Справа № 568/774/25
Провадження № 1-в/568/14/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2025 року м.Радивилів

Радивилівський районний суд Рівненської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Радивилів клопотання начальника Радивилівського відділу Дубенської окружної прокуратури ОСОБА_3 , за матеріалами ОРС №19-19-20т категорії «Розшук» відносно засудженого вироком Кременецького районного суду Тернопільської області від 12.12.2019 ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік, на підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного цим вироком покарання, частково приєднано не відбуту частину покарання за попереднім вироком Млинівського районного суду Рівненської області від 09.04.2019 та остаточно призначено покарання у виді 1 року 7 місяців позбавлення волі, про звільнення від призначеного судом покарання на підставі ч. 2 ст. 74 Кримінального кодексу України,

за участю сторін провадження:

прокурора ОСОБА_3

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

У С Т А Н О В И В:

14.05.2025 начальник Радивилівського відділу Дубенської окружної прокуратури ОСОБА_3 , звернувся до Радивилівського районного суду Рівненської області з клопотанням про звільнення засудженого ОСОБА_4 від призначеного судом покарання на підставі ч. 2 ст. 74 Кримінального кодексу України.

Клопотання вмотивоване наступним.

У провадженні СКП ВП №2 Дубенського РВП ГУНП в Рівненській області перебуває ОРС №19-19-20т категорії «Розшук» відносно засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (заведена 16.09.2020).

Вивченням зазначеної вище ОРС встановлено, що вироком Кременецького районного суду Тернопільської області від 12.12.2019, ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначене йому покарання у виді позбавлення волі строком на один рік. На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного цим вироком покарання, частково приєднано не відбуту частину покарання за попереднім вироком Млинівського районного суду Рівненської області від 09 квітня 2019 року, та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 1 року 7 місяців позбавлення волі.

Вивченням вироку Кременецького районного суду Тернопільської області від 12.12.2019 (справа №601/1733/19) встановлено, що ОСОБА_7 засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за наступних обставин.

Так, 20.06.2019 приблизно о 02:00 год. в ОСОБА_7 , який маючи не зняту та не погашену судимість, перебував на території господарства по АДРЕСА_1 , виник злочинний умисел, спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, 20.06.2019 приблизно о 02:00 год. ОСОБА_7 прийшов на територію господарства по АДРЕСА_1 , де діючи умисно, з корисливих мотивів, переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає та його дії не будуть помічені сторонніми особами, таємно, шляхом вільного доступу, повторно викрав тример бензиновий торговельної марки «Дніпро-М», потужністю 45 кВт вартістю 1317,50 гривень, що належить ОСОБА_8 . Після цього, ОСОБА_7 із викраденим майном покинув місце скоєння злочину, маючи таким чином можливість розпорядитися ним на власний розсуд.

Своїми умисними діями ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 1317,50 гривень.

Згідно вироку Млинівського районного суду Рівненської області від 09.04.2019, який приєднано до вироку Кременецького районного суду Тернопільської області від 12.12.2019, ОСОБА_7 вчинив 17.08.2017 та 17.08.2018 кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 та ч. 2 ст. 185 КК України, якими спричинено збитки в сумі 717,50 грн та 1223,13 грн. відповідно.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» сума прожиткового мінімуму для працездатної особи на 1 січня 2019 року становила 1921 грн, тобто 50% розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи становить 960,50 грн на 2019 рік, та відповідно 2 неоподатковуваних мінімумів становлять 1921 грн.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» сума прожиткового мінімуму для працездатної особи на 1 січня 2018 року становила 1762 грн, тобто 50% розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи становить 881 грн. на 2018 рік, та відповідно 2 неоподатковуваних мінімумів становлять 1762 грн.; ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» сума прожиткового мінімуму для працездатної особи на 1 січня 2017 року становила 1600 грн, тобто 50% розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи становить 800 грн. на 2017 рік, та відповідно 2 неоподатковуваних мінімумів становлять 1600 грн.

На час вчинення ОСОБА_7 у 2019 році протиправних дій, мінімальна сума вартості викраденого майна, як ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, повинна була становити не менше 1 921 грн.

Таким чином, оскільки, згідно вироку Кременецького районного суду Тернопільської області від 12.12.2019 сума викраденого майна ОСОБА_7 становить 1 317,50 грн та згідно вироку Млинівського районного суду Рівненської області від 09.04.2019 717,50 грн та 1 223,13 грн, зокрема, не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто є меншою, ніж мінімальний граничний розмір необхідний для кваліфікації діяння як кримінального правопорушення відповідно до визначених вищевказаними законами розмірів, у клопотанні ставиться питання про звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання за діяння, караність яких усунена відповідно до Закону України "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів" № 3886-ІХ від 18 липня 2024 року, що набрав чинності 09 серпня 2024 року.

