Справа № 949/727/25
Провадження №1-кс/949/308/25
У Х В А Л А

про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту

02 липня 2025 року слідчий суддя Дубровицького районного суду Рівненської області ОСОБА_1 , при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

законного представника - ОСОБА_6 ,

психолога інклюзивного центру Дубровицької міськоої ради - ОСОБА_7 ,

розглянувши матеріали клопотання старшого слідчого СВ ВП №1 Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_8 , погоджене прокурором Дубровицького відділу Сарненської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 1 ст. 304 КК України

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та фактично проживаючого в АДРЕСА_1 , громадянина України, освіти повної загальної середньої, працездатного, неодруженого, непрацюючого, раніше несудимого,

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий СВ ВП №1 Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_8 , за погодженням із прокурором Дубровицького відділу Сарненської окружної прокуратури ОСОБА_3 , звернулася до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно підозрюваного ОСОБА_4 .

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що в провадженні слідчого відділення ВП №1 Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000094 від 22 березня 2025 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 1 ст. 304 КК України.

Вказує на те, що ОСОБА_4 , достовірно знаючи, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України №2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжувався, останній раз продовжено з 05 години 30 хвилин 08 лютого 2025 року строком на 90 діб, відповідно до Указу Президента України №26/2025 від 14 січня 2025 року, затвердженого Законом України №4220-IX, у зв`язку з чим введено обмеження на виїзд за кордон чоловіків віком від 18 до 60 років, діючи умисно, за попередньою змовою з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та іншими невстановленими органом досудового розслідування особами, в порушення вищевказаних нормативно-правових актів, переслідуючи корисливі мотив і мету, направлені на отримання грошової винагороди, достовірно знаючи про тимчасові обмеження щодо виїзду військовозобов`язаних чоловіків з території України, сприяв у незаконному переправлені через державний кордон України громадян України призовного віку ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які мали намір незаконно перетнути державний кордон України з Республікою Білорусь поза пунктами пропуску, у воєнний час, за грошову винагороду в розмірі 3500 доларів США з кожного, незважаючи на діючі обмеження воєнного стану.

Так, ОСОБА_4 з метою реалізації злочинного умислу, направленого на незаконне переправлення осіб через державний кордон України та діючи на виконання раніше розробленого ОСОБА_9 та іншими невстановленими особами плану, спільно із ОСОБА_10 , 11 квітня 2025 року близько 05 години прибув на мотоциклі марки «Loncin LX-250GY», номер рами НОМЕР_1 , на околицю с. Старе Село Сарненського району Рівненської області, де вони забрали ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Після чого, ОСОБА_4 , використовуючи вказаний мотоцикл, разом із ОСОБА_10 , який керував мотоциклом марки «Shineray XY200GY-6C», номер рами НОМЕР_2 , перевезли зазначених вище двох чоловіків із села Старе Село Сарненського району Рівненської області до лісового масиву поблизу села Переброди Сарненського району Рівненської області, після чого залишили мотоцикли та вирушили пішки в напрямку ділянки державного кордону України з Республікою Білорусь.

Прибувши на вказану ділянку, ОСОБА_4 разом із ОСОБА_10 надали поради та вказівки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 щодо порядку незаконного перетину державного кордону України, після чого ОСОБА_11 передав грошові кошти в сумі 7000 доларів США в руки ОСОБА_4 . У подальшому останній, із отриманими грошовими коштами при ньому, був зупинений працівником правоохоронного органу в місці передання коштів, а ОСОБА_10 втік з місця події у невідомому напрямку.

У ході здійснення досудового розслідування, 27 червня 2025 року на підставі п. 3 ч. 1 ст. 276, ч. 1 ст. 278 КПК України ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Так, слідчий зазначає, що причетність ОСОБА_4 до вчинення злочину підтверджується зібраними під час досудового розслідування матеріалами та доказами, а саме: протоколом огляду особи ОСОБА_11 від 11.04.2025, протоколом огляду та видачі грошових коштів від 11.04.2025; протоколом огляду місця події від 11.04.2025; протоколом огляду місця події від 11.04.2025; протоколами допитів свідка ОСОБА_11 від 04.04.2025 та 11.04.2025, протоколом допиту свідка ОСОБА_12 ; протоколом про результати проведення спеціального слідчого експерименту від 12.04.2025 та протоколами за результатами проведення НСРД - аудіо-відеоконтроль особи від 24.04.2025, які складені за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії; протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_4 від 02.07.2025. який повідомив, що дійсно на прохання невідомих осіб за грошову винагороду сприяв в перетині державного кордону ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Слідчий зазначає, що наявні у провадженні докази, свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення.

Під час досудового розслідування слідчим встановлено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КК України, а саме: запобігання спробам підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Обґрунтуванням того, що ОСОБА_4 може переховуватись від органу досудового розслідування являється те, що санкцією ч. 3 ст. 332 КК України передбачене покарання у вигляді позбавлення волі строком від 7 до 9 років, що відповідно до практики ЄСПЛ («Сулаоя проти Естонії», «Панченко проти Росії»), тяжкість вказаного покарання, якому може бути підданий підозрюваний, чи обвинувачений можна законно розглядати, як підставу, що може спонукати до втечі. Окрім того, ОСОБА_4 проживає неподалік державного кордону з Республікою Білорусь та знає можливі шляхи його перетину.

Обґрунтуванням ризику, що ОСОБА_4 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином являється те, що він являється офіційно не працюючою особою, яка не має постійного джерела доходів.

З огляду на вказані обставини, слідчий вважає, що застосування інших більш м`яких запобіжних заходів до підозрюваного ОСОБА_4 , які зможуть забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігти виникненню ризиків передбачених у ст. 177 КПК України, окрім як цілодобовий домашній арешт, неможливе.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав доводи клопотання, просить про його задоволення з тих самих мотивів, на які посилається слідчий та вказує на те, що із врахуванням всіх встановлених у кримінальному провадженні обставин, є підстави стверджувати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, зазначеним у клопотанні.

Захисник підозрюваного - адвокат ОСОБА_5 не заперечив щодо застосування відносно його підзахисного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, однак просив застосувати такий запобіжний захід не цілодобово, а лише в нічний час, оскільки з моменту вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_4 від органів досудового розслідування не переховується, не перешкоджає проведенню досудового розслідування у даному кримінальному провадженні.

Підозрюваний ОСОБА_4 підтримав позицію свого захисника.

Також слідчим суддею заслухано думку психолога інклюзивного центру Дубровицької міської ради ОСОБА_7 , яка повідомила, що ризики, які б унеможливлювали застосувати щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відсутні.

Заслухавши учасників розгляду клопотання та дослідивши матеріали клопотання, якими слідчий, прокурор обґрунтовують доводи клопотання, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

Згідно зі змістом ст.ст. 131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Відповідно ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

За змістом ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів, тяжкість покарання, що загрожує особі, у разі визнання її винною, вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність соціальних зв`язків в місці постійного проживання, у тому числі наявність родини й утриманців, наявність постійного місця роботи або навчання, репутацію підозрюваного, його майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, розмір завданої майнової шкоди та ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний.

Із змісту наведених норм випливає, що завданням застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення належної процесуальної поведінки особи, яка піддана кримінальному переслідуванню, а при обранні того чи іншого запобіжного заходу, достатнього і необхідного у кожному конкретному випадку, крім тяжкості звинувачення необхідно враховувати сукупність перелічених в законі обставин.

Так, 22 березня 2025 року були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000094 та розпочато досудове розслідування за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Відповідно до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 332 КК України є тяжким злочином.

27 червня 2025 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Підставами підозрювати ОСОБА_4 у вчиненні даного кримінального правопорушення є докази на які посилається слідчий та які додані до клопотання, а саме:

- протокол огляду особи ОСОБА_11 від 11.04.2025, в ході якого зафіксовано, в чому одягнутий останній та що в останнього сторонніх речей та грошових коштів не виявлено;

- протокол огляду та видачі грошових коштів від 11.04.2025, в ході якого грошові кошти в сумі 7000 доларів США видані ОСОБА_11 для проведення спеціального слідчого експерименту з невідомими особами;

- протокол огляду місця події від 11.04.2025, в ході якого вилучено мобільний телефон марки «Redmi», що належить ОСОБА_10 , мобільний телефон марки «Iphone 6 Plus», що належить ОСОБА_4 , 70 (сімдесят) купюр номіналом 100 доларів США із серією та номером КВ41565107F кожна, чоловічу куртку камуфльованого кольору;

- протокол огляду місця події від 11.04.2025, в ході якого виявлено мотоцикл марки «Loncin LX-250GY», номер рами НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_4 , та мотоцикл марки «Shineray XY200GY-6C», номер рами НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_10 ;

- протоколи допитів свідка ОСОБА_11 від 04.04.2025 та 11.04.2025, який повідомив, що на початку березня 2025 року він вирішив перетнути державний кордон України з Республікою Білорусь та знайшов особу, яка користується мобільним номером НОМЕР_3 , та яка погодилася йому допомогти. Ця особа повідомила, що 11.04.2025 в ранкову пору йому на ОСОБА_12 необхідно прибути на обумовлене місце, де їх зустрінуть та допоможуть перетнути кордон. Так, 11.04.2025 близько 05.00 год їх зустріло двоє невідомих хлопців, які на мотоциклах перевезли їх до околиці с. Переходичі, де вони пересіли на мотоцикли до двох інших хлопців та ті повезли їх до лісового масиву поблизу с. Переброди Сарненського району. Після того вони лишили мотоцикли та ще рухалися пішки близько 4 км по болотистій місцевості. Неподалік кордону вони зупинилися, невідомі хлопці вказали маршрут подальшого руху, а ОСОБА_11 віддав одному них грошові кошти. Після того, цей хлопець був зупинений працівником правоохоронного органу, а інший втік з місця події;

- протокол допиту свідка ОСОБА_12 , який надав аналогічні показання;

- протокол про результати проведення спеціального слідчого експерименту від 12.04.2025 та протоколами за результатами проведення НСРД - аудіо-відеоконтроль особи від 24.04.2025, які складені за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії;

- протокол допиту підозрюваного ОСОБА_4 від 02.07.2025, який повідомив, що дійсно на прохання невідомих осіб за грошову винагороду сприяв в перетині державного кордону ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Відповідно до ст. 17 Закону України № 3477-ІV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду, як джерело права, а статтею 18 цього Закону встановлено порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.

Отже, за визначенням, яке міститься в рішенні Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі "Нечипорук і Йонкало проти України", термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, те, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином. І вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Тому, не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_4 , виходячи лише з фактичних обставин, які містяться в клопотанні та вже отриманих доказів, на даному етапі досудового розслідування даного кримінального провадження слідчий суддя приходить до висновку про наявність обґрунтованої підозри про причетність ОСОБА_4 до кримінального правопорушення за викладених у клопотанні обставин.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а відтак слідчий суддя бере до уваги, що згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства» «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

Крім того, Європейський Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення.

Отже, на початковій стадії розслідування суд, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направлені справи до суду.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Разом з тим, обставиною, яка враховується слідчим суддею під час обрання запобіжного заходу, є наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, коли підозрюваний намагається вчинити дії, передбачені вимогами ч. 1 ст. 177 КПК України.

Слід зауважити, що ризиком, у контексті кримінального провадження, є певний ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі "Клішин проти України" від 23 січня 2012 року №30671/04 наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Разом з тим, обставиною, яка враховується слідчим суддею під час обрання запобіжного заходу, є наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, коли підозрюваний намагається вчинити дії, передбачені вимогами ч. 1 ст. 177 КПК України.

Слід зауважити, що ризик, це, зокрема, невизначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих подій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Між тим, чинний КПК України не вимагає надання відповідних доказів того, що підозрюваний обов`язково здійснить дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема й у випадку застосування відносно нього більш м`якого запобіжного заходу, однак перед слідчим суддею повинна бути доведена наявність реальної можливості здійснити підозрюваним такі дії в майбутньому, в зв`язку з чим, слідчим суддею повинно бути обрано такий запобіжний захід, який в повній мірі буде здатним запобігти можливому прояву означених дій з боку підозрюваного.

Тому, аналізуючи вказані у клопотанні слідчим та підтримані у судовому засіданні прокурором ризики, слідчим суддею при розгляді клопотання встановлено наявність всіх тих ризиків, про які йдеться у клопотанні.

Відповідно до приписів ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , вагомість наявних доказів вчинення ним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, враховуючи що існують ризики можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, слідчий суддя дійшов до висновку про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту відносно підозрюваного ОСОБА_4 .

Даних, які б вказували на неможливість застосування до ОСОБА_4 вказаного запобіжного заходу, не встановлено.

При цьому, слідчий суддя погоджується з пропозицією слідчого щодо покладення на підозрюваного декількох обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.176-179, 184, 186-187, 193-194, 196, 205. 309 КПК України слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого СВ ВП №1 Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_8 , погоджене прокурором Дубровицького відділу Сарненської окружної прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України ОСОБА_4 - задоволити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та фактично проживаючого в АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 .

Заборонити підозрюваному ОСОБА_4 залишати житло цілодобово, окрім випадків оголошення "Повітряна тривога" (чи інше) та необхідності слідування та перебування в укритті.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 на строк два місяці, тобто до 02 вересня 2025 року, наступні обов`язки:

1) прибувати до кабінету №14 ВП №1 Сарненського РВП до старшого слідчого СВ ОСОБА_8 за кожним викликом;

2) повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження про зміну свого місця проживання;

Ухвалу про обрання до підозрюваного ОСОБА_4 , запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання до ВП №1 Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 у, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в його житло, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Строк дії ухвали про тримання ОСОБА_4 під домашнім арештом два місяці, тобто до 02 вересня 2025 року.

Ухвалу про застосування запобіжного заходу вручити підозрюваному негайно після її оголошення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: підпис.

Згідно з оригіналом.

Суддя Дубровицького

районного суду ОСОБА_1