Справа №638/7133/25
Провадження № 1-кп/638/1583/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2025 року м.Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

в підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв?язку, в процесі розгляду кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002468 від 09 квітня 2024 року, відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.409, ч.3 ст.332, ч.4 ст.408 КК України,-

в с т а н о в и в :

В провадженні Дзержинського районного суду міста Харкова знаходиться кримінальне провадження за обвинувальним актом у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за 0002468 від 09 квітня 2024 року, відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.409, ч.3 ст.332, ч.4 ст.408 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою з залишенням розміру застави. В обґрунтування клопотання прокурор посилався на наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, переховуватися від органу досудового розслідування або суду, що підтверджується, тим що обвинувачений являється військовослужбовцем військової служби, місцезнаходження військової частини в якій він проходить військову службу в будь-який час може змінити місце дислокації в іншу область враховуючи проведення бойових дій на території України, що створить умови для його переховування від органу досудового розслідування та суду в інших областях України, враховуючи, що суворість покарання за кримінальне правопорушення, наслідки та ризик втечі для підозрюваного у цьому випадку можуть бути визнаними як менш небезпечними ніж покарання і процедура виконання покарання. Крім того, вказані обставини створять складності явки або запізнення підозрюваного до органу досудового розслідування та суду; п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України - незаконно впливати, свідка у цьому ж кримінальному провадженні, що підтверджується тим, що обвинувачений, розуміючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, наслідки та ризик втечі для нього, може самостійно або заручившись підтримкою інших осіб, своїх співслужбовців здійснити вплив на свідків, як благаючи або умовляючи їх, так і маючи безперешкодний доступ до вогнепальної зброї за допомогою якої може погрожувати свідкам, понятим, експертам щоб вони відмовились від своїх показань, які вони надали на досудовому розслідуванні та в подальшому будуть надавати при судовому розгляді з метою уникнути покарання за вчинений злочин. При встановленні наявності ризику впливу на свідків слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК). За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом; п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що підтверджується тим, що обвинувачений, перебуваючи на волі, з метою ухилитись від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, може умисно вчинити самокалічення або симулювати хворобу, підробивши для цього відповідні документи або іншим обманом, щоб не перебувати в умовах ізоляції до завершення судового слідства. Зокрема, достовірність перевірки підстав неявки до органу досудового розслідування або суду вимагатимуть від сторони обвинувачення певного часу, що в свою чергу призведе до необґрунтованого затягування строків досудового розслідування та створить можливості для обвинуваченого незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні. В той же час останній, перебуваючи на волі не буде позбавлений можливості використання мобільних телефонів, здійснювати вплив на інших учасників кримінального провадження; п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується підтверджується тим, що перебуваючи на волі, як військовослужбовець військової служби, може продовжити вчиняти військовий злочин, а саме ч. 4 ст. 408 КК України, тим самим переховуватись та ухилятись від кримінальної відповідальності за фактом вчинення тяжкого злочину. Крім того, перебуваючи на волі ОСОБА_6 може продовжити злочинну діяльність щодо переправлення осіб через державний кордон.

Також прокурор зазначив, що вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, що йому загрожує, свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисники ОСОБА_4 , ОСОБА_5 просили відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 та змінити запобіжний захід на домашній арешт або зменшити розмір застави, зазначивши, що прокурором ризики не доведені, обвинувачення необґрунтоване, ОСОБА_6 має на утриманні двох малолітніх дітей.

Суд, розглянувши клопотання прокурора, вислухавши думку прокурора, захисників та обвинуваченого, встановив наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

24.01.2025 ОСОБА_6 затримано в порядку ст.ст. 208, 615 КПК України та того ж дня повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 26.01.2025 ОСОБА_6 обраний запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

26.01.2025 в межах кримінального провадження № 0000936 від 26.01.2025 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.

За результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, поданому органом досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000936 від 26.01.2025 за ч. 4 ст. 408 КК України, ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 27.01.2025 ОСОБА_6 обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 26.03.2025 та визначено заставу у розмірі 1259648 грн.

Постановою прокурора від 12.03.2025 матеріали досудового розслідування у кримінальних провадженнях № 0005669 від 27.07.2024 за ч.ч. 2, 3, 5 ст. 27, ч. 4 ст. 409, ч. 3 ст. 332 КК України та № 0000936 від 26.01.2025 за ч. 4 ст. 408 КК України об`єднані в одне кримінальне провадження № 0005669 від 27.07.2024 за ч.ч. 2, 3, 5 ст. 27, ч. 4 ст. 409; ч. 3 ст. 332; ч. 4 ст. 408 КК України.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Дніпропетровськ Дніпропетровської області, громадянин України, має вищу освіту, одружений, має на утриманні двох малолітніх доньок ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , раніше не судимого, зі слів обвинуваченого не працевлаштований, за версією сторони обвинувачення перебуває на посаді інспектора прикордонної служби 2 категорії чергового відділення чергових 6 прикордонної застави НОМЕР_1 прикордонної комендатури НОМЕР_2 прикордонного загону ДПС України, зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 .

Судом встановлено, що продовжує існувати ризики передбачені ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Так, ризик переховування обумовлений серед іншого і можливістю притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання, оскільки злочин, у якому обґрунтовано обвинувачується ОСОБА_6 , передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років. Зазначені обставини самі по собі можуть спонукати обвинуваченого переховуватися від суду. Це твердження узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема позицією, викладеною у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року, в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Відтак, сама по собі тяжкість злочину не є єдиною визначальною умовою при встановленні ризику, проте разом з іншими обставинами повинна враховуватись слідчим суддею під час вирішення розгляду клопотання про обрання особі запобіжного заходу.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів може вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів, передбачених ч.4 ст.409, ч.3 ст.332, ч.4 ст.408 КК України, за які може бути призначено покарання до 12 років позбавлення волі.

Однак, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, суд вважає доведеним ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України а саме те, що обвинувачений ОСОБА_6 може незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, з метою зміни їх показів та/або відмови давати покази у суді, вплинути у незаконний спосіб на інших осіб, які можуть мати відношення до даного кримінального провадження.

Крім того, при встановленні наявності ризику впливу на свідків слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, статті 95, 224 КПК).

Таким чином, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом, оскільки на даний час судом ще не допитані всі свідки.

Крім того, суд вважає доведеним ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України а саме те, що обвинувачений ОСОБА_6 може продовжити злочинну діяльність щодо переправлення осіб через державний кордон

Разом з цим, суд зауважує, що стороною обвинувачення у ході судового засідання не доведений ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки досудове розслідування завершено.

Суд приймає до уваги, що ОСОБА_6 має постійне місце проживання та реєстрації, раніше не судимий, має на утриманні двох малолітніх доньок, однак такі відомості не спростовують та не мінімізують наявних ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, запобігти яким в даному випадку може лише застосування такого виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою.

Підстав для повторного застосування застави суд не вбачає, так як ухвалою від 27.01.2025 розмір застави вже визначений, при цьому цей розмір відповідає характеру та ступеню тяжкості кримінального правопорушення, обставинам його вчинення, особі обвинуваченого та є достатнім і необхідним для забезпечення виконання останнім, в разі звільнення з-під варти, раніше визначених процесуальних обов`язків.

Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення клопотання прокурора про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та відмову у задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.217, 314-316, 335 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 21 червня 2025 року включно, залишивши застосований альтернативний запобіжний захід у вигляді застави з покладеними обов`язками, визначеними ухвалою слідчого судді Московського районного суду м.Харкова від 27 січня 2025 року у справі № 643/1130/25, провадження №1-кс/643/480/25.

Строк дії ухвали встановити до 21 червня 2025 року включно.

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 та захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду в термін 5 днів з моменту її проголошення.

Повний текст ухвали проголошено 24 квітня 2025 о 09 годині 00 хвилин.

Суддя ОСОБА_1