаційній владі створити вертикаль незаконних органів влади, тим самим зміцнює механізм державного управління і через це посилює стійкість окупаційної влади на тимчасово окупованих територіях стосовно зовнішніх чинників, в тому числі щодо дій державної влади України, спрямованих на звільнення цих територій.

Відтак, Суд вважає, що добровільнен зайняття особою посади в незаконних органах державної влади, що створені на тимчасово окупованій території є посяганням на основи національної безпеки України, оскільки такі дії створюють загрозу як суверенітету, так і територіальній цілісності України.

4.4.6. Обов`язковою суб`єктивною ознакою злочинів проти основ національної безпеки України, в тому числі і діяння, передбаченого частиною п`ятою ст. 111-1 КК України є прямий умисел.

Прямий умисел - це таке психічне ставлення до діяння і його наслідків, за якого особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання (ч. 2 ст. 24 КК України).

Питання про наявність умислу необхідно вирішувати з огляду на сукупність усіх обставин вчиненого діяння, зокрема кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події, а також спосіб вчинення злочину, засоби та знаряддя злочину.

Аналогічна позиція знайшла своє відображення в постановах Верховного Суду від 10 лютого 2022 року у справі № 331/1031/19 (провадження № 51-1035 км 20), 19 березня 2020 року у справі № 654/2820/17 (провадження № 51-5998 км 19) (постанова ККС ВС від 20 січня 2025 року у справі №357/12623/21 (провадження № 51-2720км23)).

Усвідомлення суб`єктом суспільно небезпечного характеру свого діяння означає, що він усвідомлює всі фактичні обставини вчиненого діяння, які відповідають ознакам складу інкримінованого злочину, та одночасно розуміє, що вчинене ним діяння є соціально-осуджуваним, шкідливим для суспільства.

Передбачення є адекватним розумовим уявленням особи про неминучість чи можливість конкретних результатів своєї дії (бездіяльності). Бажання полягає у прагненні досягти чітко визначеної мети і спрямованості волі на її досягнення.

Мотивом вчинення злочину є внутрішнє спонукання, рушійна сила кримінально караного вчинку людини, що визначає його зміст і допомагає більш глибоко розкрити психічне ставлення особи до вчиненого. Мотив дозволяє визначити, чому особа вчиняє злочин. Мету становить конкретно сформульоване уявлення про бажаний наслідок свого діяння та спрямованість на його досягнення в обраний спосіб.

Отриманими внаслідок проведення негласних слідчих дій доказами (підпункт 3.1.8. розділу ІІІ цього вироку) і виявленим листом на ім`я так званого тимчасово виконуючого обов`язки губернатора Херсонської області ОСОБА_30 за підписом так званого глави «военно-гражданская администрация Херсонской городской территориальной громады Херсонского района Херсонской области» ОСОБА_31 підтверджується те, що ОСОБА_32 зайняла посаду «начальника отдела финансовых отраслей жизнеобеспечения города» «военно-гражданской администрации Херсонской городской территориальной громады Херсонского района Херсонской области» 15.08.2022 року.

За цих обставин Суд вважає, що умисел на вчинення інкримінованого злочину виник у обвинуваченої не пізніше ніж 15.08.2022 року.

Оцінюючи спрямованість умислу, Суд зважує на показання свідка ОСОБА_20 (п. 3.1.2. розділу ІІІ цього вироку), яка зазначила, що зі слів матері ОСОБА_23 в окупаційній владі займала посаду пов`язану з фінансами і отримувала хорошу зарплату, а також на ті обставини, що підтверджують переїзд ОСОБА_4 у складі незаконного органу влади до міста Генічеськ після деокупації міста Херсон.

Отже, названі обставини дають Суду можливість стверджувати про наявність прямого умислу у обвинуваченої на вчинення інкриміновано їй злочину, оскільки через бажання отримувати високу заробітну плату і високий соціальний статус, як державного службовця, ОСОБА_4 погодилася на пропозицію сестри ОСОБА_33 зайняти посаду в незаконному органі влади. Бажаючи на цій посаді залишитися, ОСОБА_4 не хотіла деокупації Херсона і повернення української влади, а відтак бажала поразки України щодо деокупації Херсона і Херсонської області. Коли бажання не виправдалось і Херсон та частина Херсонської області повернулася де-факто до складу України, ОСОБА_4 виїхала у складі незаконного органу на тимчасово окуповану територію м. Генічеська, де продовжила свою діяльність на шкоду України.

Отже, проаналізувавши зібрані у цьому кримінальному провадженні докази, Суд дійшов висновку про наявність у обвинуваченої антидержавницького мотиву і мети побудувати собі кар`єру шляхом зайняття посади у незаконному органі влади на тимчасово окупованій території, а відтак обвинувачена діяла на шкоду України, оскільки своїми діями допомагала окупаційній владі створити вертикаль незаконних органів влади, тим самим допомагала зміцнювати механізм державного управління і через це посилювати стійкість окупаційної влади на тимчасово окупованих територіях стосовно зовнішніх чинників, в тому числі щодо дій державної влади України, спрямованих на звільнення цих територій.

4.4.7. Щодо позиції сторони захисту про недопустимість доказів і порушення права обвинуваченої на захист, Суд вважає за доцільне зауважити таке.

Відповідно до частини першої ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Частиною другою цієї ж статті передбачено, що суд суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: 1) здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; 2) отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження; 3) порушення права особи на захист; 4) отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права; 5) порушення права на перехресний допит.

Приписами частини третьої цієї ж статті вказується, що недопустимими є також докази, що були отримані: 1) з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні; 2) після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень; 3) під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи у зв`язку з недопущенням адвоката до цієї слідчої (розшукової) дії. Факт недопущення до участі в обшуку адвокат зобов`язаний довести в суді під час судового провадження; 4) під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи, якщо така ухвала винесена слідчим суддею без проведення повної технічної фіксації засідання.

Відповідно до частини першої ст. 20 КПК України підозрюваний, обвинувачений, виправданий, засуджений має право на захист, яке полягає у наданні йому можливості надати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у кримінальному провадженні, користуватися правовою допомогою захисника, а також реалізовувати інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом.

Суд зазначає, що в ухвалі Херсонського міського суду Херсонської області від 13.11.2024 року про здійснення спеціального судового провадження Судом було досліджено питання щодо дотримання стороною обвинувачення вимог абзацу другого частини другої ст. 7 КПК України, в частини повноти використання стороною обвинувачення передбачених законом можливостей для дотримання прав підозрюваного (зокрема, прав на захист, на доступ до правосуддя тощо). В результаті цього було постановлено цю ухвалу.

Крім того, Суд погоджується з прокурором, який з посиланням на висновки Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у справі № 476/579/18, постанова від 15.09.2021 року, зазначив про те, що КПК України не містить положення про обов`язкову участь захисника при проведенні обшуку, у тому числі в кримінальному провадженні, в якому участь захисника є обов`язковою згідно з вимогами статей 49, 52 КПК України. Отже, навіть обов`язкова участь захисника у кримінальному провадженні за КПК України не передбачає обов`язкової участі цього захисника в усіх без винятку слідчих діях.

Щодо визнання допиту свідків недопустимим доказом, оскільки ці свідки безпосередньо не бачили обвинуваченої та не чули від ненї, що вона зайняла посаду в так званій «военно-гражданской администрации Херсонской городской территориальной громады Херсонского района Херсонской области» або виконує відповідні функції на користь цього незаконного органу влади, то Суд зазначає, що в даному випадку для ухвалення рішення про винуватість особи, яка зайняла відповідну посаду в незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території, не важливо належне документальне підтвердження цих обставин, оскільки будь-який документ про призначення, зокрема, ОСОБА_4 на відповідну посаду є з точки зору законодавства України незаконним.

На переконання Суду в даному випадку має значення усвідомлення обвинуваченою своїх дій, зокрема того, що вона зайняла цю посаду і стала частиною окупаційної влади, а значить її дії спрямовані на шкоду та проти України, оскільки якщо повернеться українська влада, то ОСОБА_4 буде позбавлена того, що отримала. І про таке усвідомлення обвинуваченою свідчать показання свідків, а саме згадування про роботу в окупаційній владі, про розмір заробітної плати, про напрямок діяльності - фінанси тощо.

