Подільський районний суд міста Києва
Справа № 758/9752/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2025 року м. Київ

Подільський районний суд міста Києва

в складі головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження №0000529, відомості про яке внесено до ЄРДР 02.06.2020 року, стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кам`янка Городецького району Хмельницької області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 366, ч. 5 ст. 191 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

30 червня 2025 року до Подільського районного суду міста Києва від прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 28, ч. 2 ст. 366, ч. 5 ст. 191 КК України.

01 липня 2025 року судом прийнято рішення про призначення підготовчого судового засідання.

09.07.2025 року під час підготовчого судового засідання захисник обвинуваченого ОСОБА_6 , просив суд повернути обвинувальний акт прокурору як такий, що не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

В обґрунтування клопотання захисник посилався на те, що в обвинувальному акті не зазначено анкетні дані всіх потерпілих. Відповідно до матеріалів кримінального провадження потерпілими від кримінального правопорушення визнано Міністерство енергетики та вугільної промисловості (як засновника ДП «АНДІ ITEE») та Фонд державного майна України. Проте анкетні дані в обвинувальному акті потерпілого Міністерство енергетики та вугільної промисловості не зазначено.

Крім цього зазначив, що в обвинувальному акті обвинувачення у розтраті будівлі по вул. Петропавлівська 40 у м. Києві та складанні службового особою завідомо неправдивого документу скоєно за версією обвинувачення ОСОБА_6 разом з ОСОБА_8 , а не з зазначеними в обвинувальному акті особами. При цьому посилання прокурора на наявність невідомих і невстановлених осіб без визначення їх дій та ролей в організованій групі в об`єктивній стороні інкримінованого злочину обвинувачення, яке передбачено ч. 5 ст. 191 КК України вказують на абстрактність формулювання, ґрунтується на безпідставних припущеннях, що призвело до невідповідності сформульованого обвинувачення кваліфікуючим ознакам інкримінованого злочину. Зазначав, про відсутність в обвинуваченні спеціального суб`єкту злочину передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України у змові з яким ОСОБА_6 начебто вчинив службовий злочин при кваліфікації дій останнього за вказаною статтею свідчить про невідповідність вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України щодо формулювання обвинувачення. Щодо внесення до обвинувального акту завідомо неправдивих відомостей вказав, що в абз.6 арк. 19 обвинувального акту зазначено, що ОСОБА_6 на початку 2012 року відшукав юридичну особу ДП «АНД ІТЕЕ» та познайомився з її керівником ОСОБА_9 та ввів його в оману щодо можливості реконструкції будівлі, яка перебувала на балансі ДП.

Але згідно матеріалів кримінального провадження, зокрема протоколу допиту ОСОБА_9 останній зазначив, що за його ініціативою розшукано організацію для проведення реконструкції будівлі по вул. Петропавлівська 40 у м. Києві. Також він зазначив, що ніколи не зустрічав та не знайомий із ОСОБА_10 .

Згідно обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_6 за ч.5 ст.191 КК України, загальна сума майнової шкоди у розмірі 2 639 000,00 гривень завдана внаслідок знесення нежитлової будівлі по вул. Петропавлівська, 40 у м. Києві та втрати майнових прав на частину об`єкту загальною площею 552,2 кв.м. (абз. 5 арк. 24 обвинувального акту). Проте, у сформульованому ОСОБА_6 обвинуваченні не вказано внаслідок чиїх дій, в який спосіб та в який час було спричинено втрату майнових прав.

