Справа № 297/1500/25
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.09.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/338/25 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Берегівського районного суду Закарпатської області від 12.05.2025.

Цим вироком:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Діброва Олевського району Житомирської області, мешканець АДРЕСА_1 , з вищою освітою, працюючий вчителем Берегівського ліцею ім. Ф. Потушняка, одружений, несудимий, громадянин України, засуджений:

- за ч. 1 ст. 358 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 500 (п`ятсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) грн;

- за ч. 4 ст. 358 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 40 (сорок) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) грн.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 500 (п`ятсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) грн.

Речовий доказ - належним чином завірену копію особистої медичної книжки серії 10ЯЯЩ № 842323 на ім`я ОСОБА_6 залишено зберігати в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Згідно вироку ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.

У серпні 2024 року ОСОБА_6 , перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , маючи умисел на підроблення офіційного документу - особистої медичної книжки форми № 1-ОМК, з метою отримання подальшого допуску до роботи вчителем Берегівського ліцею імені Ф. Потушняка Берегівської міської ради Закарпатської області, однак не бажаючи проходити обов`язковий медичний огляд у медичній установі, який визначений Порядком проведення обов`язкових профілактичних медичних оглядів та видачі особистих медичних книжок, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 559 від 23.05.2001 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України № 955 від 25.12.2013) та інструкцією щодо заповнення форми первинної облікової документації № 1-ОМК «Особиста медична книжка», затвердженої наказом Міністерства охорони

-2-

здоров`я України № 150 від 21.02.2013, діючи всупереч положень ст. 21 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06.04.2000 (зі змінами внесеними Законом України № 3302-IX від 09.08.2023), реалізуючи свій злочинний умисел направлений на підробку офіційного документа, який видається установою, що має право видавати такі документи і надає права та звільняє від обов`язків, використовуючи особистий комп`ютер з програмним забезпеченням та струменевий кольоровий принтер, роздрукував на бланку особистої медичної книжки форми № 1-ОМК серії 10ЯЯЩ № 842323, виданої на його ім`я, відшукані ним в мережі «Інтернет» штампи та печатку Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОФМЕДЦЕНТР ЗАКАРПАТТЯ», після чого за допомогою кулькової ручки виконав у вказаному бланку особистої медичної книжки № 1-ОМК рукописний текст про проходження ним обов`язкового медичного огляду 27.08.2024 в Товаристві з обмеженою відповідальністю «ПРОФМЕДЦЕНТР ЗАКАРПАТТЯ» та підпис від імені лікаря цього закладу охорони здоров`я, які начебто внесені Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРОФМЕДЦЕНТР ЗАКАРПАТТЯ», тоді як насправді медичний огляд 27.08.2024 у Товаристві з обмеженою відповідальністю «ПРОФМЕДЦЕНТР ЗАКАРПАТТЯ» не проходив та вказані відомості, штампи та печатка цим медичним закладом до його особистої медичної книжки не вносились, чим у такий спосіб виготовив завідомо підроблений документ, з метою подальшого його використання.

