УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2025 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в особі слідчого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , з участю прокурора прокурора ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , слідчого ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 , захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання старшого слідчого третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Рівному) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому ОСОБА_5 , яке погоджене прокурором Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий, у рамках кримінального провадження № 0008545 від 08.08.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, звернувся до суду із вказаним клопотанням, про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 .

Своє клопотання обґрунтовує тим, що що майстер-сержант ОСОБА_6 проходить військову службу в органах Служби безпеки України з 18 листопада 1999 року по даний час.

Проходячи військову службу в Службі безпеки України майстер-сержант ОСОБА_6 , у відповідності до вимог ст. ст. 11, 16, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний був свято і непорушно додержуватися Конституції та Законів України, виконувати свої службові обов`язки, що визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, сумлінно вивчати військову справу, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно, бути дисциплінованим, пильним, не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців.

Згідно ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам.

Так, 08 серпня 2025 року приблизно о 17.10 год., у світлу пору доби, водій ОСОБА_6 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним транспортним засобом - автомобілем марки «Nissan X-Trail», реєстраційний номер НОМЕР_1 , діючи із злочинною самовпевненістю, тобто передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, рухаючись по правій смузі руху автодорогою Київ-Чоп в напрямку міста Рівне, поблизу села Бранів Рівненського району Рівненської області, в порушення підпункту б) пункту 2.3, пункту 10.1 Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001№ 1306 (далі - Правила дорожнього руху), проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася, неправильно її оцінив, відволікся від керування транспортним засобом у дорозі, не впорався з керуванням і змінив напрямок руху, не переконавшись що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, здійснив виїзд на праву смугу руху та узбіччя по ходу руху, де допустив наїзд на пішоходів ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , котрі рухалися прямолінійно назустріч вказаному транспортному засобу.

Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_9 загинув на місці події, ОСОБА_10 спричинено тілесні ушкодження, а транспортний засіб марки «Nissan X-Trail», реєстраційний номер НОМЕР_1 , зазнав механічних пошкоджень.

Порушення ОСОБА_6 вимог підпункту б) пункту 2.3 і пункту 10.1 Правил дорожнього руху, що зобов`язують водія бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; перед будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, перебувають у прямому безпосередньому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди і суспільно небезпечними наслідками, що настали.

09.08.2025 о 00 год. 47 хв. ОСОБА_6 затримано в порядку

ст. 208 КПК України.

09.08.2025 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, тобто у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

10.08.2025 ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду стосовно ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 07.09.2025.

02.09.2025 ОСОБА_6 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілого.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого правопорушення повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, зокрема: протоколом огляду місця ДТП від 08.08.2025 та складеною до нього схемою; протоколом огляду відеозаписів з камер відеоспостереження із закладу громадського харчування від 09.08.2025, згідно якого зафіксовано обставини вчинення водієм ОСОБА_6 дорожньо-транспортної пригоди у вигляді наїзду на пішоходів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , лікарським свідоцтвом про смерть ОСОБА_9 , протоколами допитів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , актами медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння та встановленими доказами з іншими матеріалами кримінального провадження.

В судовому засіданні прокурор та слідчий клопотання підтримали, просив його задоволити з підстав викладених у ньому та продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_6 без визначення розміру застави у межах строку досудового розслідування.

Підозрюваний та його захисник в судовому засіданні заперечували щодо задоволення клопотання слідчого та просили застосувати домашній арешт.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що слідчими третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Рівному) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0008545 від 08.08.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України.

09.08.2025 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

10.08.2025 ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду стосовно ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 07.09.2025.

02.09.2025 ОСОБА_6 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України.

Розумність підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантій від безпідставного арешту й затримання, закріпленої у статті 5 параграфу 1 (с) Конвенції." Відповідно до практики Європейського суду "розумна підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 параграфу 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо вчинила злочин".

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 КПК України, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Так, вище вказані докази вказують на обґрунтованість та розумність оголошеної підозри ОСОБА_15 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Враховуючи, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, слід взяти до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 , п. 32, Series A, №182), те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 ).

У п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.2007 року Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також, не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Як передбачено ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, законним та обґрунтованим визнається арешт особи, коли він є необхідним для запобігання вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, а також для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом.

В своїх рішеннях ЄСПЛ за скаргою № 40107/02 від «10» лютого 2011 року по справі «Харченко проти України», п. 80; за скаргою № 20808/02 від 04.03.2010 р. у справі «Шалімов проти України», суд визнає порушенням Конвенції продовження/обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за умови, якщо національні суди «…не розглянули жодних альтернативних триманню під вартою запобіжних заходів…».

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Як встановлено в ході розгляду клопотання, заявлені стороною обвинувачення ризики на даний час не зменшились та є актуальними, оскільки ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину за який, передбачено безальтернативне понесення винною особою покарання у вигляді позбавлення волі, у зв`язку із чим розуміючи тяжкість понесення покарання у разі визнання підозрюваного винним у вчиненні інкримінованого злочину, останній може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення понесення покарання.

Наведене дає підстави вважати, що ОСОБА_6 , розуміючи тяжкість вчиненого злочину та відповідальність за нього, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності, а відтак наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Водночас підозрюваний може перешкоджати досудовому розслідуванню шляхом знищення документів та речей, які ще не відшукані стороною обвинувачення та можуть мати значення для кримінального провадження, впливати на свідків та інших осіб з метою приховування вказаної протиправної діяльності шляхом схиляння останніх до надання органу досудового розслідування неправдивих показань, повідомлення інших осіб, які причетні до вчинення зазначених злочинів, про факти які йому стали відомі у ході слідства, що може вкрай негативно вплинути на його хід та кінцеві результати, а також впливати іншим чином.

Обґрунтування ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення являється те, на даний час всіх обставин щодо місця перебування підозрюваного ОСОБА_6 до вчинення ним ДТП, здобуття доказів пов`язаних із вживанням та перебуванням останнього у стані алкогольного сп`яніння в момент вчинення ним наїзду на пішоходів, на даному етапі досудового розслідування не встановлено.

Також, потрібно враховувати те, що ОСОБА_6 протягом тривалого часу проходить військову службу у Службі безпеки України та в силу специфіки його діяльності останньому достеменно відомо про способи та методи отримання відомостей, що мають значення для кримінального провадження, у зв`язку із цим останній для уникнення кримінальної відповідальності може проводити відповідні заходи для знищення чи приховування доказів його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення.

Таким чином встановлено ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, який виражається в тому, що підозрюваний може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Перебуваючи на волі ОСОБА_6 , може незаконно впливати на свідків, потерпілих у цьому кримінальному провадженні так як, ознайомившись із матеріалами кримінального провадження, ОСОБА_6 може отримати інформацію про місця проживання свідків та потерпілих, а тому є ризики щодо незаконного впливу на них з боку підозрюваного шляхом погроз, вмовляння чи переконання у дачі вигідних для нього, одночасно необ`єктивних, показань. У зв`язку з цим, лише перебування ОСОБА_6 в слідчому ізоляторі унеможливить спілкування зі свідками у кримінальному провадженні.

Обґрунтування ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, підтверджується тим, що останній так як являється співробітником Служби безпеки України, і до його до його обов`язків входить здійснення оперативно-розшукової діяльності, яка пов`язана із постійним його переміщенням не лише на території Рівненської області а й за її межами, що значною мірою перешкоджатиме проведенню за його участю слідчих та процесуальних дій.

Також, зазначений ризик підтверджується поведінкою ОСОБА_6 , який після вчинення ним ДТП по приїзду співробітників патрульної поліції на місце події відмовився від проходження медичного освідування для встановлення його стану на предмет вживання алкогольних напоїв. При цьому, ОСОБА_6 також відмовився від проходження зазначеного медичного освідування і в КП «Рівненський обласний центр психічного здоров`я населення» Рівненської обласної ради в присутності понятих та відмовився виконувати постанову прокурора про відібрання біологічних зразків крові та сечі, що свідчить про вчинення ОСОБА_6 умисних дій спрямованих на приховування факту вживання та перебування ним в стані алкогольного сп`яніння під час вчинення дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок чого спричинено смерть потерпілого.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, що виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», суд вважає необхідним продовжити щодо підозрюваного винятковий вид запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим п. п. 1, 2, 3, 4 ст. 177 КПК України та гарантувати його належну процесуальну поведінку.

Даних, які б вказували на неможливість застосування до ОСОБА_6 вказаного запобіжного заходу, не встановлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 197 КПК України, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні; рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

У відповідності до ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Тому, враховуючи суспільну небезпечність особи підозрюваного ОСОБА_6 , який вчинив тяжкий злочин, є необхідним продовжити відносно нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, що на думку слідчого судді, є справедливим, здатний забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів у даному кримінальному провадженні.

Керуючись ст. ст. 131-132, 176, 177, 182, 183, 194, 196, 199, 205 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задоволити.

Продовжити відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави в межах строку досудового розслідування, а саме до 09.10.2025.

Утримувати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в Державній установі "Рівненський слідчий ізолятор" - м. Рівне, вул. Дворецька, 116.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали направити на виконання уповноваженій особі ДУ "Рівненський слідчий ізолятор", вручити учасникам судового розгляду.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя