Номер провадження: 11-кп/813/1927/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 26.05.2025, якою під час судового розгляду к/п №0000579 від 29.07.2024 відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 24.07.2025 включно, без визначення застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою суду 1-ої інстанції від 26.05.2025 під час розгляду к/п №0000579 від 29.07.2024 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України задоволено клопотання прокурора та відносно обвинуваченого ОСОБА_6 продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, до 24.07.2025, з триманням на гаупвахті ІНФОРМАЦІЯ_1 , без визначення розміру застави.

Обґрунтовуючи ухвалу, суд 1-ої інстанції врахував тяжкість інкримінованого злочину, відомості про особу обвинуваченого та прийшов до висновку про те, що ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України продовжують існувати, що є підставою для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Водночас, суд врахував, що оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, зокрема заподіяння умисних тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, підстав для застосування до ОСОБА_6 альтернативного запобіжного заходу у виді застави немає. Окрім того, щодо посилання сторони захисту з приводу того, що ОСОБА_6 бажає та готовий продовжити військову службу суд зазначив, що порушення питання щодо скасування відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для продовження та/або проходження військової служби перед судом належить до компетенції прокурора, до якого в свою чергу з клопотанням повинен звернутись обвинувачений.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 вказує на те, що ухвала суду є необґрунтованою, незаконною та такою, що підлягає скасуванню з таких підстав:

- судом не враховано те, що тримання під вартою позбавляє ОСОБА_6 можливості продовження ним військової служби;

- ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, відсутні, є припущенням, зокрема, відсутні законні підстави вважати, що обвинувачений буде переховуватися від органу досудового розслідування та суду;

- суд 1-ої інстанції частково погодився з тим, що враховуючи стадію судового розгляду, ризики незаконного впливу на свідків та потерпілих у цьому ж кримінальному провадженні суттєво зменшилися;

- ухвала суду не містить належного обґрунтування щодо ризику вчинення інших кримінальних правопорушень, оскільки вину обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому злочинів проти життя та здоров`я особи по 2 справах за обвинуваченням ОСОБА_6 не доведено;

- відсутність жодних скарг з місця тримання обвинуваченого під вартою свідчить про його належну поведінку під час здійснення кримінального провадження та відсутність будь-яких ознак перешкоджання цьому ж кримінальному провадженню;

- судом не було враховано, що після розірвання шлюбу між ОСОБА_6 та колишньою дружиною, в подружжя залишився син, який в тому числі утримується обвинуваченим. Також за місцем проживання обвинуваченого мешкає його матір, що підтверджує наявність міцних соціальних зв`язків з родиною. При цьому, судом не враховано наявність міцних соціальних зв`язків з побратимами військової служби;

- мотивувальна частина ухвали суду не містить обґрунтування того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти зазначеним стороною обвинувачення ризикам.

За таких обставин, захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 26.05.2025 та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_8 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 .

У судовому засіданні апеляційного суду захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_6 підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, натомість прокурор ОСОБА_8 в судове засідання не з`явився, на адресу апеляційного суду надіслав заяву про розгляд за його відсутності, в якій просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги захисника, рішення суду 1-ої інстанції залишити без змін, а продовжений запобіжний захід не змінювати.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали судового провадження, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Разом з тим, ч. 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, слідчий суддя зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався в повному обсязі з огляду на такі обставини.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

Відповідно до положень ч.ч. 1-3 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу («Запобіжні заходи, затримання особи»).

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Виходячи з п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України, судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дали можливість суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом 1-ої інстанції під час судового провадження та за результатами перевірки в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України доказів, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Статтею 422-1 КПК України визначений порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Разом з тим, аналіз зазначеної норми кримінального процесуального закону свідчить про те, що апеляційний суд позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки має право витребувати із суду 1-ої інстанції лише оскаржувану ухвалу та відповідне клопотання сторони обвинувачення, якщо таке подавалось (заявлялось).

Відтак, на даній стадії апеляційний суд не вправі вдаватися у кримінально-правову кваліфікацію інкримінованих обвинуваченому дій та давати оцінку обґрунтованості обвинувачення, оскільки остаточна оцінка доведеності обвинувачення у відповідності до вимог закону, буде дана лише за наслідками судового розгляду справи в суді першої інстанції, за результатами дослідження всіх доказів.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Зазначений стандарт доказування (переконання) суд використовує для перевірки існування ризиків за ч. 1 ст. 177 КПК України, у цьому кримінальному провадженні щодо обвинуваченого.