Зважаючи на наведене Суд не бере до уваги зауваження сторони захисту про недопустимість доказів із зазначених підстав, вважає що право на захист і інші фундаментальні права обвинуваченої в ході досудового розслідування і судового провадження дотримано, а докази, якими сторона обвинувачення обґрунтовувала обставини кримінального правопорушення є допустимими і належними.

Висновки Суду

4.5. Розглянувши справу в межах пред`явленого обвинувачення, оцінивши наведені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, а також проаналізувавши ці докази в їх сукупності та взаємозв`язку, Суд вважає, що усі перелічені об`єктивні ознаки складу злочину передбаченого частиною п`ятою ст. 111-1 КК України доведені, доходить висновку про їхню допустимість, належність, достовірність та достатність для визнання ОСОБА_4 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою ст. 111-1 КК України, формою об`єктивної сторони якого є добровільне зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території (колабораційна діяльність).

4.6. Що стосується інших об`єктивних ознак, зокрема «добровільне зайняття посади в окупаційній адміністрації держави-агресора», Суд вважає за необхідне зауважити, що відповідно до пункту 6 частини першої ст. 1-1 Закону України від 15.04.2014 №1207- VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (в редакції Закону України № 2217-IX від 21.04.2022) визначено, що окупаційна адміністрація Російської Федерації - сукупність державних органів і структур Російської Федерації, функціонально відповідальних за управління тимчасово окупованими територіями та підконтрольних Російській Федерації самопроголошених органів, які узурпували виконання владних повноважень на тимчасово окупованих територіях та які виконували чи виконують властиві органам державної влади чи органам місцевого самоврядування функції на тимчасово окупованій території України, в тому числі органи, організації, підприємства та установи, включаючи правоохоронні та судові органи, нотаріусів та суб`єктів адміністративних послуг;

Отже, з урахуванням наведеного, Суд вважає, що стосовно інших об`єктивних ознак складу злочину, передбаченого частиною п`ятою ст. 111-1 КК України, зокрема такої як: «добровільне зайняття посади в окупаційній адміністрації держави-агресора» доказів на підтвердження цих обставин матеріали провадження не містять. Тому Суд вважає, що обсяг обвинувачення, який вказаний у пункті 1.1. розділу І цього вироку є вичерпним.

V. Призначення покарання

5.1. Санкцією частини п`ятої ст. 111-1 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої.

5.2. Під час судового розгляду обставини, які пом`якшують покарання відповідно ст. 66 КК Українине встановлено.

Відповідно до обвинувального акта обставиною, що обтяжує покарання відповідно до ст. 67 КК України є вчинення злочину з використанням умов воєнного стану.

5.3. Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, Суд виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а також бере до уваги, та враховує:

- ступень тяжкості правопорушення - згідно із статтею 12 КК інкриміноване діяння відноситься до тяжкого злочину;

- особу обвинуваченої: раніше не судима, на диспансерному обліку у лікаря психіатра/нарколога не перебуває, не є депутатом.

5.4. Суд також бере до уваги суспільну небезпечність вчиненого діяння, яка полягає у тому, що особа допомагає агресору створити вертикаль незаконних органів влади. Саме така вертикаль є основою функціонування державного механізму загалом. Такими діями обвинувачена зміцнює механізм державного управління і через це посилює стійкість окупаційної влади на тимчасово окупованих територіях стосовно зовнішніх чинників, в тому числі щодо дій державної влади України, спрямованих на звільнення цих територій.

5.5. Також Суд враховує загальну мету покарання, як заходу примусу, що застосовується від імені держави, яка полягає в тому, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами (ст. 50 КК). Оптимальним орієнтиром ефективності застосування покарання є визначення його в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

5.6. Суд вважає, що кримінально-правовий зміст принципу справедливості полягає в тому, що покарання чи інша міра кримінально-правового впливу, застосована до особи правопорушника, повинні відповідати тяжкості злочину, доведеним обставинам вчинення злочину і особливостям особистості правопорушника.

5.7. Суд вважає, що підстави застосування положень статей 69, 69-1 КК України при призначенні покарання відсутні.