У подальшому ОСОБА_6 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та наслідки, які можуть настати після їх вчинення, у невстановлений день та час в кінці серпня 2024 року, перебуваючи в службовому кабінеті директора Берегівського ліцею імені Ф. Потушняка Берегівської міської ради, що за адресою: м. Берегове, вул. Стефаника, 22, Закарпатської області, під час проходження перевірки дотримання вимог проходження періодичного профілактичного медичного огляду працівниками окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких пов`язана з обслуговуванням населення і може призвести до поширення інфекційних хвороб, з метою використання завідомо підробленого офіційного документу та уникнення обов`язку профілактичного медичного огляду і відсторонення від роботи передбаченого вимогами ст. 21 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06.04.2000, шляхом обману, який виразився у замовчуванні відомостей, які мають бути ним повідомлені, пред`явив директору Берегівського ліцею імені Ф. Потушняка Берегівської міської ради Закарпатської області ОСОБА_8 , завідомо підроблений офіційний документ особисту медичну книжку форми № 1-ОМК, серії 10ЯЯЩ № 842323, видану на його ім`я, із внесеними до неї неправдивими відомостями про проходження ним 27.08.2024 профілактичного медичного огляду у Товаристві з обмеженою відповідальністю «ПРОФМЕДЦЕНТР ЗАКАРПАТТЯ», які начебто внесені Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРОФМЕДЦЕНТР ЗАКАРПАТТЯ», тоді як насправді медичний огляд 27.08.2024 у Товаристві з обмеженою відповідальністю «ПРОФМЕДЦЕНТР «ЗАКАРПАТТЯ» не проходив та вказані відомості, штампи та печатка цим медичним закладом до його особистої медичної книжки не вносились, чим у такий спосіб використав завідомо підроблений офіційний документ.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок суду від 12.05.2025 в частині призначеного йому покарання й призначити таке у виді штрафу в наближеному до мінімального розмірі, передбаченому санкціями ч.1, 4 ст.358 КК України з визначенням остаточного покарання на підставі ст. 70 КК України. В обґрунтування апеляційної скарги обвинувачений вказує на те, що судом першої інстанції у порушення п. 2 ст. 65 КК України йому призначено покарання, зокрема за ч. 1 ст. 358 КК України у виді штрафу майже в максимальному розмірі, без будь-якого обґрунтування. Разом з тим, звертає увагу на те, що вину у

-3-

вчиненому визнав, щиро розкаявся, позитивно характеризується, раніше не судимий, є внутрішньо переміщеною особою, через війну втратив житло та вимушений був оселитись в м. Берегово, де проживає в орендованому житлі, тому визначений судом розмір штрафу, зокрема, за ч. 1 ст. 358 КК України, є для нього непомірним.

У запереченні на апеляційну скаргу обвинуваченого прокурор вказує на безпідставність й необґрунтованість з огляду на те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні двох кримінальних правопорушень, а тому судом першої інстанції винесено вирок, яким обвинуваченому призначено законне покарання, в межах санкцій ч. 1, 4 ст. 358 КК України, яке є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Просить вирок суду залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення.

Судове провадження розглядається за відсутності обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_9 , неявка яких з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому, враховується, що вказані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги на вирок суду, а також те, що від них не надходили заяви чи клопотання про відкладення розгляду судового провадження на інший термін та відомості про поважність причин їх неявки. При цьому враховується заява обвинуваченого про розгляд апеляційної скарги у його відсутності.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, доводи апеляційної скарги, промову прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до правил ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення у кримінальному провадженні є актом правосуддя, покликаним забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини, правопорядку та здійснення проголошеного Конституцією України принципу верховенства права. Тому суду слід неухильно додержуватись вимог про законність, обгрунтованість та вмотивованість вироку і ухвали в кримінальному провадженні. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин вчинення кримінальних проступків, доведеності вини та кваліфікація діянь обвинуваченого за ч. 1, 4 ст. 358 КК України ніким з учасників процесу не оспорюються, а тому апеляційним судом не перевіряються.

ОСОБА_6 погодився з встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлений з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з ч. 2 ст. 302 КПК України, надав свою згоду на розгляд обвинувального акту без його участі у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

У зв`язку з чим обвинувальний акт розглядався у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, відповідно до ч. 2 ст. 382 КПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що обвинуваченому ОСОБА_6 призначено занадто суворе покарання, колегія суддів відхиляє з таких підстав.

-4-

Згідно із загальними засадами призначення покарання, визначеними статтею 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», увагу суддів звернуто на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку, і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо дотримуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Усі питання пов`язані з призначенням покарання, мають бути належним чином мотивовані у вироку.