Разом з тим, згідно інформації ДМС, ОСОБА_7 16.03.2020 виданий паспорт громадянина України з анкетними даними ОСОБА_9 .

Крім того, 12.08.2020 ОСОБА_9 виданий паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

Засудженого ОСОБА_6 оголошено в розшук. У зв`язку із тим, що розгляд подання, про звільнення від призначено судом покарання на підставі ч. 2 ст. 74 Кримінального кодексу України, не погіршує правого становища засудженого, прокурор вважає за можливе розглядати клопотання за відсутності засудженого(а.с.1-5).

Ухвалою від 16.05.2025 призначено відкрите судове засідання з розгляду клопотання на 30 травня 2025 року о 11 годину 00 хвилин, окрім того, доручено Західному міжрегіональному центру з надання безоплатної правничої допомоги призначити захисника засудженому ОСОБА_10 (а.с.17-18).

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання із викладених у ньому підстав, просив його задоволити. Окрім того, просив розгляд клопотання провести за відсутності засудженого ОСОБА_7 , оскільки, вважає, що це не погіршує становище засудженого та не порушує його прав, а навпаки у разі задоволення судом клопотання, окрім того, задля забезпечення прав засудженого, судом залучено для розгляду даного клопотання захисника.

Засуджений ОСОБА_7 в призначене судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, зокрема: шляхом направлення ухвали та судової повістки про виклик до суду рекомендованим поштовим відправленням, яке повернуто без вручення, оскільки одержувач відсутній за адресою(а.с.29); оголошенням про виклик до суду розміщеним на офіційному сайті судової влади (а.с.28). Згідно інформації з баз даних Державної прикордонної служби України щодо перетинання державного кордону України вбачається, що ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт НОМЕР_1 ) 13.09.2020 о 09:47:38 виїхав за межі території України та на даний час не повернувся(а.с.15).

Захисник в судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання прокурора та звільнення ОСОБА_12 від відбування покарання.

На підставі ч.5 ст. 539 КПК України, суд прийняв рішення про можливість та доцільність розгляду клопотання за відсутності засудженого.

Заслухавши доводи прокурора, позицію захисника та дослідивши матеріали клопотання, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 2 Закону України «Про прокуратуру», на прокуратуру покладаються функції, зокрема, нагляд за додержанням законів органами, що провадять оперативно-розшукову діяльність, дізнання, досудове слідство та нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Отже, начальник Радивилівського відділу Дубенської окружної прокуратури ОСОБА_3 , в межах повноважень, визначених Законом України «Про прокуратуру», звернувся до суду із даним клопотанням.

Відповідно до положень п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України, клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається: до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 2-4, 6, 7 (крім клопотання про припинення примусового лікування, яке подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться установа або заклад, в якому засуджений перебуває на лікуванні), 13-1, 14 ч.1 ст. 537 цього Кодексу.

Згідно п. 13 ч. 1ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3статті 74 КК України.

З клопотання встановлено, що ОСОБА_7 , засуджено вироком Кременецького районного суду Тернопільської області від 12.12.2019 за ч. 2 ст. 185 КК України (а.с.6-9).

Вирок набрав законної сили: 12.02.2020, а 02.03.2020 розпорядження про виконання вироку надійшло для виконання до Радивилівського ВП Дубенського ВП ГУНП в Рівненській області(а.с.13) за місцем реєстрації засудженого.

Відповідно до інформації ДМС, ОСОБА_7 , 16.03.2020 виданий паспорт громадянина України з анкетними даними ОСОБА_9 . Зміна прізвища відбулася на підставі актового запису про шлюб №74 від 27.07.2018(а.с.14).

Станом на момент звернення прокурора до суду(14.05.2025), вирок Кременецького районного суду Тернопільської області від 12.12.2019 №601/1733/19 не було приведено до виконання, а ОСОБА_13 оголошено у розшук(ОРС №19-19-20т категорії «Розшук» заведена 16.09.2020).

Враховуючи вищевикладене, та те, що стадія виконання вироку Кременецького районного суду Тернопільської області від 12.12.2019 №601/1733/19, зупинилася у Радивилівському ВП Дубенського ВП ГУНП в Рівненській області, тобто за місцем проживання засудженого ОСОБА_13 , а у провадженні СКП ВП№2 Дубенського РВП ГУНП в Рівненській області перебуває ОРС №19-19-20т категорії «Розшук» відносно засудженого ОСОБА_13 , Радивилівський районний суд Рівненської області, в даному конкретному випадку, є судом, визначеним ч. 2 ст. 539 КПК України, та має право вирішувати питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 КК України.