На переконання колегії суддів, в даному випадку тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_6 у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину сама по собі може бути достатнім мотивом для здійснення дій, направлених на переховування підозрюваного від органів досудового розслідування й суду та зазначена позиція апеляційного суду кореспондується із практикою ЄСПЛ, який в рішенні «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Обставини даного кримінального провадження, в тому числі і дані про особу обвинуваченого, який вчинив злочин у період умовно-дострокового звільнення, при цьому проходив у цей час військову службу за мобілізацією, на думку апеляційного суду, дають достатні підстави припускати, що останній може здійснити спроби переховування від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.

Щодо ризику здійснення незаконного впливу обвинуваченим на свідків у провадженні, колегія суддів погоджується з думкою суду 1-ої інстанції, що зазначений ризик хоча і суттєво зменшився, проте не відпав та продовжує існувати, оскільки судовий розгляд ще триває.

Колегія суддів також звертає увагу, що КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вони мають реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинувачених кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку суд має зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий обвинувачений, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

Отже, не відповідають дійсності посилання сторони захисту на недоведеність стороною обвинувачення існування в зазначеному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, оскільки як вже раніше зазначалось, обґрунтовуючи необхідність у застосуванні найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд 1-оїінстанції обґрунтовано послався на те, що дотеперішнього часу такі ризики продовжують існувати, а застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для запобігання існуючим ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

З апеляційної скарги, та відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, вбачається, що в Біляївському районному суді Одеської обл. знаходяться на розгляді два кримінальних провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчинені злочинів передбачених ст. 121 КК України та ч. 2 ст. 15, п. п. 1, 5, 7, 12, ч. 2 ст. 115 КК України судовий розгляд по яким зупинений до закінчення воєнного стану в Україні або до звільнення ОСОБА_6 з військової служби.

Отже, зважаючи на те, що ОСОБА_6 є особою, яка притягується до кримінальної відповідальності за вчинення тяжких злочинів, можливу міру покарання, яка може йому загрожувати у разі визнання винуватим, суспільну небезпеку інкримінованого злочину, колегія суддів вважає, що рішення суду 1-ої інстанції є законним, обґрунтованим та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки виходячи з цього є підстави вважати, що до теперішнього часу продовжують існувати ризики, передбачені, ч. 1 ст. 177 КПК України.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд також відхиляє доводи захисника про необґрунтованість висновку суду 1-ої інстанції щодо неможливості застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, та констатує, що висновок суду в цій частині є правильним, зроблений з урахуванням особи обвинуваченого та обставин інкримінованого йому злочину, натомість захисником не було надано доказів, які б давали підстави для зміни обвинуваченому виду запобіжного заходу.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які могли б стати підставою для скасування або зміни оскаржуваної ухвали апеляційним судом не встановлено.

Щодо доводів захисника ОСОБА_7 про бажання та готовність продовження проходження військової служби ОСОБА_6 апеляційний суд зазначає наступне.

За приписами ч. 1 ст. 616 КК України, у разі введення воєнного стану, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та/або інших держав проти України підозрюваний, обвинувачений, який під час досудового розслідування або судового розгляду тримається під вартою, крім тих, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів проти основ національної безпеки України, умисного вбивства двох або більше осіб або вчиненого з особливою жорстокістю, або поєднаного із зґвалтуванням або сексуальним насильством, або особливо тяжких корупційних кримінальних правопорушень чи у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.152-156 - 1, 258-258 - 6, ч. 4 ст. 286 -1, ст. 348 КК України, а також підозрюваний, обвинувачений, який згідно з п.п. 1 п. 3 примітки до ст. 368 КК України на момент вчинення кримінального правопорушення займав особливо відповідальне становище, має право звернутися до прокурора з клопотанням про ініціювання перед слідчим суддею або судом питання про скасування цього запобіжного заходу для продовження та/або проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та/або військової служби за контрактом осіб рядового, сержантського і старшинського та офіцерського складу.

За результатами розгляду клопотання, передбаченого абзацом першим цієї частини, прокурор має право звернутися до слідчого судді або суду, який розглядає кримінальне провадження, з клопотанням про скасування цій особі запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для продовження та/або проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та/або військової служби за контрактом осіб рядового, сержантського і старшинського та офіцерського складу.

Таким чином, зважаючи на вказані обставини, колегія суддів вважає, що продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 не суперечить ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», оскільки, незважаючи на презумпцію невинуватості, тримання під вартою завжди є законним, якщо є достатні підстави вважати, що існує необхідність у запобіганні вчиненню особою правопорушення чи ухиленню від правосуддя після скоєння злочину, з тією метою, щоб особа, яка обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину постала перед компетентними органами.

Відповідно до п.1) ч.3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду 1-ої інстанції про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 залишенню без змін, як законна, обґрунтована та вмотивована.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 182, 183, 199, 331, 370, 404, 405, 407, 422-1, 532, 615, 616 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 26.05.2025 про продовження ОСОБА_6 , обвинуваченому у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 24.07.2025 включно, без визначення застави залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4