КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

підозрюваного ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києвіапеляційну скаргу з доповненнями захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Дарницького районного суду міста Києвавід 26 червня 2025 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Дарницькогорайонного суду міста Києва від 26.06.2025 задоволено клопотання старшого слідчого СВ Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_8 , погоджене прокурором Дарницької окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_9 , та застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення розміру застави, з моменту його фактичного затримання, тобто з 13-25 год. 26.06.2025 по 24.08.2025 року.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного запобіжний захід із можливістю внесення застави.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт вказувала про відсутність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 ____________________________________________________________________________________

Справа № 753/13075/25 Слідчий суддя - ОСОБА_10

Апеляційне провадження № 11-сс/824/5059/2025 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

інкримінованих йому кримінальних правопорушень, та зазначала, що надані слідчому судді матеріали жодним чином не можуть відповідати критеріям достовірності та належності.

Враховуючи відсутність безпосереднього об`єкта, яким можна визнати основи національної безпеки України в частині забезпечення воєнної безпеки в особливий період, та суспільно небезпечного діяння у виді перешкоджання законній діяльності у відповідній сфері, інкриміноване ОСОБА_6 кримінальне правопорушення не містить усіх належних ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.114-1 КК України.

На думку апелянта, у даному випадку має місце помилкова (завищена) кваліфікація з метою застосування найсуворішого запобіжного заходу.

Також апелянт вважає, що зі змісту повідомлення про підозру вбачається відсутність об`єктивної сторони злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Крім того, посилається на порушення порядку вручення повідомлення про підозру, оскільки його було складено та підписано в.о. керівника Київської міської прокуратури в день проведення обшуку 17.06.2025, а вручено 23.06.2025.

Зазначені у підозрі обставини не відповідають дійсності, оскільки ОСОБА_6 особисто не знайомий з особами, які вказані як учасники начебто створеної ним організованої групи, і органом досудового розслідування не надано жодного доказу, який би свідчив про його знайомство з вказаними особами та взаємодію з ними.

У клопотанні сторони обвинувачення та долучених матеріалах відсутні жодні докази, які б підтверджували участь ОСОБА_6 у виготовленні вказаних у підозрі документів.

Також апелянт вказувала про недоведеність зазначених у клопотанні ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не підтверджені жодними доказами, є абстрактними та повністю спростовуються поведінкою підозрюваного.

Крім того, ОСОБА_6 раніше не судимий, має постійне місце проживання, стійкі соціальні зв`язки, проживає однією сім`єю з ОСОБА_11 , має постійне місце роботи, оскільки є адвокатом та має договірні зобов`язання із клієнтам щодо надання їм правничої допомоги у інших цивільних та кримінальним провадженнях.

Твердження органу досудового розслідування про те, що ОСОБА_6 може виїхати за кордон, не відповідає дійсності, оскільки під час обшуку у нього було вилучено закордонний паспорт.

Підозрюваний не знайомий з більшістю учасників злочинної організації і в матеріалах не міститься жодного доказу про його зустрічі чи телефонне спілкування з жодним з учасників справи, що свідчить про відсутність ризику незаконного впливу на інших учасників кримінального провадження.

На думку апелянта, з метою дотримання міжнародних стандартів правосуддя ОСОБА_6 слід визначити розмір застави, який буде достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не буде завідомо непомірним для нього.

08.07.2025 від захисника ОСОБА_7 надійшли доповнення до апеляційної скарги, в яких остання зазначала, що жоден з перелічених у клопотанні доказів не підтверджує причетність ОСОБА_6 до епізодів, які кваліфікуються за ст. 114-1 КК України, яка надає слідчому судді право не визначати розмір застави.

Крім того, в ході судового розгляду слідчим суддею встановлено відсутність ризику переховування від органів досудового розслідування та/або суду, що підтверджується відеозаписом судового засідання, однак всупереч встановленим обставинам слідчий суддя в мотивувальній частині ухвали посилається на наявність такого ризику.

Слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі не навів жодного обґрунтування неможливості застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які приймали участь в судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку, підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_5 , який в режимі відеоконференцзв`язку заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга з доповненнями підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, слідчим відділом Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві розслідується кримінальне провадження №0001325 від 08.03.2024 року за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 28 ч. 4 ст. 358 КК України.

23.06.2025 у межах вказаного кримінального провадження ОСОБА_6 повідомлено про підозру в організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, керівництві такими діями та сприянні їх вчиненню шляхом усунення перешкод, вчиненому повторно, з корисливих мотивів, у складі організованої групи, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 3 ст. 332 КК України; у перешкоджанні законній діяльності Збройних Сил України в особливий період, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1 КК України; у підробленні та збуті офіційного документа, який видається та посвідчується установою, яка має право видавати та посвідчувати такі документи, і який надає права та звільняє від обов`язків, з метою використання його підроблювачем та іншою особою, вчинені повторно, у складі організованої групи, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 358 КК України; та у використанні завідомо офіційного документа, вчиненому повторно, у складі організованої групи, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 3 ст. 28 ч. 4 ст. 358 КК України.

24.06.2025 старший слідчий СВ Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва із клопотанням, погодженим прокурором Дарницької окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_9 , про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб, без визначення застави.

Ухвалою слідчого судді Дарницькогорайонного суду міста Києва від 26.06.2025 задоволено клопотання слідчого та застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення розміру застави, з моменту його фактичного затримання, тобто з 13-25 год. 26.06.2025 по 24.08.2025 року.

З такими висновками колегія суддів погоджується частково, виходячи з наступного.

Як убачається з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Застосовуючи щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчим суддею встановлено, що матеріали провадження містять достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 28 ч. 4 ст. 358 КК України.

Обгрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованих йому кримінальних правопорушень підтверджується наявними у матеріалах судового провадження доказами у їх сукупності.

Вирішуючи питання про наявність обґрунтованої підозри, поняття якої не міститься в національному законодавстві, слід виходити з його визначення, наведеного в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», де зазначено, що обґрунтована підозра - це існування фактів і інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Фактів і інформації, які переконливо свідчать про причетність ОСОБА_6 до вчинення кримінальних правопорушень, у яких він підозрюється, у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах міститься достатньо для висновку про обґрунтованість повідомленої йому підозри.

Крім того, слідчим суддею визнано доведеним існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливості підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, впливати на інших підозрюваних у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, у зв`язку з чим виникла необхідність у застосуванні до останнього запобіжного заходу.

З урахуванням вказаного, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність підстав застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Крім того, як убачається із положень ч. 6 ст. 176 КПК, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442-1 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Викладені в апеляційній скарзі захисника в інтересах підозрюваного доводи про недоведеність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованих йому злочинів, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 28 ч. 4 ст. 358 КК України.

Такий висновок слідчого судді ґрунтується на доданих слідчим до клопотання матеріалах. Останні містять достатні дані, які вказують на причетність підозрюваного до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.

При цьому, слід зазначити, що для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, оцінки належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, у тому числі правильність кваліфікації його дій та наявність або відсутність у його діях складу інкримінованого злочину, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, а дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, та достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

З наведених підстав, доводи захисника про відсутність у діях ОСОБА_6 складу інкримінованих йому злочинів, невірну кваліфікацію його дій, неналежність та недостовірність зібраних у справі доказів, є передчасними.

Сукупність матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

Доводи захисника про порушення порядку вручення повідомлення про підозру ОСОБА_6 , з посиланням на те, що його було складено та підписано в.о. керівника Київської міської прокуратури в день проведення обшуку 17.06.2025, а вручено 23.06.2025, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та спростовуються матеріалами судового провадження, з яких убачається, що повідомлення про підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 28 ч. 4 ст. 358 КК України, складено виконувачем обов`язків керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_12 23.06.2025 та цього ж дня вручено ОСОБА_6 , про що свідчить його особистий підпис у відповідній графі повідомлення про підозру.

Підстав для висновку про порушення вимог ст. 278 КПК при складенні та врученні ОСОБА_6 повідомлення про підозру, матеріали клопотання не містять.

Посилання захисника на те, що органом досудового розслідування не доведено продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними.

У контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

Зважаючи на викладене, а також, враховуючи конкретні обставини інкримінованого ОСОБА_6 злочину, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим у клопотанні ризику можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки достатніх стримуючих факторів, які б свідчили про протилежне, в матеріалах справи відсутні.

Оцінюючи наявність ризику незаконно впливати на інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні, колегія суддів виходить із встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України порядку отримання показань від підозрюваних у кримінальному провадженні на різних його етапах, та вважає, що ризик такого впливу зберігається до отримання показань безпосередньо судом під час розгляду справи по суті.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про існування у кримінальному провадженні інших ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та виклав в ухвалі детальні мотиви про існування таких ризиків з огляду на конкретні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , дані про особу підозрюваного та на тяжкість покарання, яке загрожує останньому у разі визнання його винуватим у вчиненні зазначеного злочину.

При цьому, посилання захисника на дані про особу підозрюваного, який раніше не судимий, має постійне місце проживання, стійкі соціальні зв`язки, проживає однією сім`єю з ОСОБА_11 , має постійне місце роботи, були враховані слідчим суддею при розгляді клопотання, проте не спростовують висновків про існування ризиків у кримінальному провадженні та не є достатніми підставами для застосування щодо підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Разом з тим, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги про можливість визначення підозрюваному застави у даному кримінальному провадженні при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання.

Так, у відповідності до змісту ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

При цьому, колегія суддів враховує визначену законодавцем дискрецію не визначати або визначати розмір застави під час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за ч. 6 ст. 176 КПК, та під час застосування положень ч. 4 ст. 183 КПК України.

Відповідно до практики Єропейського суду з прав людини, у всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів (рішення у справі "Вренчев проти Сербії" п. 76).

Автоматична відмова в застосуванні застави без здійснення судового контролю є несумісною з вимогами пункту 3 статті 5 Конвенції (рішення у справі "S.B.C. v. the UK" п. п. 23-24).

