Справа № 359/5671/25
Провадження № 1-кс/359/1026/2025
У Х В А Л А

Іменем України

16 травня 2025 року слідчий суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду без технічної фіксації скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого відділу Бориспільського РУП ГУ НП України в Київській області, яка полягає у невнесенні відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, -

встановив:

14 травня 2025 року від ОСОБА_3 надійшла скарга, якою просить : зобов`язати уповноважених осіб Бориспільського РУП ГУНП у Київській області внести відомості про дану заяву до Єдиного реєстру досудових розслідувань з кваліфікацією за ст. 185 КК України та провести необхідні слідчі дії; зобов`язати уповноважених осіб Бориспільського РУП ГУНП у Київській області вручити ОСОБА_3 оригінал витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань; зобов`язати уповноважених осіб Бориспільського РУП ГУНП у Київській області визнати ОСОБА_3 потерпілою у кримінальному провадженні; зобов`язати уповноважених осіб Бориспільського РУП ГУНП у Київській області вручити пам`ятку про права та обов`язки потерпілої особи - ОСОБА_3 .

Скаржник в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлена належним чином. Натомість подала до суду заяву, якою доводи скарги підтримала та просила задовольнити, а розгляд скарги здійснити у її відсутність.

Представник Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, на розгляд скарги до суду не з`явився, заперечень по суті скарги до суду не подав.

Фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів у відповідності до вимог ч. 4 ст. 107 КПК України не здійснювалось у зв`язку з неприбуттям в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні.

Вивчивши скаргу та наявні письмові докази, слідчий суддя дійшов висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 06 травня 2025 року скаржник подала до Бориспільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області заяву щодо вчинення злочину, передбаченого ст. 185 КК України ОСОБА_4 .

Проте жодних дій, спрямованих на внесення вказаних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та початку досудового слідства за даним фактом не вчинено.

Відповідно вимог ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездільність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення - заявником, потерпілим, його представ-ником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником.

Згідно ч. 1, 2 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування. Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Системний аналіз положень ст. 214, 303 КПК України, свідчить про те, що предметом судового контролю слідчого судді може бути лише бездіяльність слідчого чи прокурора щодо невнесення відомостей до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, тобто саме заява чи повідомлення про кримінальне право-порушення є передумовою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та для початку досудового розслідування в кримінальному провадженні.

Відомості, які підлягають внесенню до ЄРДР та їх перелік, визначені ч. 5 ст. 214 КПК України, відповідно положень якої до ЄРДР підлягають внесенню, серед інших відомостей, короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального право-порушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлені з іншого джерела.

Відповідно п. 2.1. Положення «Про Єдиний реєстр досудових розслідувань», затвердженого Наказом Генеральної прокуратури України за № 169 від 17 серпня 2012 року, облік кримінальних правопорушень за заявами, повідомленнями, які надійшли прокурору або органу досудового розслідування, або виявленими з інших джерел обставинами, що свідчать про вчинення кримінального правопорушення, здійснюється за дорученням керівника прокуратури або органу досудового розслідування шляхом внесення до Реєстру відомостей, визначених ч. 5 ст. 214 КПК України. Після внесення та перевірки цих даних керівником прокуратури або органу досудового розслідування у Реєстрі автоматично фіксується дата обліку інформації та присвоюється номер кримінального провадження.

Згідно ч. 4 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, 06 травня 2025 року ОСОБА_3 звернулась до Бориспільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області з заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Однак, станом на 14 травня 2025 року за заявою ОСОБА_3 відомості про вчинення кримінального правопорушення не внесені до ЄРДР та не розпочато досудове розслідування, будь-яких відомостей заявнику щодо розгляду заяви не надано. Докази протилежного відсутні.

Відповідно ч. 3 ст. 26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що віднесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим кодексом.

Так, єдиним критерієм, який дозволяє визначити, які дії чи бездіяльність органу дізнання, слідчого, прокурора, які рішення цих органів та осіб можуть бути оскаржені до суду та хто саме має право на таке оскарження, є обмеженням конституційних прав і свобод громадян або створення перепон для доступу до правосуддя.

