ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11-сс/818/767/25 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: тримання під вартою
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

захисника - адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Харкова від 02 червня 2025 року, якою застосовано відносно ОСОБА_7 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у кримінальному провадженні № 0001050 від 31.05.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою

Обрано відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор, строком до 30.07.2025 року з визначенням застави у розмірі п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 151 400 (сто п`ятдесят одну тисячу чотириста) грн.

На зазначену ухвалу слідчого судді захисником ОСОБА_6 було подано апеляційну скаргу, в якій вона просила скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, або зменшити розмір застави, визначений підозрюваному.

Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу захисник посилалася на те, що ризики, встановлені судом першої інстанції, будь-якими відомостями не підтверджуються. Крім того, на думку захисника, суд першої інстанції застосував непомірний для підозрюваного розмір альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

В судове засіданні в суд апеляційної інстанції прокурор не з`явився, про час, дату та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив.

Матеріали справи не містять заяв чи клопотань про бажання підозрюваного ОСОБА_7 , який про місце, день та час апеляційного розгляду був повідомлений засобами електронного зв`язку через адміністрацію установи виконання покарань, в якій утримується підозрюваний, щодо його участі у судовому розгляді апеляційної скарги його захисника.

Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405, ч.2 ст. 422 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді за відсутністю сторони обвинувачення, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття та за відсутності належно повідомленого ОСОБА_7 , оскільки вимоги КПК України не містять вимог, щодо обов`язкової участі підозрюваного, а матеріали справи не містять відомостей щодо бажання ОСОБА_7 приймати особисту участь у апеляційному перегляді конкретної справи.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про можливість проведення апеляційного розгляду без участі підозрюваного та прокурора.

Заслухавши доповідь судді, доводи особи, яка подала апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , яка підтримала подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Матеріалами судового провадження встановлено, що слідчим СВ ВП ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР за №0001050 від 31.05.2025 за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, якого 31.05.2025 було затримано на підставі та в порядку, передбаченому ст. 208 КПК України та якого 01.06.2025 повідомлено про підозру.

З матеріалів справи вбачається, що 01.06.2025 старший слідчий СВ ХРУП №3 ГУНП в Харківській області капітан поліції ОСОБА_8 за звернулася до суду з клопотанням, погодженим з прокурором Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_9 про обрання відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» з визначенням застави у розмірі 165 розмірів прожиткового мінімуму доходів громадян.

В обґрунтування поданого клопотання слідчий посилається на обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_7 01.06.2025 підозри, а також на існування ризиків, передбачених п.п. 1 -3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме на те, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування або суду, оскільки підозрюваний є військовослужбовцем, а тому може змінити місце її проходження в будь-який час; знищити, сховати або спотворити будь-які із речей чи документів, які маються істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки досудове розслідування ще триває та знаходиться на активному етапі проведення; незаконно впливати на свідків, особи які відомі підозрюваному та вчинити інше кримінальне правопорушення. Разом з тим, у клопотанні наведені підстави неможливості застосування до підозрюваного інших запобіжних заходів.

В судовому засіданні в суді першої інстанції захисник заперечувала щодо задоволення клопотання прокурора, зазначивши про відсутність ризиків, а також про міцність соціальних зв`язків ОСОБА_10 .

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу стосовно ОСОБА_10 у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя суду першої інстанції дослідивши матеріали провадження, враховуючи існування ризиків, передбачених п.п. 1 ч.1 ст. 177 КПК України, а також достатність наявних у справі доказів, які свідчать про причетність ОСОБА_7 до вчиненого тяжкого кримінального правопорушення та тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання ОСОБА_7 винним, дійшов висновку, що застосування більш м`яких запобіжних заходів в конкретному випадку неможливе, а тому обрав запобіжний захід підозрюваному у вигляді тримання під вартою з визначенням застави.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками слідчого судді з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими статтею 177 цього Кодексу.

Згідно із ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та відомості, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності ризиків, передбачених п.п. 1 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Слідчий суддя суду першої інстанції, перевіряючи законність та обґрунтованість клопотання про застосування підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, заслухав доводи учасників судового провадження, належним чином дослідив фактичні обставини, вказані у клопотанні слідчого, і дійшов вмотивованого висновку про необхідність застосування щодо підозрюваного виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням застави, оскільки останній підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України.

КПК України не містить визначення терміну «обґрунтована підозра» і визначення змісту поняття «підозра» обумовлює необхідність врахування практики Європейського суду з прав людини з питань застосування кримінального процесуального законодавства (ч.1 ст. 9 КПК України).