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно із ч. 1 ст.5 КК України Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 КК України звільнення засудженого від покарання або подальшого його відбування, заміна більш м`яким, а також пом`якшення призначеного покарання, крім звільнення від покарання або пом`якшення покарання на підставі закону України про амністію чи акта про помилування, може застосовуватися тільки судом у випадках, передбачених цим Кодексом.

Скасування караності діяння означає його декриміналізацію (повну або часткову), яка може бути досягнута шляхом: 1) виключення з чинного Кримінального кодексу певної статті (частини статті) Особливої частини Кодексу; 2) внесення до диспозиції статті (частини статті) Особливої частини Кримінального кодексу певних змін; 3) внесення змін до норм Загальної частини КК; 4) внесення змін до інших нормативно-правових актів, зокрема, Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Таким чином, вказана в ч. 2 ст.74 КК України підстава застосовується у випадках, коли особу вже засуджено за вчинення діяння.

Звільнення від відбування покарання на підставі ч. 2 ст.74 КК України можна застосувати лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду - засудження особи незалежно від того, відбуває вона покарання чи ні (наприклад, звільнена від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України чи виконання вироку відстрочене ст. 536 КПК України). При цьому законом передбачено негайне звільнення особи від відбування покарання. Слід зазначити, що вказана підстава є обов`язковою для застосування судом. Передумовою для початку провадження щодо звільнення засудженого від відбування покарання за ч. 2 ст.74 КК України завжди є прийняття і набрання чинності спеціальним законом, яким усувається караність діяння, за яке особу засуджено. Він є передумовою або правовою підставою ініціювання, розгляду питання та прийняття рішення про застосування звільнення від покарання щодо конкретної особи. Така процедура завершується прийняттям конкретного процесуального рішення судом.

Як встановлено судом, вироком Кременецького районного суду Тернопільської області від 12.12.2019 відносно ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік, на підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного цим вироком покарання, частково приєднано не відбуту частину покарання за попереднім вироком Млинівського районного суду Рівненської області від 09.04.2019 та остаточно призначено покарання у виді 1 року 7 місяців позбавлення волі.

Згідно із вироком Кременецького районного суду Тернопільської області від 12.12.2019 (справа №601/1733/19) встановлено, що ОСОБА_7 20.06.2019 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України, якими спричинено матеріальну шкоду на загальну суму 1 317,50 гривень(а.с.6-9).

Згідно із вироком Млинівського районного суду Рівненської області від 09.04.2019(ЄУНС 568/1190/18), який приєднано до вироку Кременецького районного суду Тернопільської області від 12.12.2019, ОСОБА_7 вчинив 17.08.2017 та 17.08.2018 кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 та ч. 2 ст. 185 КК України, якими спричинено збитки в сумі 717,50 грн та 1223,13 грн. відповідно(а.с.10-12).

На час, до якого відносяться інкриміновані засудженому ОСОБА_7 діяння, положення ч. 1ст. 51 КУпАП діяли в редакції Закону № 1449-VI від 04.06.2009, згідно з якими було встановлено адміністративну відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати.

Викрадення чужого майна вважалося дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищувала 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (ч. 3 ст. 51 КУпАП в редакції Закону № 1449-VI від 04.06.2009).

09.08.2024 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024. Законом змінено поняття «вартості вкраденого майна» для визначення кримінальної караності крадіжки, як ознаки складу злочину, передбаченого ст. 185 КК України, що призвело до часткової декриміналізації умисних діянь, які виражені в умисному викраденні чужого майна. До набрання чинності вказаним Законом, кримінально караною вважалася крадіжка, виходячи з розміру - понад 0,2 неоподатковуваного мінімуму, який за нормами адміністративного та кримінального законодавства для кваліфікації злочинів чи правопорушень, встановлювався з суми неоподатковуваного мінімуму на рівні податкової соціальної пільги. Податкова соціальна пільга визначена підпунктами 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України для відповідного року. Так, підпунктом 169.1.1 статті 169 визначено, що податкова соціальна пільга дорівнює 50% розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Таким чином, декриміналізовано викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» сума прожиткового мінімуму для працездатної особи на 1 січня 2017 року становила 1600 грн, тобто 50% розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи становить 800 грн. на 2017 рік, та відповідно 2 неоподатковуваних мінімумів становлять 1600 грн.

Згідно із ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» сума прожиткового мінімуму для працездатної особи на 1 січня 2018 року становила 1762 грн, тобто 50% розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи становить 881 грн. на 2018 рік, та відповідно 2 неоподатковуваних мінімумів становлять 1762 грн.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» сума прожиткового мінімуму для працездатної особи на 1 січня 2019 року становила 1921 грн, тобто 50% розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи становить 960,50 грн на 2019 рік, та відповідно 2 неоподатковуваних мінімумів становлять 1921 грн.

Положеннями ст. 185 КК України встановлено кримінальну відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжку), водночас нормами КК України не встановлено розміру вартості майна, що є предметом крадіжки.

Таким чином, відповідно до ч. 3 ст. 51 КУпАП в редакції Закону № 1449-VI від 04.06.2009 у 2017-2019 роках, на час, до якого відносяться інкриміновані ОСОБА_14 діяння, - крадіжки чужого майна вважалася дрібними, якщо вартість такого майна на момент здійснення правопорушення не перевищувала 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, тобто 192,10 грн., якщо вартість викраденого майна перевищувала вказану суму то наставала кримінальна відповідальність.

Отже, на час, до якого відносять інкриміновані ОСОБА_14 діяння, таємне викрадення чужого майна вартістю понад 192,10 грн. кваліфікувалось за ст. 185 КК України(крадіжка).

В той же час, Законом України "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів" № 3886-IX від 18.07.2024, статтю 51 КУпАП викладено в новій редакції, відтак за ч. 1 ст. 51 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а ч. 2 ст. 51 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за дії, передбачені частиною першою цієї статті, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Чинність закону про кримінальну відповідальність у часі визначено положеннями ст. 4 КК України. Зокрема, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння (ч.2ст. 4 КК України).

Частиною 6 ст. 3 КК України, визначено, що зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України та Закону України "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів" № 3886-IX від 18.07.2024, на момент вчинення ОСОБА_15 злочинів, передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 185 КК, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, становив 1921 грн (960,50*2=1921).

Отже, має місце часткова декриміналізація, а саме діянь, які полягають у крадіжці майна вартістю до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність вчинених ОСОБА_15 діянь, оскільки:

- вартість майна, у здійсненні крадіжки якого 17.08.2017 він обвинувачувався, згідно обвинувального вироку становила 1 223,13 грн, що не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян -1600,00 грн;

- вартість майна, у здійсненні крадіжки якого 17.08.2018 він обвинувачувався, згідно обвинувального вироку становила 717,50 грн, що не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - 1762 грн;

- вартість майна, у здійсненні крадіжки якого 20.16.2019 він обвинувачувався, згідно обвинувального вироку становила 1 317,50 грн, що не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - 1921,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, такі дії ОСОБА_16 підпадають під регулювання Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Таким чином, на засудженого ОСОБА_16 розповсюджується дія Закону України № 3886-ІХ від 18 липня 2024 року, який набрав чинності 09 серпня 2024 року, яким декриміналізовано викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 74 КК України, особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Таким чином, враховуючи те, що ОСОБА_16 засуджено за діяння, караність яких законом усунена, суд дійшов до висновку, що клопотання прокурора є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 58 Конституції України, ст.5, ч. 2 ст.74, ст.185 КК України, Законом України №3886-ІХ від 18 липня 2024 року «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», ст.ст.372,537,539 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання начальника Радивилівського відділу Дубенської окружної прокуратури ОСОБА_3 , за матеріалами ОРС №19-19-20т категорії «Розшук» відносно засудженого вироком Кременецького районного суду Тернопільської області від 12.12.2019 ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік, на підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного цим вироком покарання, частково приєднано не відбуту частину покарання за попереднім вироком Млинівського районного суду Рівненської області від 09.04.2019 та остаточно призначено покарання у виді 1 року 7 місяців позбавлення волі, про звільнення від призначеного судом покарання на підставі ч. 2 ст. 74 Кримінального кодексу України - задовольнити.

Звільнити на підставі ч.2 ст. 74 КК України, у зв`язку з усуненням законом караності діяння, засудженого вироком Кременецького районного суду Тернопільської області від 12.12.2019 за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік, на підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного цим вироком покарання, частково приєднано не відбуту частину покарання за попереднім вироком Млинівського районного суду Рівненської області від 09.04.2019 та остаточно призначено покарання у виді 1 року 7 місяців позбавлення волі - Довгалюка (на підставі актового запису про шлюб №74 від 27.07.2018 прізвище ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця с.Зірне, Березнівського району, Рівненської області, РНОКПП НОМЕР_2 , УНЗР 993.

Ухвала може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду через Радивилівський районний суд протягом 7 діб з моменту її проголошення.

Суддя ОСОБА_18