5.8. У зв`язку із викладеним, Суд дійшов висновку, що обвинуваченій необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років, з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування або органах, що надають публічні послуги, на строк 15 (п`ятнадцять) років з конфіскацією всього належного їй майна.

5.9. Суд, керуючись ст. 65 КК України вважає, що призначення такого покарання є необхідним та достатнім для її виправлення та запобіганню скоєнню нею нових злочинів.

Підстав для обрання більш м`яких або тяжких покарань до обвинуваченої за вчинене кримінальне правопорушення Суд не знаходить.

VІ. Запобіжні заходи

6.1. Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 374 КПК України суд при ухваленні вироку серед іншого приймає рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.

6.2. Оскільки розгляд кримінального провадження здійснювався за процедурою спеціального судового провадження, Суд вважає за доцільне до набрання вироком законної силизалишити в силі запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обраний ухвалою слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 13.09.2024 стосовно обвинуваченої до її затримання на виконання вироку.

VІІ. Вирішення питань, пов`язаних з арештом

7.1. Згідно з частиною четвертою статті 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

7.2. Ухвалою слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 13.09.2024 накладено арешт на майно (справа №766/14896/24, н/п 1-кс/766/7358/24), що перебуває у приватній власності ОСОБА_4 , а саме: на квартиру за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 33874323.

7.3. Суд вважає за необхідне накладений арешт залишити без змін до звернення вироку до виконання в частині конфіскації майна.

VІІІ. Вирішення питання, пов`язані з процесуальними витратами

8.1. Відповідно до вимог пункту 13 частини першої статті 368 та частини четвертої статті 374 КПК України при ухваленні вироку суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат. На підставі частини 2 статті 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

8.2. Документально підтверджені відомості про понесені процесуальні витрати стороною обвинувачення чи стороною захисту у матеріалах кримінального провадження відсутні.

ІХ. Вирішення питань щодо долі речових доказів

9.1. Згідно з частиною дев`ятою статті 100 КПК України питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Враховуючи положення статті 100 КПК України та Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду затвердженої Наказом Генеральної прокуратури України, Міністерства внутрішніх справ України, Державної податкової адміністрації України, Служби Безпеки України, Верховного суду України, Державної судової адміністрації України, Суд вирішує залишити в матеріалах кримінального провадження документи, надані сторонами.

9.2. Речові докази: флеш накопичувач марки Кінгстон на 4 Гб з номером - 31307-001/A00LF; блокнот синього кольору із записами виконаними кульковою ручкою від руки; блокнот синього кольору з написом "2018 Укрсоцбанк", на якому зазначено ПІБ ОСОБА_4 з номером НОМЕР_1 Государственное унитарное предприятие Херсонобленерго ГУП Херсонобленерго, емеіл - ІНФОРМАЦІЯ_2 дата реєстрації 29.06.2022 із записами виконаними кульковою ручкою від руки щодо російського банку "ПСБ Банк" - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Х. Вирішення цивільного позову

10.3. Доказів подачі цивільного позову матеріали кримінального провадження не містять.

ХІ. Відомості про вжиті заходи стороною обвинувачення щодо дотримання прав обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя.

11.1. Відповідно до частини третьої ст. 21 КПК України кожен має право на участь у розгляді в суді будь-якої інстанції справи, що стосується його прав та обов`язків, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до частини другої ст. 7 КПК України сторона обвинувачення зобов`язана використати всі передбачені законом можливості для дотримання прав підозрюваного чи обвинуваченого (зокрема, прав на захист, на доступ до правосуддя, таємницю спілкування, невтручання у приватне життя) у разі здійснення кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia).

11.2. За міжнародними стандартами, відповідно до Резолюції Комітету Міністрів Ради Європи (75)11 від 19 січня 1973 року «Про критерії, які регламентують розгляд, що проводиться у відсутність обвинуваченого» розгляд може бути проведений у відсутності обвинуваченого:

- за умови своєчасного повідомлення особи про проведення розгляду і надання йому достатнього часу для підготовки захисту;

- наявності підтвердження про фактичне отримання такого повідомлення;

- за умови проведення розгляду в загальному порядку і наданні захисту права втручатися в цей процес;

- за умови забезпечення надання особі судового рішення, прийнятого за наслідками розгляду, і обчислення термінів на оскарження з моменту вручення такого рішення;

