КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

підозрюваного ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу начальника Рокитнянського відділу Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Рокитнянського районного суду Київської області від 23 липня 2025 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Рокитнянського районного суду Київської області від 23.07.2025 задоволено частково клопотання т.в.о. начальника слідчого відділення ВП № 1 Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_8 , погоджене начальником Рокитнянського відділу Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_5 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, із забороною залишати місце проживання за зареєстрованим місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , за виключенням необхідності отримання медичної допомоги та прослідування в укриття цивільного захисту, строком на 60 днів, до 20.09.2025 включно.

Покладено на ОСОБА_6 такі обов`язки:

1) не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду;

2) прибувати до слідчого, який здійснює досудове розслідування у ___________________________________________________________________

Справа № 375/1748/25 Слідчий суддя - ОСОБА_9

Апеляційне провадження № 11-сс/824/6094/2025 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

цьому кримінальному провадженні, прокурора, який здійснює процесуальне

керівництво в рамках цього кримінального провадження або суду за першим викликом;

3) утримуватись від спілкування зі свідками щодо обставин, викладених у письмовому повідомленні про підозру у кримінальному провадженні №0000212 від 21.07.2025;

4) повідомляти службову особу (слідчого, прокурора) або орган, у провадженні якого знаходиться кримінальне провадження, про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свої паспорти для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України;

6) носити електронний засіб контролю.

Строк виконання обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, встановлено до 20.09.2025 включно.

Звільнено ОСОБА_6 з-під варти в залі суду.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, прокурор у кримінальному провадженні - начальник Рокитнянського відділу Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, із визначенням застави в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб та покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді або суду з встановленою періодичністю; не відлучатися з населеного пункту - села Синява Білоцерківського району Київської області без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну місця свого проживання; утриматися від спілкування з свідками та потерпілим у кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи що дають право на виїзд з України.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт зазначав, що слідчий суддя необґрунтовано дійшов висновку про відсутність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

На наявність ризику переховування від органів досудового розслідування та/або суду вказує те, що ОСОБА_6 , усвідомлюючи невідворотність покарання, може змінити місце проживання з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Крім цього встановлено, що ОСОБА_6 не має міцних соціальних зав`язків, не має постійного офіційного або неофіційного місця роботи, заробляє на прожиття тимчасовими підробітками, неодружений, не має на утриманні дітей або інших осіб, проживає разом з матір`ю, яка не має на нього жодного виховного впливу.

28.05.2025 ОСОБА_6 було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства по відношенню до своєї матері.

Також, з метою ухилення від можливого покарання чи спотворення об`єктивної картини, підозрюваний може впливати на потерпілого та свідків, шляхом умовлянням, підкупом чи погрозами примушуючи змінити свої показання.

Існування цього ризику підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_10 та безпосередніх свідків події ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які вказували, що перед вчиненням злочину ОСОБА_6 поводив себе агресивно, погрожував їм та навіть розтрощив сокирою інший мопед, який також належить ОСОБА_10 .

Наявність ризику вчинення іншого кримінального правопорушення обґрунтовується тим, що підозрюваний раніше неодноразово притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності, однак вчинив новий умисний злочин, пов`язаний із заволодінням транспортним засобом.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора ОСОБА_5 , який просив задовольнити подану апеляційну скаргу, думку підозрюваного ОСОБА_13 та його захисника ОСОБА_7 , який приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили ухвалу слідчого судді залишити без змін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається із матеріалів судового провадження, слідчим відділенням поліції № 1 Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за №0000212, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.07.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України.

Згідно даних клопотання, органом досудового розслідування встановлено, що 21.07.2025 близько 19 години, ОСОБА_6 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, перебував в АДРЕСА_2 поряд з багатоквартирним будинком разом зі своїми знайомими ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

В цей час у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, а саме мопедом марки «FADA FD50QT-8» 2008 року випуску, чорного кольору, номер рами НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_2 , що знаходився в подвір`ї багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_10 .

З метою реалізації свого злочинного умислу, перебуваючи у вказаному місці та у вказаний час, діючи умисно, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, діючи без дозволу власника мопеда ОСОБА_10 , забрав ключі від мопеда марки «FADA FD50QT-8» у ОСОБА_11 , які в той час знаходились в кишені її кофти, після чого підійшов до мопеда, та за допомогою ключів привів його двигун внутрішнього згорання в дію та поїхав в напрямку вул. Ентузіастів селища Рокитне Білоцерківського району Київської області, залишивши місце вчинення злочину.

21.07.2025 року близько 19 години 34 хвилини, ОСОБА_6 на мопеді марки «FADA FD50QT-8» по вул. Тополева, 11, що в селищі Рокитне Білоцерківського району Київської області наздогнали та зупинили працівники поліції батальйону №2 ППП в м. Біла Церква та Білоцерківському районі УПП в Київській області ДПП.

Згідно даних протоколу затримання від 21.07.2025, цього ж дня ОСОБА_6 затримано на підставі п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК України.

22.07.2025 у межах вказаного кримінального провадження ОСОБА_6 повідомлено про підозру у незаконному заволодінні транспортним засобом, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 1 ст. 289 КК України.

23.07.2025 т.в.о. начальника слідчого відділення ВП № 1 Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Рокитнянського районного суду Київської області із клопотанням, погодженим начальником Рокитнянського відділу Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_5 , про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів із визначенням застави в розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 121 120 грн. та покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Рокитнянського районного суду Київської області від 23.07.2025 задоволено частково клопотання слідчого та застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, із забороною залишати місце проживання за зареєстрованим місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , за виключенням необхідності отримання медичної допомоги та прослідування в укриття цивільного захисту, строком на 60 днів, до 20.09.2025 включно.

Покладено на ОСОБА_6 такі обов`язки:

1) не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду;

2) прибувати до слідчого, який здійснює досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні, прокурора, який здійснює процесуальне керівництво в рамках цього кримінального провадження або суду за першим викликом;

3) утримуватись від спілкування зі свідками щодо обставин, викладених у письмовому повідомленні про підозру у кримінальному провадженні №0000212 від 21.07.2025;

4) повідомляти службову особу (слідчого, прокурора) або орган, у провадженні якого знаходиться кримінальне провадження, про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свої паспорти для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України;

6) носити електронний засіб контролю.

Строк виконання обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, встановлено до 20.09.2025 включно.

Звільнено ОСОБА_6 з-під варти в залі суду.

З таким висновком погоджується і колегія суддів.

Як убачається з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

За правилами ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як:

1) до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що підозрюваний, обвинувачений не виконав обов`язки, покладені на нього при застосуванні іншого, раніше обраного запобіжного заходу, або не виконав у встановленому порядку вимог щодо внесення коштів як застави та надання документа, що це підтверджує;

2) до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років, виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що, перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину;

3) до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину;

4) до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років;

5) до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки;

6) до особи, яку розшукують компетентні органи іноземної держави за кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким може бути вирішено питання про видачу особи (екстрадицію) такій державі для притягнення до кримінальної відповідальності або виконання вироку, в порядку і на підставах, передбачених розділом ІХ цього Кодексу або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

7) до особи, стосовно якої надійшло прохання Міжнародного кримінального суду про тимчасовий арешт або про арешт і передачу, у порядку і на підставах, передбачених розділом IX-2 цього Кодексу.

Згідно частин 1, 4 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

У справі «Маккей проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що основна мета статті 5 Конвенції полягає у запобіганні свавільного або безпідставного позбавлення волі особи.

Європейський суд з прав людини під час вирішення справи «Медведев та інші проти Франції» зауважив, що право на свободу і особисту недоторканість має першочергове значення у «демократичному суспільстві» у значенні, передбаченому Конвенцією.