Поняття судової дискреції (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи з цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про надмірну суворість призначеного йому покарання, зокрема за ч. 1 ст. 358 КК України, на думку колегії суддів є безпідставними. Згідно матеріалів кримінального провадження та поданої апеляційної скарги, об`єктивно відсутні інші обставини, ніж ті, що встановлені судом першої інстанції, які пом`якшують покарання, а твердження обвинуваченого щодо неналежного їх врахування спростовуються висновком суду, зазначеним в оскаржуваному вироку, яким належним чином обґрунтовано вид та міра покарання.

Колегія суддів уважає, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання вимоги наведених вище норм кримінального закону були дотримані, і при призначенні покарання судом першої інстанції у достатній мірі враховано ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, пом`якшуючі покарання обставини та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

З вироку вбачається, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання взято до уваги тяжкість вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень; дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , обставини, що пом`якшують покарання визнання вини; позитивну характеристику, відсутність судимості, обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про те, що суд не дав належної оцінки всім обставинам кримінального провадження, даним, що стосуються особи обвинуваченого - апеляційний суд визнає такими, що не впливають на вид та розмір призначеного обвинуваченому покарання.

-5-

Тому апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 обґрунтовано призначено покарання, зокрема, за ч. 1 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, яке на переконання колегії суддів відповідає як характеру та ступеню вчиненого кримінально-карного діяння, так і особі обвинуваченого, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами, сприятиме досягненню основної мети виховання обвинуваченого у дусі додержання законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

При цьому, відповідно до ч. 2, 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для пом`якшення призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 358 КК України, зокрема шляхом зменшення розміру штрафу до його мінімального розміру 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, про призначення якого просить обвинувачений.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що призначене ОСОБА_6 покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, не є максимальним розміром штрафу, передбаченим санкцією ч. 1 ст. 358 КК України.

При цьому доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що призначений йому за ч. 1 ст. 358 КК України розмір штрафу поставить його у скрутне матеріальне становище, спростовані довідками про дохід за 2022-2025 роки, з яких слідує, що середньомісячний дохід ОСОБА_6 складає 20000 грн.

Із цих підстав, такими, що не впливають на вид та розмір призначеного ОСОБА_6 покарання, апеляційний суд визнає і доводи апеляційної скарги про те, що останній є внутрішньо переміщеною особою, через війну втратив житло та вимушений був оселитись в м. Берегово, де проживає в орендованому житлі.

Указані доводи на переконання апеляційного суду, з огляду на характер та обставини вчинення кримінальних правопорушень, а також дані про особу обвинуваченого, не дають підстав для визначення ОСОБА_6 штрафу в меншому розмірі, ніж той, який визначено судом першої інстанції.

Тому, наведені в апеляційній скарзі доводи вказаних висновків суду не спростовують, оскільки судом першої інстанції в повній мірі встановлено та належним чином оцінено і враховано всі обставини, які за законом повинні бути враховані при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 .

Отже, доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо наявності підстав для зміни постановленого щодо ОСОБА_6 вироку в частині призначеного покарання, з урахуванням наведених ними доводів, є безпідставними і такі апеляційний суд відхиляє.

Колегія суддів уважає, що призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд у повній мірі дотримався вимог кримінального закону, що містяться у нормах ст. 50, 65, 66 КК України, призначивши покарання в межах санкції статей, за якими його засуджено, додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання та з урахуванням положень ст. 70 КК України.

Будь-які підстави для зміни чи скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції відсутні, тому апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

-6-

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при провадженні досудового розслідування та судового розгляду, які б тягнули за собою скасування або зміну вироку апеляційним судом не встановлено.

При прийнятті рішення колегія суддів також, враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; що під час апеляційного розгляду стороною захисту не заявлялось клопотань щодо приєднання до матеріалів судового провадження доказів (документів), які б могли вплинути на висновки суду; а також положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Берегівського районного суду Закарпатської області від 12.05.2025 щодо ОСОБА_10 ,- без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді