В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 348/1846/23

Провадження № 1-кп/348/113/25

10 червня 2025 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Надвірна кримінальне провадження № 0000173 від 07.08.2023 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пнів Надвірнянського району Івано-Франківської області, громадянина України, освіта професійно-технічна, не працюючого, одруженого, маючого на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, РНОКПП НОМЕР_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 254 КК України,

У с т а н о в и в :

Проходячи військову службу, ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст. 11, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і Законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків. Проте, ОСОБА_4 , у порушення вимог вказаних нормативних актів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, вчинив безгосподарське використання земель, що спричинило виведення земель з сільськогосподарського обороту та порушення структури ґрунту за наступних обставин. Так, 16.01.2023 на підставі рішення Пасічнянської сільської ради № 1050-13/13/2021 від 17.12.2021 за ОСОБА_4 зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку із кадастровим номером :02:004:0275, площею 0,175 га, що розташована по АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Пунктом «а» ч. 1 ст. 91 Земельного кодексу України на власників земельних ділянок, поряд з іншими обов`язками, покладено також обов`язок щодо неухильного забезпечення використання ними земельних ділянок, наданих їм у власність виключно за їх цільовим призначенням. Разом з тим, нехтуючи вищевказаними вимогами земельного законодавства, ОСОБА_4 , проявляючи безгосподарність при використанні земельної ділянки сільськогосподарського призначення, належної йому на праві приватної власності, площею 0,175 га, із кадастровим номером :02:004:0275, що розташована по АДРЕСА_1 , вирішив без зміни її цільового призначення та переведення в землі водного фонду облаштувати на вказаній земельній ділянці штучну водойму (ставок) для власних потреб. Не ініціюючи питання зміни цільового призначення вищевказаної земельної ділянки та не маючи в наявності готового та затвердженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приватної власності, цільове призначення якої змінюється, ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний і протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки та свідомо бажаючи їх настання, наприкінці січня 2023 року, більш точну дату та час досудовим розслідуванням не встановлено, за допомогою активного використання сільськогосподарської техніки, шляхом виїмки (зняття) ґрунтового покриву, незаконно облаштував на згаданій земельній ділянці штучну водойму (ставок), довжиною 40 метрів та шириною 20 метрів. Внаслідок самовільного облаштування ОСОБА_4 штучної водойми (ставка), без зміни цільового призначення земельної ділянки, належній йому на праві приватної власності, виділеній для ведення особистого селянського господарства, з кадастровим номером :02:004:0275, земельна ділянка безпідставно була виведена із земель сільськогосподарського обороту та порушено таким чином структуру ґрунту, що унеможливлює подальше використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 254 КК України, визнав повністю та повністю підтвердив обставини вчиненого ним кримінального правопорушення. У скоєному розкаявся, просив суворо не карати.

Прокурор в судовому засіданні просив застосувати до обвинуваченого ст. 69 КК України і призначити покарання у вигляді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з урахуванням двох пом`якшуючих обставин: щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину, а також, що обвинувачений має 4 неповнолітніх дітей, раніше не судимий, приймав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України.

Адвокат обвинуваченого в судовому засіданні також просив застосувати до обвинуваченого ст. 69 КК України, та, окрім зазначеного прокурором, врахувати ще позитивну характеристику обвинуваченого та його повне визнання своєї вини, і призначити йому штраф в розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників процесу судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає, а також сторонам роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Вина обвинуваченого ОСОБА_4 в скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 254 КК України, підтверджується також матеріалами, зібраними під час досудового розслідування провадження, які не були об`єктом дослідження і учасники процесу не вважають за доцільне їх досліджувати, оскільки фактичні обставини скоєного, доведеність вини обвинуваченого та кваліфікація його дій учасниками процесу не оспорюються.

Оцінюючи зібрані докази, суд приходить до висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 необхідно кваліфікувати за ч. 1 ст. 254 КК України безгосподарське використання земель, що спричинило виведення земель з сільськогосподарського обороту та порушення структури ґрунту.

Відповідно до статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до класифікації кримінальних правопорушень, визначеної у ст. 12 КК України, вчинене ОСОБА_4 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 254 КК України, відноситься до категорії кримінального проступку, ОСОБА_4 на досудовому слідстві та в суді давав правдиві показання, розкаюється у скоєному, характеризується позитивно, за час проживання в селі зарекомендував себе добре, характер врівноважений, спокійний, раніше не судимий, на обліку у психіатричному та наркологічному кабінеті не перебуває, приймав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлені.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , в обвинувальному акті вказано щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Розкаяння передбачає, окрім визнання собою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

У зв`язку з наведеним можна зробити висновок, що щире каяття це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди (постанова ВС від 15.11.2021 у справі № 199/6365/19).

Незважаючи на визнання своєї вини у даному судовому засіданні (раніше ОСОБА_4 вину не визнавав), щире каяття обвинуваченого не знайшло свого підтвердження під час розгляду справи, що також відображено в ухвалі суду від 07.11.2024. В судовому засіданні в поведінці обвинуваченого суд не вбачає щирого жалю з приводу скоєного та осуду своєї поведінки, а також намагання виправити наслідки вчиненого.

Також під час розгляду справи не встановлено які саме дії обвинуваченого ОСОБА_4 свідчать про його активне сприяння розкриттю злочину.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Згідно ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429, 437-439, 442, 442-1 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

В судовому засіданні не знайшла свого підтвердження наявність двох обставин, що пом`якшують покарання, а також не встановлено обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у зв`язку із чим суд не знаходить підстав для застосування ст. 69 КК України.

Аналізуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що з метою виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити покарання у виді штрафу в межах санкції ч. 1 ст. 254 КК України, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретним його обставинам, встановленим під час розгляду кримінального провадження, даним про особу обвинуваченого. Саме цей вид покарання буде справедливим для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 , сприятиме попередженню вчиненню нових кримінальних правопорушень та відповідатиме принципу індивідуалізації покарання.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Цивільний позов не заявлено.

Витрати на проведення експертизи в даному кримінальному провадженні відсутні.

Речові докази відсутні.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 349, 370, 373, 374, 376 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 254 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн 00 коп..

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя Надвірнянського районного суду

Івано-Франківської області ОСОБА_1