Справа № 756/7329/25
Провадження № 1-кс/756/1312/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2025 року м. Київ

Слідчий суддя Оболонського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 про арешт майна у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 грудня 2024 року за № 0001313,

В С Т А Н О В И В :

До Оболонського районного суду м. Києва надійшло зазначене клопотання, у якому прокурор просив накласти арешт з метою забезпечення збереження речових доказів на квартиру АДРЕСА_1 , яка зареєстрована за ОСОБА_5 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Клопотання обґрунтоване тим, що СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 грудня 2024 року за № 0001313, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України.

Прокурор просив накласти арешт на майно з метою забезпечення збереження речових доказів, пославшись на існування ризику втрати, знищення, використання, перетворення зазначеного майна.

Прокурор ОСОБА_6 підтримав клопотання з наведених у ньому мотивів та уточнив прохальну частину клопотання, виключивши з неї заборону користування вказаною квартирою.

Оскільки вирішується питання про арешт майна, яке не є тимчасово вилученим, клопотання розглянуте без виклику його власника відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України, що є необхідним для забезпечення арешту.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов висновку, що воно підлягає задоволенню з таких підстав.

Арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, та полягає у тимчасовому позбавленні права на відчуження, розпорядження та/або користування майном (ч. 1, п. 7 ч. 2 ст. 131, ч. 1 ст. 170 КПК України).

Згідно з приписами ч. 1, 2 ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, та він допускається виключно з метою забезпечення:

- збереження речових доказів;

- спеціальної конфіскації;

- конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

- відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати (ч. 2 ст. 173 КПК України):

- правову підставу для арешту майна;

- розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

- наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Для кожної з правових підстав арешту (мети його накладення) кримінальний процесуальний закон визначає додаткові обставини, які мають враховуватися слідчим суддею, зокрема:

- можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається з метою забезпечення речових доказів);

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або цивільного позову);

- можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається з відповідною метою);

- розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням (якщо арешт майна накладається з метою забезпечення цивільного позову).

Також на особу, яка подала клопотання про арешт майна, покладено обов`язок довести (ч. 1 ст. 173 КПК України):

- необхідність такого арешту;

- наявність ризику приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна.

Враховуючи загальні підстави застосування заходів забезпечення кримінального провадження, передбачені ч. 3 ст. 132 КПК України, арешт майна не допускається, якщо не буде доведено, що:

- існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

- потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

- може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Прокурор зазначив, що до Оболонського УП ГУНП у м. Києві звернулася ОСОБА_5 із заявою про вчинення кримінального правопорушення. У заяві зазначено, що ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у змові з іншими невстановленими особами шахрайським способом заволоділи квартирою за адресою: АДРЕСА_2 , чим порушили охоронювані законом права і свободи заявниці. У ході досудового розслідування ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Допитай свідок ОСОБА_9 , який представляв інтереси ОСОБА_5 за її життя повідомив, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 , до грудня 2023 року перебувала у власності ОСОБА_5 . На момент подачі заяви від 15.11.2024 вже було відомо, що зазначена квартира з грудня 2023 року без участі ОСОБА_5 була продана ОСОБА_8 , а у квітні 2024 подарована їм своїй матері ОСОБА_7 ОСОБА_9 повідомив, що ОСОБА_5 уповноважила ОСОБА_8 довіреністю, посвідченою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_10 , без фактичної присутності та підпису ОСОБА_5 . Також ОСОБА_9 зазначив, що ОСОБА_5 також належала на праві власності квартира за адресою: АДРЕСА_3 .

За життя ОСОБА_5 склала і підписала заповіт, яким усе рухоме і нерухоме майно заповіла ОСОБА_11 .

Допитана 10.02.2025 потерпіла ОСОБА_11 вказала, що є єдиною спадкоємицею майна ОСОБА_5 , а також повідомила про факт шахрайського заволодіння квартирою за адресою: АДРЕСА_2 , що завдало їй шкоди в особливо великих розмірах. ОСОБА_11 також підтвердила, що у ОСОБА_5 була у власності квартира за адресою: АДРЕСА_3 .