- за умови надання особі права на оскарження судового рішення;

- за умови забезпечення права особи на повторне проведення розгляду в загальному порядку, якщо його відсутність була викликана наявністю поважних причин, про які він не міг повідомити уповноважені органи

11.3. Відповідно до частини п`ятої ст. 374 КПК України у разі ухвалення вироку за наслідками кримінального провадження, у якому здійснювалося спеціальне досудове розслідування або спеціальне судове провадження (in absentia), суд окремо обґрунтовує, чи були здійснені стороною обвинувачення всі можливі передбачені законом заходи щодо дотримання прав підозрюваного чи обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя з урахуванням встановлених законом особливостей такого провадження.

11.4. За таких підстав Суд вважає, що кримінальне процесуальне законодавство покладає на суд обов`язок щодо здійснення судового контролю за діями сторони обвинувачення в частині дотримання нею прав обвинуваченого на захист, доступу до правосуддя тощо під час проведення спеціального досудового розслідування або спеціального судового провадження.

11.5. Відтак, Суду необхідно з`ясувати, чи можливо стверджувати, що ОСОБА_4 знала про кримінальне переслідування, спеціальне досудове розслідування (після надання слідчим суддею дозволу на його здійснення), що здійснювалось відносно неї, і теперішнє судове провадження настільки, щоб мати можливість прийняти рішення або відмовитися від свого права постати перед судом, або ухилитися від правосуддя.

11.6. В згаданому контексті Суд звертає увагу перш за все на дотримання стороною обвинувачення порядку офіційного сповіщення обвинуваченої про заходи, які до неї здійснюються.

За змістом приписів частини восьмої ст. 135 КПК України повістка про виклик особи, стосовно якої існують достатні підстави вважати, що така особа виїхала та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, у випадку обґрунтованої неможливості вручення їй такої повістки згідно з вимогами цієї статті, публікується в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, вважається такою, яка належним чином повідомлена про виклик, з моменту опублікування повістки про її виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

У випадку наявності в особи, зазначеної в абзаці першому цієї частини, захисника (захисників) копія повістки про її виклик надсилається захиснику (захисникам).

11.7. Виходячи із загальних положень КПК Суд вважає, що на стадії досудового розслідування є достатнім для дотримання права обвинуваченого на доступ до правосуддя повідомлення його в порядку частини восьмої ст. 135 КПК про:

початок відносно нього спеціального досудового розслідування,

підозру,

виклик на допит як підозрюваного,

завершення відносно нього досудового розслідування,

відкриття матеріалів кримінального провадження,

складений відносно нього обвинувального акта і направлення його до суду.

11.8. Як вбачається з досліджених матеріалів, шляхом розміщення оголошення в засобі масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий кур`єр» на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора ОСОБА_4 було повідомлено про:

підозру, складену 23.08.2024 у кримінальному провадженні №0000131 від 10.05.2022 року у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою ст. 111-1 КК України («Урядовий кур`єр» №171 (7831) від 23.08.2024, також надіслано через засоби поштового зв`язку за відомим місцем мешкання);

виклик для повідомлення про підозру, участі в слідчих діях та допиту як підозрюваної у кримінальному провадженні №0000131 від 10.05.2022 року на 27.08.2024, 28.08.2024, 29.08.2024 в період час з 09 год 00 хв до 18 год 00 хв до слідчого відділення відділу поліції №2 Херсонського районного управління поліції ГУНП в Херсонській області за адресою: м. Херсон, вул. Філатова, 30 («Урядовий кур`єр» №171 (7831) від 23.08.2024, також надіслано через засоби поштового зв`язку за відомим місцем мешкання);

здійснення спеціального досудового розслідування щодо ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000827від 02.09.2024 року (виділено з к.п. №0000131 від 10.05.2022) відповідно до ухвали слідчого судді Херсонського районного суду Херсонської області від 02.09.2024 («Урядовий кур`єр» №191 (7851) від 20.09.2024, також надіслано через засоби поштового зв`язку за відомим місцем мешкання);

завершення спеціального досудового розслідування та надання доступу до матеріалів кримінального провадження №0000827від 02.09.2024 року (виділено з к.п. №0000131 від 10.05.2022)(«Урядовий кур`єр» №191 (7851) від 20.09.2024, також надіслано через засоби поштового зв`язку за відомим місцем мешкання);

виклик для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження та вручення обвинувального акта з додатками у кримінальному провадженні №0000827від 02.09.2024 року на 24 вересня 2024 року з 09.00 до 17.00 години до слідчого відділення відділу поліції №2 Херсонського районного управління поліції ГУНП в Херсонській області («Урядовий кур`єр» №191 (7851) від 20.09.2024, також надіслано через засоби поштового зв`язку за відомим місцем мешкання).