Згідно з рішеннями ЄСПЛ у справах «IlgarMammadov v. Azerbaijan п. 88», «Erdagozv. Turkey п. 51», «Cebotari v. Moldova п. 48» «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Крім того, Європейський Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення, зокрема у рішенні "Murray v. The United Kingdom".

При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Враховуючи обсяг відомостей судового провадження, який об`єктивно свідчить, що на цьому етапі кримінального провадження необхідне таке втручання у права підозрюваного, як вжиття запобіжних заходів, так як наявні у матеріалах провадження докази, формують внутрішнє переконання причетності ОСОБА_7 , до вчинення певних дій, згідно пред`явленого обвинувачення, оскільки причетність підозрюваного до вчинення інкримінованого злочину підтверджується протоколом огляду місця події, протоколами допиту свідків та протоколом затримання особи.

Перевіряючи доцільність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання підозрюваного під вартою з визначенням застави та існування ризиків, передбачених п.п. 1-3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме можливість запобігання спробам підозрюваного: переховуватись від органів досудового розслідування чи суду; знищити, сховати чи спотворити будь-яку річ чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілих, свідків, інших підозрюваних у цьому кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення, колегія суддів вважає, що слідчий суддя суду першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України з огляду на конкретні обставини кримінального провадження та відомості про особу підозрюваного, міцність його соціальних зв`язків.

Згідно відомостей, що є наявними в матеріалах провадження, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк на строк до 7 років.

З відомостей про особу підозрюваного вбачається, що він неодружений, військовослужбовець, раніше судимий..

З урахуванням викладеного, враховуючи підвищену суспільну небезпечність інкримінованого підозрюваному злочину, до якого причетний ОСОБА_7 , згідно пред`явленої йому підозри, та усвідомлюючи можливість отримання покарання у вигляді позбавлення волі на значний термін, існує об`єктивна ймовірність того, що він може переховуватись від суду.

Разом з тим суд враховує усталену правову практику Європейського суду з прав людини, згідно якої тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Колегія суддів враховує, що Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним, та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження та тих обставин, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні умисного тяжкого злочину проти громадського порядку і моральності, на думку колегії суддів, у цьому кримінальному провадженні беззаперечно існує суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що підозрюваний може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків досудового слідства, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Зазначене вказує на неможливість в цьому конкретному випадку застосування до підозрюваного іншого менш суворого запобіжного заходу.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що на цьому етапі кримінального провадження підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій.

При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

За таких обставин доводи захисника про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на наявних у матеріалах провадження відомостях.

Більш того, доводи апелянта щодо відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК України свідчать про необґрунтованість вимоги апеляційної скарги про обрання іншого запобіжного заходу, оскільки обрання будь-якого запобіжного заходу без встановлення ризиків є процесуально незаконним. За таких обставин, колегія суддів позбавлена процесуальної можливості задовольнити вимоги апеляційної скарги, а доводи захисника ґрунтуються суто на його суб`єктивних оціночних судженнях.

Колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги захисника з приводу необґрунтованості судового рішення є суб`єктивними. Питання оцінювання доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину на даному етапі провадження судом не вирішуються, оскільки вони підлягають розгляду при судовому розгляді по суті. Суд на цій стадії процесу на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Згідно практики ЄСПЛ, який у рішенні в справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 р. встановив значення терміну «обґрунтована підозра» як таке, за якого існують факти чи інформація, що можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості ухвали слідчого судді є безпідставними, оскільки судом першої інстанції було належним чином перевірено та досліджено докази, надані слідчим та стороною захисту, враховані докази, які вказують на обґрунтованість підозри, а також відомості, які характеризують особу підозрюваного, його вік та його сімейний стан. При цьому, висновки суду належним чином мотивовані та наведені обґрунтовані підстави для застосування стосовно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки у провадженні існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають усталеній практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Поряд з цим, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді щодо визначення розміру застави та вважає, що 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є пропорційним, виходячи з ризиків, які доведені прокурором та встановлені нормами п.1 ч.5 ст. 182 КПК України, тобто буде достатнім для забезпечення виконання ОСОБА_7 як підозрюваним, покладених на нього обов`язків, таким, що забезпечить виконання завдань кримінального провадження.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді суду першої інстанції та вважає, що застосування до ОСОБА_7 іншого, менш суворого виду запобіжного, ніж тримання під вартою заходу з визначенням розміру застави, не буде достатнім для запобігання ризикам, передбаченим п.п. 1 ч.1 ст.177 КПК України.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали слідчого судді суду першої інстанції про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 376, 392, 393, 404, 405, ст.407 ч.3 п.1, ст.ст. 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Харкова від 02 червня 2025 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий -

Судді :