Крім того, посилання прокурора на спричинення матеріальної шкоди втратою майнових прав на частину об`єкту загальною площею 552,2 кв.м. саме Фонду державного майна України, а не ДП «ДНДІ ІТЕЕ» чи Міністерству енергетики та вугільної промисловості не відповідає матеріалам справи, оскільки договір №111/2-12 згідно якого виникло зобов`язання про передачу вказаних майнових прав визнано недійсним постановою Київського апеляційного господарського суду від 06.11.2017 за позовом ДП «ДНД ІТЕЕ», про що зазначено в обвинувальному акті.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання сторони захисту. В письмових запереченнях щодо доводів захисника про невідповідність обвинувального акту вимогам п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України вказав, що згідно обвинувального акту, ОСОБА_6 обвинувачується, зокрема в умисній розтраті чужого майна - двоповерхової нежитлової будівлі по вул. Петропавлівській, 40 в м. Києві, яка перебувала на балансі Державного підприємства «Державний науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут інноваційних технологій в енергетиці та енергозбереженні» (далі - ДП «ДНДІ ITEE»), засновником якого було Міністерство енергетики та вугільної промисловості (наразі - Фонд державного майна України), та будівництво на цій земельній ділянці житлового комплексу «Науковий».

Міністерство енергетики та вугільної промисловості України утворене 9 грудня 2010 року шляхом реорганізації Міністерства палива та енергетики України та Міністерства вугільної промисловості України.

У 2019 році шляхом приєднання до нього Міністерства охорони навколишнього природного середовища України (існувало з 9 грудня 2010 року) утворене нове Міністерство енергетики та захисту довкілля України.

Згодом, у 2020 році, це об`єднане міністерство знову розділено на Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України та Міністерство енергетики України На виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 26.07.2022 № 683-р «Деякі питання управління об`єктами державної власності» єдиний майновий комплекс ДП «ДНДІ ІТЕЕ» передано зі сфери управління Міністерства енергетики України до сфери управління Фонду державного майна України, згідно Акту приймання передачі, затвердженого Головою Фонду державного майна України ОСОБА_11 20.07.2023. В зв`язку із цим, Міністерство енергетики України ініціювало питання замінити під час досудового розслідування Міністерство, як сторону, на Фонд державного майна України, до сфери управління якого перейшло ДП «ДНДІ ITEE».

Ураховуючи зазначені обставини, вказав, що відсутні підстави для зазначення в обвинувальному акті Міністерства в якості потерпілого (анкетні відомості кожного потерпілого), а тому такі доводи сторони захисту не можуть бути підставою для повернення обвинувального акту прокурору.

Щодо підстави «Порушення конкретизації злочину та невідповідності обвинувального акту вимогам КПК України щодо скоєння злочинів організованою групою, щодо внесення до обвинувального акту завідомо неправдивих відомостей, щодо спричинення матеріальної шкоди» вказав, що у відповідності до ст. 291 КПК України не містить поняття «конкретизація злочину», а також враховуючи, що це оціночне поняття сторони обвинувачення, тому воно не може братися до уваги судом як можлива підстава для повернення обвинувального акту прокурору. Більше того, вичерпні вимоги до обвинувального акту перелічені у ст. 291 КПК України. Так, відповідно до вимог ст. 291 КПК України обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_6 складено та підписано слідчим, а також підписано і затверджено прокурором. До обвинувального акту додані усі передбачені кримінальним процесуальним законом додатки, а саме: реєстр матеріалів досудового розслідування, розписка обвинуваченого про отримання копії обвинувального акту, реєстру матеріалів досудового розслідування та цивільного позову, цивільний позов Фонду Державного майна України. Обвинувальний акт містить всі відомості, передбачені ч. 2 ст. 291 КПК України, у тому числі виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, формулювання обвинувачення.

З приводу доводів захисника «щодо скоєння злочинів організованою групою, щодо внесення до обвинувального акту завідомо неправдивих відомостей, щодо спричинення матеріальної шкоди», які на його переконання не підтверджуються доказами зазначив наступне. Повернення судом акту з вказівкою щодо кваліфікації, навіть якщо вона не відповідає обставинам кримінального провадження є втручанням у формулювання обвинувачення з боку суду, і може розцінюватися як прояв обвинувального ухилу суду.

При цьому, у разі повернення обвинувального акта, суд першої інстанції не вправі в ухвалі зазначати про неповноту чи неправильність досудового розслідування, неправильність кримінально-правової оцінки діяння. Лише недотримання імперативних вимог ч. 2 ст. 291 КПК України згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України є підставою для повернення обвинувального акту прокурору. Будь-які інші зауваження до обвинувального акту мають отримати відповідну реакцію суду під час судового розгляду справи та не є підставами для повернення обвинувального акту прокурору. Більше того, встановлення обставин справи та надання оцінки доказам під час підготовчого судового засідання не відповідає меті вказаній стадії судового процесу.

Заслухавши думку учасників підготовчого судового засідання, вивчивши обвинувальний акт з долученим до нього реєстром матеріалів досудового розслідування, вважаю, що клопотання про повернення обвинувального акту задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Підстави для повернення обвинувального акту прокурору визначені в п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, яким передбачено, що суд має право прийняти рішення повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу. Таким чином, вказаною нормою закону визначено виключний перелік підстав для повернення обвинувального акту прокурору, а саме невідповідність обвинувального акту вимогам закону. Інші недоліки, допущені органом досудового розслідування та прокурором під час досудового розслідування, не можуть бути підставою для повернення обвинувального акту прокурору.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення. На думку суду, вказана вимога КПК України була дотримана стороною обвинувачення повністю. Оцінка ж якості сформульованого обвинувачення є предметом судового розгляду і на стадії підготовчого судового засідання не здійснюється.

Суд наголошує, що відповідно до частини третьої статті 314 КПК України повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України є правом суду, а не обов`язком.

Обвинувальний акт з долученим до нього реєстром матеріалів досудового розслідування в даному випадку відповідає вимогам ст. ст. 109, 291 КПК України. У ньому повно та послідовно викладені фактичні обставини інкримінованого діяння щодо обвинуваченого, які прокурор вважає встановленими, а також зазначена правова кваліфікація цього діяння. Пунктом 1 ч. 1 ст. 91 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні підлягає доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення). Згідно ч. 1 ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є у тому числі забезпечення повного розслідування.

Щодо доводів захисника про невідповідність обвинувального акту вимогам п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України, а саме з підстав не зазначення стороною обвинувачення відомостей про потерпілого, суд вважає такі доводи безпідставними, виходячи з наступного. Так, відповідно до ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Цією ж статтею передбачено порядок залучення у кримінальному провадженні особи в якості потерпілого. Так, права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого. Якщо особа не подала заяву про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяву про залучення її до провадження як потерпілого, то слідчий, прокурор, суд має право визнати особу потерпілою лише за її письмовою згодою. За відсутності такої згоди особа в разі необхідності може бути залучена до кримінального провадження як свідок. Вказані норми процесуального закону визначають право саме особи на залучення її як потерпілої, яке ґрунтується на принципі добровільності, та, щонайменше, згоди особи на залучення її в якості потерпілої. При цьому, кримінальним процесуальним законом не передбачено іншої процедури чи умов, ніж вказані вище, передбачені ч. 3 ст. 55 КПК України, а сторона обвинувачення (слідчий, дізнавач, прокурор), чи навіть суд позбавлені повноважень самостійно визначати потерпілого чи залучати у кримінальному провадженні особу як потерпілу. Відповідно до матеріалів провадження, прокурором в межах кримінального провадження вжито всіх необхідних і можливих заходів щодо забезпечення прав осіб, яким могла бути спричинена шкода (збитки). Так, посадові особи Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, якому вказаним кримінальним правопорушенням завдано матеріальну шкоду, достовірно знали про право на залучення у провадженні в якості потерпілого та подання цивільного позову до обвинуваченого. Встановлено, що посадові особи Міністерства енергетики та вугільної промисловості України під час проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні зверталися із заявою про залучення, як потерпілого. Водночас, не набуття особою статусу потерпілого на досудовому розслідуванні у даній категорії кримінальних проваджень (не відноситься до категорії приватного обвинувачення), не перешкоджало зверненню прокурора до суду з обвинувальним актом, а також не є перешкодою особи звернутись з відповідною заявою до суду та не є перешкодою для суду залучити як потерпілу під час судового розгляду обвинувального акту. При цьому, судом у підготовчому засіданні питання залучення потерпілого не розглядалося у зв`язку з відсутністю відповідних клопотань.

У відповідності до письмових заперечень прокурора, згідно обвинувального акту, ОСОБА_6 обвинувачується, зокрема в умисній розтраті чужого майна - двоповерхової нежитлової будівлі по вул. Петропавлівській, 40 в м. Києві, яка перебувала на балансі Державного підприємства «Державний науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут інноваційних технологій в енергетиці та енергозбереженні» (далі - ДП «ДНДІ ITEE»), засновником якого було Міністерство енергетики та вугільної промисловості (наразі - Фонд державного майна України), та будівництво на цій земельній ділянці житлового комплексу «Науковий». Міністерство енергетики та вугільної промисловості України утворене 9 грудня 2010 року шляхом реорганізації Міністерства палива та енергетики України та Міністерства вугільної промисловості України. В 2019 році шляхом приєднання до нього Міністерства охорони навколишнього природного середовища України (існувало з 9 грудня 2010 року) утворене нове Міністерство енергетики та захисту довкілля України. Згодом, у 2020 році, це об`єднане міністерство знову розділено на Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України та Міністерство енергетики України. На виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 26.07.2022 № 683-р «Деякі питання управління об`єктами державної власності» єдиний майновий комплекс ДП «ДНДІ ІТЕЕ» передано зі сфери управління Міністерства енергетики України до сфери управління Фонду державного майна України, згідно Акту приймання передачі, затвердженого Головою Фонду державного майна України ОСОБА_11 20.07.2023. В зв`язку із цим, Міністерство енергетики України ініціювало питання замінити під час досудового розслідування та судового розгляду Міністерство, як сторону, на Фонд державного майна України, до сфери управління якого перейшло ДП «ДНДІ ITEE». Крім цього, згідно долученої до матеріалів справи інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що незавершене будівництво, житловий будинок з нежитловими (вбудованими) приміщеннями, об`єкт житлової нерухомості належить на праві власності Обслуговуючому кооперативу «ЖК» Науковий». Нежитлові приміщення на І-му та ІІ-му поверсі, об`єкт житлової нерухомості, обтяжувач: Печерський районний суд міста Києва, особою в інтересах якої встановлено обмеження є Головне слідче управління Національної поліції України, а особою майно/права якої обтяжуються є ДП «Державний науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут інноваційних технологій в енергетиці та енергозбереженні». При цьому, відповідно до витягу з сервісу відкритих даних «YouСontrol», засновником Державного підприємства «Державний науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут інноваційних технологій в енергетиці та енергозбереженні» є Міністерство енергетики та вугільної промисловості України».

Враховуючи позицію прокурора, суд зауважує, що обвинувальний акт містить відомості, передбачені п.3 ч. 2 ст. 291 КПК України. Так, згідно обвинувального акту, потерпілим у даному кримінальному провадженні є Фонд державного майна України (), юридична адреса: м. Київ, вул. Генерала Алмазова, 18/9, якому вчиненим кримінальним правопорушенням завдано матеріальних збитків на загальну суму 2 639 000 гривень.

Таким чином стороною обвинувачення в повному обсязі виконано вимоги ст.ст.290,291,293 КПК України.

В своєму клопотанні захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_4 , як на підставу для повернення обвинувального акту прокурора, посилається лише на те, що фактичні обставини в обвинуваченні викладені абстрактно, встановлені лише на припущенні та обвинувальний акт містить неправдиві відомості, а відтак порушені вимоги п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України щодо формулювання обвинувачення.