Як убачається із оскаржуваної ухвали, слідчим суддею встановлено, що матеріали провадження містять достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Як вважає колегія суддів, слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, оцінюючи їх достатність для висновку про причетність ОСОБА_6 до інкримінованого йому кримінального правопорушення, дійшов обґрунтованого висновку про наявність у провадженні достатньої сукупності доказів, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Крім того, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про доведеність існування зазначених у клопотанні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливості підозрюваного переховуватись від органу досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків та потерпілого у даному кримінальному провадженні, та можливість вчинення іншого кримінального правопорушення.

Проте, як вірно встановлено слідчим суддею, під час розгляду клопотання про застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, стороною обвинувачення не доведено обставин, які дають підстави для висновків, що інші запобіжні заходи, окрім тримання під вартою, не забезпечать виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, та які б виправдовували обмеження права підозрюваного на свободу.

З такими висновками погоджується колегія суддів, та вважає, що слідчим у клопотанні та прокурором під час апеляційного розгляду не доведено тих обставин, що запобігти існуючим ризикам у кримінальному провадженні здатен лише винятковий запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Крім того, як встановлено колегією суддів, як слідчим у клопотанні, так і прокурором в апеляційній скарзі не доведено наявності визначених ч. 2 ст. 183 КПК України обставин, за яких до особи може бути застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Так, у межах вказаного кримінального провадження ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, за яке передбачено покарання у виді обмеження волі на строк від трьох до п`яти років або позбавлення волі на той самий строк. Згідно положень ч. 4 ст. 12 КК України, вказаний злочин віднесений до категорії нетяжких злочинів.

Як убачається із матеріалів судового провадження, станом на день розгляду слідчим суддею клопотання ОСОБА_6 вважається таким, що раніше не судимий в силу ст. 89 КК України.

Згідно положень п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Як встановлено колегією суддів, матеріали клопотання не містять відомостей про те, що перебуваючи на волі, ОСОБА_6 переховувався від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджав кримінальному провадженню або йому повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину. Відсутність вказаних обставин підтвердив і прокурор під час апеляційного розгляду.

За таких обставин, станом на день апеляційного розгляду матеріали провадження не містять та колегією суддів не встановлено підстав для висновку про наявність визначених ч. 2 ст. 183 КПК України випадків, за яких у даному кримінальному провадженні може бути застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні нетяжкого кримінального правопорушення.

Відтак, враховуючи конкретні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , тяжкість покарання, яке загрожує останньому у разі визнання його винуватим, дані про особу підозрюваного, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку, що пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого існують у кримінальному провадженні, а також тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, є запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, із покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дослідив усі обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та вмотивованого рішення, в повній мірі врахував вимоги статті 194 КПК України та за відсутністю доведених обставин, які б слугували підставою для застосування виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обґрунтовано застосував до підозрюваного більш м`який запобіжний захід.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали, є безпідставними, оскільки ухвала слідчого судді відповідає вимогам ст. ст. 196, 372 КПК України, та містить обґрунтування і мотиви, з яких виходив слідчий суддя при постановленні ухвали.

Доводи, на які посилається прокурор в апеляційній скарзі про безпідставність висновку слідчого судді щодо недоведеності існування вказаних у клопотанні ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, спростовуються змістом оскаржуваної ухвали, з якої убачається, що слідчий суддя у повній мірі визнав доведеними вказані у клопотанні ризики непроцесуальної поведінки підозрюваного, зокрема можливість підозрюваного переховуватись від органу досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків та потерпілого у даному кримінальному провадженні, та можливість вчинення іншого кримінального правопорушення.

При цьому, факт існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, сам по собі не є достатньою підставою для застосування щодо ОСОБА_6 виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки прокурором не доведено існування визначених ч. 2 ст. 183 КПК України вичерпних підстав для можливості застосування щодо ОСОБА_6 найсуворішого запобіжного заходу у даному випадку.

Інші доводи апеляційної скарги висновків слідчого судді не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись ст. ст. 176-178, 181, 183, 193, 194, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу начальника Рокитнянського відділу Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Рокитнянського районного суду Київської області від 23 липня 2025 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3