Крім того, під час судового провадження ОСОБА_4 було повідомлено про:

виклик у судове засідання до Херсонського міського суду Херсонської області на 16.10 2024 о 13 год 30 хв з розгляду кримінального провадження №0000827від 02.09.2024 року («Урядовий кур`єр» №207 (7867) від 11.10.2024);

виклик у судове засідання до Херсонського міського суду Херсонської області на 31.10 2024 о 14 год 00 хв з розгляду кримінального провадження №0000827від 02.09.2024 року («Урядовий кур`єр» №214 (7874) від 22.10.2024);

виклик у судове засідання до Херсонського міського суду Херсонської області на 13.11 2024 о 09 год 00 хв з розгляду кримінального провадження 0000827від 02.09.2024 року («Урядовий кур`єр» №225 (7885) від 06.11.2024);

Крім того, повістки про виклик направлялися засобами поштового зв`язку за останнім відомим місцем реєстрації (проживання) обвинуваченої.

Проте, будучи викликаною належним чином як до органів досудового розслідування, так і до Херсонського міського суду Херсонської області в якості обвинуваченої, ОСОБА_4 у призначений час та місце без поважних причин не з`явилася і про причини своєї неявки не повідомила.

11.9. Наведені обставини, на переконання Суду, свідчать про відмову обвинуваченої від права на доступ до правосуддя, а саме бути присутньою на судових засіданнях (предстати перед судом), від права на захист, а саме обирати на власний розсуд спосіб захисту.

З цих підстав,

керуючись статтями 368, 370-371, 373-374, 376, 392-395, 532 Кримінального процесуального кодексу України, Суд,

У Х В А Л И В :

1. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватою у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою ст. 111-1 КК України, та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років, з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування або органах, що надають публічні послуги, на строк 15 (п`ятнадцять) років з конфіскацією всього належного їй майна.

2. Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 13.09.2024 на майно, що перебуває у приватній власності ОСОБА_4 , а саме: на квартиру за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 33874323 - залишити без змін до звернення вироку до виконання в частині конфіскації майна.

3. Запобіжний захід у виді тримання під вартою, застосований ухвалою слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 13.09.2024 залишити без змін до затримання ОСОБА_4 на виконання цього вироку.

4. Початок строку відбуття покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_4 обчислювати з дня її фактичного затримання на виконання цього вироку.

5. Строк додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування або органах, що надають публічні послуги, обчислювати з моменту відбуття ОСОБА_4 основного покарання у виді позбавлення волі.

6. Відповідно до ст. 100 КПК України документи, що надані сторонами, а також речові докази: флеш накопичувач марки Кінгстон на 4 Гб з номером - 31307-001/A00LF; блокнот синього кольору із записами виконаними кульковою ручкою від руки; блокнот синього кольору з написом "2018 Укрсоцбанк", на якому зазначено ПІБ ОСОБА_4 з номером НОМЕР_1 Государственное унитарное предприятие Херсонобленерго ГУП Херсонобленерго, емеіл - ІНФОРМАЦІЯ_2 дата реєстрації 29.06.2022 із записами виконаними кульковою ручкою від руки щодо російського банку "ПСБ Банк" - залишити в матеріалах кримінального провадження.

7. Вирок, якщо інше не передбачено Кримінальним процесуальним кодексом України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

8. Прокурор, обвинувачена, захисник мають право на апеляційне оскарження цього вироку шляхом подання апеляційних скарг до Херсонського апеляційного суду через Херсонський міський суд Херсонської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

9. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченій та прокурору та не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

СуддяОСОБА_1