Відповідно ст. 9 ч. 1 КПК України під час кримінального провадження слідчий суддя, зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, між -народних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно ст. 9 ч. 5 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовує-ться з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно ст. 9 ч. 6 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу.

Охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження здійснює-ться шляхом судового контрою у відповідності до положень ст. 7 КПК України.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

«Національний орган», визначений у статті 13, не обов`язково має бути судовим органом, але якщо ні, то його повноваження та гарантії, які він надає, є значущими у визначенні ефективності засобу захисту … навіть припускаючи, що прокурор є незалежним, цей засіб не міг забезпечити заявнику допомогу» (Рішення по справі «Пантелеєнко проти України» (Panteleyenko v. Ukraine) від 12 лютого 2007 року, п. 80).

«Метою статті 13 «є забезпечення механізму, завдяки якому особи можуть скористатися засобами судового захисту на національному рівні від порушення конвенційних прав, перед тим як вдатися до міжнародного механізму оскарження в Суді» (Рішення по справі « Кудла проти Польщі » ( Kudla v. Poland) від 26 жовтня 2000).

Стаття 13 гарантує наявність в національному праві правових засобів, захищаючих переважно права і свободи, викладені в Конвенції. Тому й вимагається, наявність правового засобу, який дозволяє компетентному національному органу з`ясувати зміст претензії, заснованої на Конвенції» (Рішення по справі «Аксой проти Туреччини» (Aksoy v. Turkey) від 18 грудня 1996 року, п. 95).

Так, відповідно ст. 307 КПК України за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність прокурора постановляється ухвала, яка за результатами розгляду може бути про: скасування рішення прокурора; скасування повідомлення про підозру; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмовити в задоволенні.

У частині 1 ст. 36 та ч. 5 ст. 40 КПК України зазначено, що прокурор та слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Слідчий суддя самостійно не може прийняти таке рішення, яке має бути прийняте слідчим чи прокурором на виконання ухвали, прийнятої за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора.

Слідчий суддя також звертає увагу, що відповідно вимог КПК України, слідчий, прокурор є самостійними у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого само-врядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.

Жодною нормою КПК України не передбачено право слідчого судді втручатись в діяльність слідчого, зокрема, зобов`язувати його вчинити конкретні слідчі дії.

Отже, слідчий суддя, виходячи зі змісту вимог ч. 5 ст. 40 КПК України, позбавлений змоги надати конкретні вказівки (зобов`язання) слідчому на здійснення конкретних слідчих дій, зважаючи на специфіку слідчих дій, адже останній є самостійним у своїй процесуальній діяльності, а слідчий суддя наділений лише правом судового контролю. Тому, слідчий суддя не повноважний зобов`язувати слідчого вчиняти конкретні слідчі дії.

Таким чином, вивчивши матеріали скарги слідчий суддя приходить висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення вимог, а саме в частині зобов`язання уповноважених осіб Бориспільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області внести відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_3 від 06 травня 2025 року, розпочати досудове розслідування та зобов`язати уповноважену особу Бориспільського РУП ГУ НП у Київській області надати витяг з ЄДДР.

В задоволенні інших вимог ОСОБА_3 слід відмовити.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 214, 303, 304, 307, 309 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя, -

постановив:

Скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого відділу Бориспільського РУП ГУ НП України в Київській області, яка полягає у невнесенні відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, задовольнити частково.

Зобов`язати уповноважену особу (слідчого / дізнавача) Бориспільського РУП ГУ НП у Київській області внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості, що викладені у заяві ОСОБА_3 від 06 травня 2025 року та розпочати досудове розслідування.

Зобов`язати уповноважену особу (слідчого / дізнавача) Бориспільського РУП ГУ НП у Київській області надати ОСОБА_3 витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

В решті вимог скарги ОСОБА_3 - відмовити.

Ухвала слідчого судді є остаточною та апеляційному оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1