Посилання захисника, як підстави повернення обвинувального акту прокурору є такими, що не ґрунтуються на положеннях ст. 314 КПК України, оскільки ці обставини не свідчать про невідповідність змісту обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України та не надають суду право повертати обвинувальний акт прокурору. Варто зазначити, що у підготовчому провадженні не вирішується питання про доведеність вини обвинуваченого, наявність складу злочину, правильність кваліфікації його дій, оскільки це прерогатива суду під час судового розгляду справи по суті. Завданням цього етапу провадження є процесуальне та організаційне забезпечення проведення судового розгляду. На стадії підготовчого провадження виконується функція контролю відповідності вимогам КПК України обвинувального акта та організаційна (підготовча) функція до наступної стадії судового провадження - судового розгляду з метою створення належних умов для успішного виконання завдань кримінального судочинства.

Питання про відповідність викладення матеріалу в обвинувальному акті, власне фактичних обставин справи, а також про узгодженість викладених фактичних обставин справи з формулюванням обвинувачення та з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, або неповнота досудового розслідування не може бути предметом розгляду у підготовчому судовому засіданні, оскільки на цій стадії судового провадження суд не вправі вдаватися до оцінки вказаних обставин чи досліджувати обставини кримінального провадження або докази на їх підтвердження чи спростування. Також, судом враховується висновок Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду, який міститься у постанові від 03.07.2019 у справі 273/1053/17 (провадження № 51-8914км18), відповідно до якого кримінальний процесуальний закон не надає повноважень суду до ухвалення вироку чи іншого рішення по суті справи перевіряти правильність визначення прокурором обсягу обвинувачення, зобов`язувати його змінювати цей обсяг, повертати за наслідком підготовчого судового засідання обвинувальний акт у зв`язку з неправильною кваліфікацією дій обвинуваченого тощо. Визначення обсягу обвинувачення при направленні обвинувального акта до суду належить виключно до повноважень прокурора. В постанові Верховного Суду від 29.03.2019 у справі № 686/18210/15-к зазначено, що для забезпечення права на ефективний захист в формулюванні обвинувачення мають бути зазначені ті обставини і з такою деталізацією, які необхідні й достатні для того, аби дозволити обвинуваченому ефективно захищатися від нього. Це не означає, що при формулюванні кожного обвинувачення мають бути зазначені всі без виключення обставини, наведені у переліку статті 91 КПК України. Так, Касаційний кримінальний суд Верховного Суду у постанові від 11 вересня 2024 року по справі № 428/430/22 вказав, що системний аналіз статей 314, 315, 342-368 КПК України свідчить про те, що суд встановлює обставини, які викладені в обвинувальному акті, та винуватість особи у вказаних діях тільки після дослідження та оцінки доказів в ході судового розгляду.

Повернення обвинувального акта прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акту вимогам закону, а наявність в ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

Рішення про повернення обвинувального акту прокурору суд приймає у тому випадку, якщо без усунення виявлених недоліків кримінальне провадження не може бути призначене до судового розгляду.

З урахуванням такої стадії судового розгляду, як підготовче судове засідання, будь-яка оцінка пред`явленого обвинувачення щодо його фактичного змісту є втручанням в оцінку доказів, що є процесуально неприпустимим. До того ж, процесуальна оцінка зазначених вище обставин, згідно вимог чинного КПК України, можлива лише при ухваленні остаточного судового рішення, передбаченого ст.373 КПК, тобто за наслідками лише судового розгляду кримінального провадження з дотриманням вимог, передбачених ст. 318-380 КПК України. Якщо під час судового розгляду будуть встановлені нові фактичні обставини, то питання зміни обвинувачення можливо вирішити шляхом застосування вимог ст. 337-339 КПК України.

На даній стадії судового провадження суд позбавлений процесуальної можливості надавати оцінку по суті повноті досудового розслідування, оскільки об`єктивне з`ясування всіх обставин справи здійснюється судом на стадії судового розгляду кримінального провадження.

