У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 295/16101/24

провадження № 1-кс/0285/1143/25

27 серпня 2025 року м. Звягель

Суддя Звягельського міськрайонного суду Житомирської області ОСОБА_1 , дослідивши заяву ОСОБА_2 про відвід слідчого судді ОСОБА_3 у справі № 295/16101/24,

УСТАНОВИВ:

26.08.2025 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями заяву ОСОБА_4 про відвід судді ОСОБА_3 у справі № 295/16101/24 розподілено судді ОСОБА_1 .

Дослідивши подану заяву, суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Конституції України державною мовою в Україні є українська мова.

У Рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 1999 року у справі (№ 10-рп/99) за конституційними поданнями 51 народного депутата України про офіційне тлумачення положень статті 10 Конституції України щодо застосування державної мови органами державної влади, органами місцевого самоврядування та використання її у навчальному процесі в навчальних закладах України (справа про застосування української мови) зазначено, що українська мова як державна є обов`язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом (частина п`ята статті 10 Конституції України).

Положеннями ч. 1 ст. 29 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК) визначено, що кримінальне провадження здійснюється державною мовою.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» єдиною державною (офіційною) мовою в Україні є українська мова. Частиною 6 ст.13 зазначеного Закону визначено, що органи державної влади, органи влади Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації державної і комунальної форм власності беруть до розгляду документи, складені державною мовою, крім випадків, визначених законом.

Частинами 1, 2 ст. 14 того ж Закону передбачено, що у судах України судочинство провадиться, а діловодство здійснюється державною мовою. У судовому процесі може застосовуватися інша мова, ніж державна, у порядку, визначеному процесуальними кодексами України та Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до правової позиції об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, що міститься у постанові від 19 вересня 2022 року у справі № 521/12324/18, передбачена чинним законодавством України вимога щодо подання документів українською мовою не є перешкодою у доступі до правосуддя та не звужує права учасників провадження за мовною ознакою, оскільки процесуальним законодавством гарантовано право учасників провадження щодо користування ними в судовому процесі рідною мовою або мовою, якою вони володіють.

За таких обставин, виходячи з системного аналізу положень Конституції України (ч. 5 ст. 10, п. 4 ч. 1 ст. 92), КПК України, Законів України «Про судоустрій і статус суддів» (ст.12), «Про забезпечення функціонування української мови як державної» (ст. 1, ч. 6 ст. 13, частин 1, 2 ст.14), документи, за результатами перевірки та/або розгляду яких розпочинається судовий контроль на стадії досудового розслідування, мають бути викладені українською мовою (в перекладі на українську мову).

Як вбачається з матеріалів справи, заява від імені ОСОБА_4 про відвід слідчого судді ОСОБА_3 складена іноземною (російською) мовою, а не державною - українською мовою, що надало б суду можливість зрозуміти її зміст та перевірити на відповідність вимогам КПК.

Крім того заява від імені ОСОБА_4 надіслана 26.08.2025 року в електронному вигляді на електронну пошту суду у формі листа. При цьому заява про відвід судді не містить відомостей про накладення електронного цифрового підпису автора, що є перешкодою для ідентифікації особи, яка її подала.

Згідно із ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги».

Відповідно до п. 12, п. 23 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» електронний підпис - це електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис; кваліфікований електронний підпис - удосконалений електронний підпис, який створюється з використанням засобу кваліфікованого електронного підпису і базується на кваліфікованому сертифікаті відкритого ключа.

Тобто електронний цифровий підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора цього документа іншими суб`єктами електронного документообігу.

Таким чином заява про відвід судді ОСОБА_3 у справі № 295/16101/24 надіслана від імені ОСОБА_4 26.08.2025 викладена іноземною мовою (російською) за відсутності належного перекладу на державну - українську мову, а також заява не підписана електронним підписом автора, що виключає можливість розгляду такої заяви як процесуального документу.

За таких обставин, суддя дійшов висновку про повернення заяви особі, яка її подала.

Керуючись статтями 7, 9, 11, 80, 81 КПК України, суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву подану від імені ОСОБА_5 про відвід слідчого судді ОСОБА_3 у справі № 295/16101/24 повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення заяви не позбавляє права повторно звернутися до суду з відповідною заявою, оформленою згідно вимог чинного законодавства України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1