ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 11-кп/819/296/25
Номер справи місцевого суду: 766/5/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

30 квітня 2025 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 18 березня 2025 року в кримінальному провадженні №0000640 від 24 квітня 2023 року, стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.4 ст.111-1 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 18 березня 2025 року задоволено клопотання прокурора та стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 продовжено строк застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, строком на 60 днів, до 16 травня 2025 року.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій просить ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 18 березня 2025 року скасувати та обрати йому запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі у виді домашнього арешту, визначити місцезнаходження під домашнім арештом за адресою АДРЕСА_1 та покласти обов`язки, передбачені ст.194 КПК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений зазначив, що суд першої інстанції у своїй ухвалі не зазначив які обставини свідчать про існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України та у чому саме полягає неналежна процесуальна поведінка обвинуваченого на підставі якої суд прийшов до висновку про наявність ризиків.

Зазначає, що тяжкість скоєного злочину не може бути беззастережною підставою застосування до особи найсуворішого запобіжного заходу. Так, він обвинувачується у вчиненні нетяжкого злочину, за який передбачене покарання у виді штрафу або позбавлення волі на строк від 3 до 5 років. При цьому, фактично вже відбув покарання у виді 2 років та 1 місяця.

Також пред`явлене йому обвинувачення не є чітким, зокрема сторона обвинувачення не може зазначити у чому саме полягає господарська діяльність між підприємством «Центральний ринок» і окупаційною владою і яка саме його роль у цій господарській діяльності.

Звертає увагу, що має міцні соціальні зв`язки, постійне місце мешкання, батьків, які мешкають у селищі Чорнобаївка, має постійне місце роботи.

Крім того, 18 березня 2025 року суд першої інстанції проголосив лише резолютивну частину, яка в порушення ст.196 КПК України не була вручена обвинуваченому та не скерована до установи попереднього ув`язнення. Таким чином з 18 березня 2025 року він утримується під вартою без будь-якого рішення суду, що порушує його право на захист.

Позиції учасників апеляційного розгляду.

У судовому засіданні обвинувачений підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Прокурор просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

В судових дебатах сторони залишилися на своїх позиціях.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, позиції сторін, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Згідно з ч.1 ст.401 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу, відповідно до якої під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442-1 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті (тримання під вартою).

Відповідно до положень ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно з положеннями ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Виходячи зі змісту вказаних статей, суд, продовжуючи строк дії запобіжного заходу на стадії судового провадження, має перевірити чи не зменшилися на цій стадії кримінального провадження встановлені раніше ризики і чи зможе більш м`який запобіжний захід запобігти цим ризикам.

Окрім цього, суд має врахувати у сукупності також інші відомості, зокрема про тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, а також соціальні зв`язки, відомості, що характеризують особу обвинуваченого.

На переконання суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції належним чином дотримався вказаних вимог законодавства.

Зі змісту наявних в розпорядженні апеляційного суду матеріалів вбачається, що на розгляді Херсонського міського суду Херсонської області перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000640 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 111-1 КК України.

В ході судового розгляду даного кримінального провадження прокурор подав клопотання про продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою, мотивуючи його тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 111-1 КК України, водночас ступінь ризиків, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 на даному етапі не зменшились.

Застосування (продовження) запобіжних заходів стає можливим при наявності ризиків. Ризик - це невизначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для досудового слідства та суду подій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинуваченого під час розслідування кримінального правопорушення (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Рішення про застосування (продовження) одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу (визначеним у КПК конкретним підставам і меті), що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що приймаючи рішення про продовження запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 суд виходив із того, що ризики, які стали підставою для застосування до нього запобіжного заходу, зокрема можливості переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, незаконно впливати на свідків чи вчинити інше кримінальне правопорушення продовжують існувати. При цьому суд навів мотиви з яких прийшов до такого висновку, зокрема послався на відсутність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Твердження апелянта про те, що лише тяжкість інкримінованого злочину стала підставою для продовження застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд апеляційної інстанції вважає безпідставними.

Вбачається, що суд, при вирішенні питання щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, фактично врахував не тільки тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у скоєнні інкримінованого злочину, суспільну небезпечність інкримінованого злочину, а і наявні відомості про особу обвинуваченого. Сукупність таких відомостей і стала підставою для висновку про продовження існування встановлених ризиків та прийняття рішення про необхідність продовження стосовно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В той же час за положеннями ст. 178 КПК України тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання її винуватою у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого особа обвинувачується, також має враховуватися у сукупності з іншими обставинами та відомостями , що передбачені ст. 178 КПК України.

Врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки воно свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитись від суду.

Перевіркою матеріалів встановлено, що ОСОБА_7 раніше до кримінальної відповідальності не притягався, має постійне місце реєстрації та проживання.

Разом з тим, ОСОБА_7 , обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення проти основ національної безпеки України, за вчинення якого, передбачено покарання у виді штрафу до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк від трьох до п`яти років, з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна.

На переконання суду апеляційної інстанції сукупність наведених обставин підтверджує існування ризику переховування обвинуваченого від суду, адже з огляду на тяжкість інкримінованого ОСОБА_7 злочину, суворість можливого покарання та відсутність міцних соціальних зв`язків, перебуваючи на волі, обвинувачений може вдатися до переховування від суду.

Посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого на наявність у нього батьків, які проживають в с.Чорнобаївка, не є такими, що спростовують висновки суду про існування ризику переховування, оскільки матеріали провадження не містять відомостей саме про міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, зокрема відомостей про спільне проживання обвинуваченого з батьками, перебування їх на його утриманні чи наявність у обвинуваченого сім`ї та утриманців.

Посилання обвинуваченого на наявність у нього роботи суд апеляційної інстанції вважає непереконливими. Відповідно до матеріалів провадження, станом на час вчинення інкримінованих дій, ОСОБА_7 був працевлаштований на підприємстві «Центральний ринок». В той же час, в матеріалах провадження відсутні будь-які відомості щодо збереження за обвинуваченим відповідної посади на вказаному підприємстві чи працевлаштування ОСОБА_7 в іншому місті. Відповідних відомостей на підтвердження доводів апеляційної скарги стороною захисту не надано.

Також обґрунтованими є висновки суду про продовження існування ризику вчинити інше кримінальне правопорушення, з огляду на обставини вчинення інкримінованого обвинуваченому злочину спрямованого проти національної безпеки України, в умовах триваючої збройної агресії російської федерації проти України, наявність відомостей про перебування на розгляді суду іншого кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.368, ч. 2 ст. 369-2 КК України.

Враховуючи викладене суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про наявність правових підстав для продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Прийняте судом рішення відповідає вимогам кримінального процесуального закону.

Посилання обвинуваченого на тривалість його утримання під вартою апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки вказана обставина не є визначальною при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Чинний КПК України передбачає, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

У даному випадку судом першої інстанції встановлено достатні підстави для продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу.

Доводи апеляційної скарги щодо нечіткості пред`явленого обвинувачення, зокрема щодо ролі ОСОБА_7 у протиправній діяльності, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки питання доведеності чи недоведеності винуватості, оцінку доказів з точки зору їх достатності, допустимості для доведення винуватості вирішується судом на стадії судового розгляду відповідно до положень ст. 368 КПК України і не може бути предметом перевірки апеляційного суду в межах визначених ст. 422-1 КПК України під час перевірки ухвали про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Апеляційний суд, до ухвалення рішення суду першої інстанції по суті, позбавлений процесуальної можливості надавати оцінку доказам у кримінальному провадженні, в тому числі на предмет їх допустимості, достатності та переконливості, а також робити висновки щодо доведеності чи недоведеності винуватості особи, повноти досудового розслідування, тощо.

Твердження обвинуваченого про фактичне його утримання під вартою без мотивованого судового рішення апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки підставою утримання обвинуваченого під вартою є ухвала Херсонського міського суду Херсонської області від 18 березня 2025 року. Резолютивну частину вказаної ухвали проголошено 18 березня 2025 року, а повний текст відповідно до журналу судового засідання (а.п.15) проголошено за участю обвинуваченого 21 березня 2025 року. Як встановлено в ході апеляційного розгляду зазначене судове рішення, що долучене до матеріалів провадження, містить належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відсутність у виділених матеріалах провадження відомостей щодо негайного скерування судового рішення до установи попереднього ув`язнення чи для вручення обвинуваченому саме по собі не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Зважаючи на викладене, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги колегія суддів не знаходить.

З огляду на викладене суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про наявність правових підстав для продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Прийняте судом рішення відповідає вимогам кримінального процесуального закону.

Таким чином, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги колегія суддів не знаходить.

Керуючись ч.2 ст.376, ст. ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 18 березня 2025 року стосовно ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набуває законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4