Наведені у клопотанні обставини корелюють обставинам, зазначеним у витязі з ЄРДР, підтверджені наданими прокурором матеріалами у мірі, достатній для вирішення питань, пов`язаних з розглядом клопотання, зокрема, заявою про вчинення кримінального правопорушення, протоколом допиту свідка, потерпілого, витягами зі Спадкового реєстру, Єдиного реєстру довіреностей та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, заповітом, тощо.

У своїй сукупності наведені відомості та надані на їх підтвердження матеріали дають вагомі підстави для висновку про обґрунтованість підозри щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України.

Водночас, слід наголосити, що в межах оцінки питань, обумовлених розглядом клопотання, слідчий суддя не вирішує питання про наявність усіх елементів складу злочину, винуватість чи невинуватість осіб у його вчиненні.

Прокурор просив накласти арешт на зазначене майно з метою забезпечення збереження речових доказів. Постановою від 15 травня 2025 року зазначене у клопотанні майно було визнано речовими доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Одним з процесуальними джерел доказів є, зокрема, речові докази.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, серед іншого, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення тощо.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно зазначена у клопотанні квартира зареєстрована за померлою ОСОБА_5 .

Згідно з повним витягом із Єдиного реєстру довіреностей, ОСОБА_5 видала довіреність на ім`я ОСОБА_8 № 1663 від 04.11.2022, на мати якого було протиправно відчужено квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

13.05.2025 в інтересах потерпілої ОСОБА_11 адвокатом ОСОБА_12 подано клопотання про накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , яка зареєстрована за ОСОБА_5 з огляду на наявність в особи, яка може бути причетна до протиправного заволодіння її квартирою, повноважень на вчинення правочинів.

За таких обставин, враховуючи, що в ході досудового розслідування здобуто відомості про протиправне заволодіння майном ОСОБА_5 , до кола якого належить квартира за адресою: АДРЕСА_3 , обґрунтованими є доводи прокурора про існування ризику незаконного відчуження квартири.

Викладене свідчить, що зазначене майно, може бути використане як доказ для встановлення обставин, що підлягають доказуванню відповідно до ст. 91 КПК України.

Як вже зазначав слідчий суддя, завданнями арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Зважаючи на обставини кримінального правопорушення, яке розслідується у межах цього кримінального провадження, доводи прокурора про існування такого ризику є цілком обґрунтованими.

Запропонований прокурором спосіб арешту майна шляхом зберігання шляхом заборони шляхом заборони відчуження, розпорядження релевантний потребам сторони обвинувачення у збереженні речового доказу та обумовлений необхідністю запобігти його протиправному відчуженню.

Викладене переконує слідчого суддю у тому, що мета цього заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді запобігання цьому ризику може бути досягнута.

Критерії розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження є оціночними поняттями. Європейський Суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що будь-яке втручання у право особи з боку держави має забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.

На переконання слідчого судді, загальні інтереси суспільства у вигляді досягнення завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України (зокрема, захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування тощо), виправдовують ступінь втручання у права особи (спадкоємця), який може набути право власності на квартиру.

Враховуючи характер майна, тимчасове позбавлення особи можливості розпоряджатися ним, не становитиме надмірного втручання та суттєвих негативних наслідків для неї. Також слід врахувати, що клопотання прокурора ініційовано самим спадкоємцем вказаної квартири.

Наведене у клопотанні майно належать до переліку майна, на яке згідно з приписами ч. 10 ст. 170 КПК України може бути накладений арешт.

Слідчий суддя наголошує, що накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або невідворотним позбавленням такого права. Хоча власник і обмежується у реалізації всіх правомочностей щодо відповідного майна, проте таке обмеження має тимчасовий характер.

Тимчасовий характер арешту майна обумовлений наявністю правового механізму, передбаченого ст. 174 КПК України, за яким арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

За таких обставин клопотання прокурора є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 372, 376 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В :

1. Клопотання - задовольнити.

2. Накласти арешт з метою забезпечення збереження речових доказів шляхом заборони відчуження та розпорядження на квартиру АДРЕСА_1 , яка зареєстрована за ОСОБА_5 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1