УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2025 року місто Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

адвоката ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 13.03.2025 (справа № 761/9753/25) у кримінальному провадженні № 0001262 від 11.07.2019,

установив:

Через систему «Електронний суд» до Шевченківського районного суду міста Києва надійшло (вхід. № 40155) клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 13.03.2025 (справа № 761/9753/25) у кримінальному провадженні № 0001262 від 11.07.2019, а саме якою накладено арешт на тимчасово вилучений 05.03.2025 під час проведення обшуку на території паркінгу за адресою: місто Київ, пр. Перемоги (Берестейський), 42, транспортний засіб «Mercedes-Benz E220D», 2021 року випуску, зеленого кольору, VIN: НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_4 із забороною користуватися, розпоряджатися та відчужувати зазначене майно.

На думку адвоката, накладення арешту на автомобіль марки «Mercedes-Benz E220D» є непропорційним та необґрунтованим втручанням у право власності ОСОБА_4 , яке не відповідає вимогам законності та не переслідує легітимної мети, оскільки не сприяє встановленню істини у кримінальному провадженні та не забезпечує збереження речових доказів.

Враховуючи зазначене, адвокат просить слідчого суддю скасувати арешт з майна належного ОСОБА_4 , а саме з автомобіля марки «Mercedes-Benz E220D», 2021 року випуску, зеленого кольору, VIN: НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 13.03.2025 (справа № 761/9753/25) та зобов`язати детектива або прокурора у кримінальному провадженні № 0001262 від 11.07.2019 повернути ОСОБА_4 зазначений автомобіль.

Відповідно до протоколу автоматизованого визначення слідчого судді від 23.04.2025, слідчим суддею визначено ОСОБА_1 24.04.2025 клопотання передано слідчому судді з відділу організаційного забезпечення розгляду кримінальних справ Шевченківського районного суду міста Києва.

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції) клопотання підтримав та просив задовольнити.

Прокурор Офісу Генерального прокурора у судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи. Водночас надійшло клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 про розгляд справи без його участі, зазначивши, що заперечує щодо задоволення клопотання адвоката про арешт майна, оскільки арештований автомобіль є речовим доказом у кримінальному провадженні, при цьому обґрунтованість накладеного арешту на автомобіль, на його думку, підтверджується матеріалами кримінального провадження.

Приписами ст.ст. 131, 132 КПК України передбачено, що арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які вживаються за наявності обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування відповідного заходу забезпечення.

При цьому підлягає врахуванню, чи виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи потреби досудового розслідування, а також, чи може бути виконане завдання, для виконання якого сторона обвинувачення звертається з відповідним клопотанням.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Так, детективами Головного підрозділу детективів Бюро економічної безпеки України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001262 від 11.07.2019.

Нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва у зазначеному кримінальному провадженні здійснюється, зокрема прокурорами відділу Офісу Генерального прокурора.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 13.03.2025 (справа № 761/9753/25) накладено арешт на тимчасово вилучений 05.03.2025 під час проведення обшуку на території паркінгу за адресою: місто Київ, пр. Перемоги (Берестейський), 42, транспортний засіб «Mercedes-Benz E220D», 2021 року випуску, зеленого кольору, VIN: НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_4 із забороною користуватися, розпоряджатися та відчужувати зазначене майно.

Передано транспортний засіб «Mercedes-Benz E220D», 2021 року випуску, зеленого кольору, VIN: НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, для здійснення заходів з управління ним з метою забезпечення його збереження або збереження економічної вартості.

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасований за клопотанням власника майна за умови, що останній доведе, що у подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладений необґрунтовано.

Зазначена процесуальна норма покладає на учасника кримінального провадження, яким ініціюється скасування арешту, обов`язок доведення зазначених обставин.

У той же час, оцінюючи наведені заявником доводи, слідчий суддя не знаходить їх переконливими, оскільки вони не доводять наявність підстав для скасування ухвали слідчого судді про накладення арешту майна.

Вирішуючи подане клопотання, слідчий суддя враховує практику ЄСПЛ щодо можливості втручання за рішенням суду в права особи на мирне володіння майном, гарантованого ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Так, в рішенні у справі «Узан та інші проти Туреччини» ЄСПЛ, оцінюючи виправданість втручання відповідно до ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції, зробив висновок про те, щоб бути сумісним із положеннями Конвенції, втручання повинно відповідати трьом умовам, а саме: (1) бути передбачене національним законом, який в державі вважається необхідним для регулювання використання майна, (2) повинне відповідати загальним інтересам суспільства, (3) має забезпечуватися справедливий баланс між правами власника та загальносуспільними інтересами (п.195). Крім того, в п. 203 рішення у наведеній справі ЄСПЛ, аналізуючи питання пропорційності втручання в право на мирне володіння майном, дійшов висновку, що стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції передбачає, що втручання в право мирного володіння майном можливе за умови існування розумного взаємозв`язку пропорційності між використаними засобами, якими обмежується право, та ціллю заради досягнення якої застосовуються такі засоби. Тобто, обмежити особу в праві мирно володіти майном можна не просто, коли наявний значний суспільний інтерес на здійснення такого втручання в право людини, а виключно, якщо виконати завдання кримінального провадження в інший спосіб, аніж через застосування такого обмеження, за наявних обставин неможливо.

Таким чином, накладення арешту не має на меті позбавити особу належного їй на праві власності майна, а лише тимчасово обмежити її право користуватись та/або розпоряджатись ним, зокрема до завершення проведення експертного дослідження, завершення кримінального провадження тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001262 від 11.07.2019 наразі триває.

Слідчий суддя зазначає, що арешт на майно, яке є предметом клопотання, накладено з метою забезпечення збереження речового доказу та спеціальної конфіскації, а з урахуванням особливостей кримінального провадження, зокрема обставин, які досліджуються під час досудового розслідування, слідчий суддя вважає, що такий арешт є доцільним, у тому числі і на цей момент.

Викладена фабула кримінального провадження у сукупності з дослідженими матеріалами справи, свідчить, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення збереження речового доказу та спеціальної конфіскації.

Слідчий суддя також звертає увагу на те, що матеріали клопотання не містять достатнього документального підтвердження, що арешт накладено необґрунтовано або відпала в ньому потреба.

Враховуючи викладене, слідчий суддя вважає, що заявником не доведено, що потреба у застосуванні арешту відпала, оскільки кримінальне провадження на теперішній час триває, арешт накладено з метою забезпечення збереження речового доказу та спеціальної конфіскації. Під час розгляду клопотання про скасування арешту не встановлено, що майно, на яке ухвалою слідчого судді накладено арешт, не відповідає критеріям, зазначеним в ст. 98 КПК України.

Слідчий суддя, розглянувши клопотання в межах питань, які винесені на його розгляд, та перевіривши надані в обґрунтування цих питань матеріали, з урахуванням вищенаведеного, вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна.

Керуючись статтями 2, 7, 9, 98, 174, 309, 372, 376, 532 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя

постановив:

Відмовити у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 13.03.2025 (справа № 761/9753/25) у кримінальному провадженні № 0001262 від 11.07.2019.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1