Враховуючи вищенаведені обставини у сукупності із конкретними обставинами кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , тяжкістю покарання, яке загрожує останньому у разі визнання його винуватим, даними про особу підозрюваного, беручи до уваги вік та процесуальну поведінку підозрюваного, колегія суддів дійшла висновку про можливість визначення підозрюваному застави у даному кримінальному провадженні при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави, щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, визначається у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити в особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини в кримінальному провадженні. Розмір застави повинен визначатися виходячи з особи обвинуваченого, його майнового стану і його відносин з особами, які надають забезпечення, іншими словами, враховувати той факт, чи буде втрата забезпечення чи дії проти поручителів у випадку неявки обвинуваченого в суд достатнім стримуючим фактором для обвинуваченого, щоб не здійснити втечу.

Разом з цим, при визначенні розміру застави слід не допускати встановлення такого її розміру, що є завідомо непомірним для особи та призводить до неможливості виконання застави. З одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в останньому випадку перетворилося б на безальтернативне.

Розмір застави має встановлюватися головним чином з огляду на обвинуваченого, та покликаний забезпечити не відшкодування будь-якої шкоди, завданої внаслідок підозрюваного злочину, а лише присутність обвинуваченого на судовому засіданні.

Ураховуючи вищенаведені дані про особу підозрюваного, його репутацію, майновий та сімейний стан, вік та стан здоров`я, інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, водночас беручи до уваги тяжкість інкримінованих йому злочинів та їх наслідки, колегія суддів приходить до висновку, що співмірним з існуючими в кримінальному провадженні ризиками буде розмір застави у максимальних межах, визначених КПК для даної категорії злочинів, у виді 80 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240 гривень у національній грошовій одиниці із покладенням на підозрюваного обов`язків, у разі внесення застави, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

На переконання колегії суддів, на даному етапі розслідування такий запобіжний захід є достатнім стримуючим заходом для підозрюваного, здатен забезпечити його належну процесуальну поведінку і виконання покладених на нього обов`язків.

Відтак, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування ухвали слідчого судді, з постановленням нової ухвали про часткове задоволення клопотання слідчого та застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу із визначенням застави.

Крім того, колегією суддів у порядку ч. 2 ст. 404, ч. 3 ст. 407 КПК України встановлено наявність інших підстав для скасування ухвали слідчого судді із постановленням нової ухвали, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 196 КПК України, слідчий суддя, суд зобов`язаний визначити в ухвалі про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або домашнього арешту дату закінчення її дії у межах строку, передбаченого цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Згідно ч. 1 ст. 219 КПК, строк досудового розслідування обчислюється з моменту повідомлення особі про підозру до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності, клопотанням про закриття кримінального провадження або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження.

Як визначено п. 4 ч. 3, ч. 4 ст. 219 КПК України, досудове розслідування повинно бути закінчене протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

Предметом апеляційного оскарження є ухвала слідчого судді, яка переглядається, виходячи з тих обставин кримінального провадження, які існували на день її постановлення.

Як убачається із матеріалів судового провадження, у межах кримінального провадження № 0001325 ОСОБА_6 було повідомлено про підозру 23.06.2025.

Відтак, станом на день розгляду клопотання слідчим суддею, з урахуванням положень п. 4 ч. 3 ст. 219 КПК України, граничним днем закінчення строку досудового розслідування кримінального провадження № 0001325, в межах якого подано клопотання, є 23.08.2025.

За таких обставин, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя міг визначити строк дії ухвали лише до граничного дня закінчення строку досудового розслідування, який існував на час постановлення оскаржуваної ухвали, тобто до 23.08.2025.

Однак, строк дії тримання під вартою ОСОБА_6 слідчим суддею визначено до 24.08.2025, тобто поза межами строку досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001325.

За таких обставин у їх сукупності, виходячи з положень п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга сторони захисту підлягає задоволенню частково, ухвала слідчого судді - скасуванню з постановленням нової ухвали про часткове задоволення клопотання слідчого, та застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою у межах строку досудового розслідування кримінального провадження № 0001325 до 23.08.2025 включно із визначенням застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240 грн., та покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, у разі внесення застави, строком до 23.08.2025.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 176-178, 182, 183, 193, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу з доповненнями захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Дарницького районного суду міста Києвавід 26 червня 2025 року, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого СВ Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_8 , погоджене прокурором Дарницької окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_9 , задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою у межах строку досудового розслідування кримінального провадження, а саме до 23.08.2025 включно.

Визначити ОСОБА_6 заставу в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240 гривень у національній грошовій одиниці.

Застава може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на розрахунковий рахунок Київського апеляційного суду (м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а, код ЄДРПОУ суду 42258617, банк ГУ ДКС України в місті Києві, код банку - 820172, номер рахунку за стандартом IBAN: UA1082186)

У разі внесення застави у визначеному судом розмірі, вважати, що до підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у виді застави.

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України, у разі внесення застави, покласти на підозрюваного ОСОБА_6 наступні обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою слідчого, прокурора або суду у кримінальному провадженні;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідками та іншими підозрюваними у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави, обчислювати з дня внесення застави до 23.08.2025 року.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора у кримінальному провадженні.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3