Також Верховний Суд у постанові від 15.04.2024 у справі № 753/25892/21 дійшов висновку, що повернення обвинувального акта прокурору у зв`язку з тим, що він не відповідає вимогам КПК України, не відновлює досудове розслідування. В ухвалі про повернення обвинувального акта прокурору суд першої інстанції не вправі зазначати про неповноту чи неправильність досудового розслідування, неправильність кримінально-правової оцінки діяння та про необхідність проведення органом досудового розслідування слідчих (розшукових) дій та/або негласних слідчих (розшукових) дій. Сторона обвинувачення після постановлення судом ухвали про повернення прокурору обвинувального акта і до звернення до суду з обвинувальним актом, який приведено у відповідність до вимог КПК України, має право виконати лише ту сукупність процесуальних дій, які є необхідними для приведення цього акта чи клопотання у відповідність до вимог КПК України та забезпечення виконання ухвали суду. Суд, маючи повноваження лише щодо вирішення обвинувачення по суті і лише в межах висунутого обвинувачення, не має права втручатися у дискреційні повноваження прокурора, вказуючи на факти та обставини, що потрібно встановити чи спростувати, змінювати у будь-якій спосіб зміст та обсяг обвинувачення, правової кваліфікації.

Отже, встановлення та виклад фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, формулювання обвинувачення та здійснення правової кваліфікації кримінального правопорушення є дискреційними повноваженнями прокурора, а тому викладаються в обвинувальному акті у такому виді, як це вважає за необхідне саме прокурор. Окрім того, процесуальна оцінка зазначених вище обставин, згідно з вимогами чинного КПК України, можлива лише при ухваленні остаточного судового рішення, передбаченого КПК України, тобто за наслідками лише судового розгляду кримінального провадження з дотриманням вимог, передбачених статтями 318-380 КПК України.

Як вбачається зі змісту обвинувального акту у даному кримінальному провадженні прокурором повністю дотриманні вимоги п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки обвинувальний акт містить чітку його структуру, а саме формулювання обвинувачення, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які він вважає встановленими, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального, а також правову кваліфікацію кримінального правопорушення. Незгода сторони зі змістом акту або його обсягом не вказує на невідповідність акту положенням статті 291 КПК України і фактично зводяться до заперечень винуватості особи, що не є предметом дослідження на відповідній стадії, а тому відхиляються судом як необґрунтовані.

При цьому суд зазначає, що на стадії підготовчого провадження, суд повинен перевіряти зміст обвинувального акту лише на предмет його відповідності вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, а не вдаватись до оцінки тих обставин, які є предметом судового розгляду, межі якого визначаються в порядку, передбаченому ст. 337 цього Кодексу.

Щодо повернення обвинувального акта на підставі того, що при пред`явленні обвинувачення ОСОБА_6 прокурором не враховано спричинення збитків саме обвинуваченим, суд зазначає наступне.

Так, відповідно до вимог п. 7 ч. 2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт має містити розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. З обвинувального акта вбачається, що кримінальним правопорушенням завдано шкоду Фонду державного майна України в розмірі 2 639 000,00 гривень.

Інші доводи сторони захисту стосуються оцінки складу злочинів, передбачених ч. 2 ст. 366, ч. 5 ст. 191 КК України в діях обвинуваченого, яка можлива лише під час ухвалення судом вироку за наслідками дослідження доказів та розгляду кримінального провадження по суті.

Зважаючи на наведені норми КПК України щодо вимог до обвинувального акта, мету проведення підготовчого судового провадження, правові висновки Верховного Суду з приводу повернення обвинувального акта прокурору, суд дійшов висновку, що твердження сторони захисту (наведені у клопотанні) про неконкретність викладу фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_6 , відсутність в обвинувальному акті відомостей про певні обставини, які, на думку захисту, мають значення для правильної правової оцінки дій ОСОБА_6 , не підлягають оцінці судом у підготовчому судовому засіданні і не є підставами для повернення обвинувального акта прокурору.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що за результатами розгляду аргументів сторони захисту не встановлено порушень, які би свідчили про невідповідність обвинувального акта вимогам статті 291 КПК України та перешкоджали би призначенню кримінального провадження до судового розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст. 314, 315-317 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 про повернення обвинувального акта прокурору.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддяОСОБА_12