КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/3290/2025 Доповідач в суді ІІ інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

та секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 29 березня 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України у кримінальному провадженні №0000056 від 21.01.2025,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 29 березня 2025 року частково задоволено клопотання слідчого 4 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_8 , погоджене з прокурором відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 , про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано до нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 25 травня 2025 року.

Визначено йому заставу в розмірі 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 1 514 000 гривень, з покладенням у разі внесення застави обов`язків, на підставі ч.5 ст.194 КПК України.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати в частині визначення розміру застави та постановити нову ухвалу в цій частині, якою визначити підозрюваному заставу в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Обґрунтовує доводи апеляційної скарги тим, що визначений слідчим суддею розмір застави не відповідає нормам п.2 ч.5 ст.182 КПК України, є необґрунтовано занадто великим, як для особи, яка має на утриманні 3-х малолітніх дітей, тимчасово не працює, раніше не судима та характеризується позитивно.

Крім цього, просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_9 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження підлягає задоволенню, а апеляційна скарга - не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 2, 3 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

З урахуванням наведеного, оскільки 29.03.2025 оскаржувану ухвалу постановлено за участі підозрюваного та його захисника, при цьому, слідчий суддя обмежився проголошенням лише резолютивної частини ухвали, а повний текст ухвали складено та надано для ознайомлення стороні захисту 03.04.2025, а апеляційну скаргу подано до суду 08.04.2025, тобто в межах п`ятиденного строку з дня отримання нею копії судового рішення, тому, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Служби безпеки України за процесуального керівництва прокурорів Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000056 за підозрою ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_15 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, а також за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258 КК України.

Досудовим розслідуванням установлено, що ОСОБА_7 у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, маючи умисел спрямований на незаконне придбання, носіння та зберігання бойових припасів, придбав ручну осколкову гранату «РГД-5» та запал до неї типу «УЗГРМ», після чого зберігав у невстановленому досудовим розслідуванням місці з метою використати надалі за власним розсудом.

У подальшому, 27.03.2025 у період часу з 17 год 33 хв по 20 год 23 хв за адресою: м. Чернівці, вул. Південно кільцева, буд. 1 В, співробітниками Служби безпеки України в ході проведення особистого обшуку ОСОБА_7 виявлено та вилучено ручну осколкову гранату РГД-5 і запал до неї типу УЗГРМ.

Згідно з висновком експерта Чернівецького НДЕКЦ МВС України від 28.03.2025 № СЕ-19/126-25/4325-ВТХ надані на дослідження предмети являлися однією ручною осколковою гранатою РГД-5 без запалу та одним запалом УЗРГМ до ручних осколкових гранат Ф-1(РГ-42). Ручна осколкова граната РГД-5 без запалу та запал УЗРГМ є частинами одного пристрою - ручної осколкової гранати РГД-5. Надані на дослідження предмети поєднуються конструктивно між собою утворюючи при цьому одну ручну осколкову гранату РГД-5, яка відноситься і до бойових припасів, і до вибухових пристроїв промислового виготовлення.

Таким чином, ОСОБА_7 своїми умисними діями, які виразилися у придбанні, зберіганні та носінні бойових припасів без передбаченого законом дозволу, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 263 КК України.

28.03.2025 ОСОБА_7 затримано працівниками Служби безпеки України та повідомлено йому про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

28.03.2025 до суду подано клопотання слідчого 4 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_8 , погоджене з прокурором відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 , про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в якому слідчий просив застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів та визначити заставу в розмірі 1000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 3 028 000 гривень, з покладенням у разі внесення застави обов`язків, на підставі ч.5 ст.194 КПК України.

29.03.2025 ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва частково задоволено клопотання та застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 25 травня 2025 року.

Визначено йому заставу в розмірі 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 1 514 000 гривень.

На підставі ч.5 ст.194 КПК України, у разі внесення застави покладено на підозрюваного ОСОБА_7 такі обов`язки:

1. Не відлучатися з населеного пункту, де проживає, без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді або суду;

2. Повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

3. Прибувати за кожною вимогою до органу досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду;

4. Утримуватися від спілкування у поза процесуальний спосіб з іншими підозрюваними та свідками у кримінальному провадженні;

5. Здати на зберігання слідчому свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Визначено строк дії, покладених на ОСОБА_7 обов`язків, - 60 днів з моменту внесення підозрюваним застави у розмірі, визначеному судом, але в межах строку досудового розслідування.

Однак, з висновками слідчого судді в частині визначення розміру застави, колегія суддів не може повністю погодитися, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Ионкало проти України» №42310/04 від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№ 12244/86,12245/86, 12383/86 від 30.08.1990, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28.10.1994 та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення.

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07- Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, колегія суддів враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності події та складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, належності та допустимості зібраних у справі доказів, вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, у тому числі правильність кваліфікації його дій, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, а дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, та достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

Слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки ним сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу.

Сукупність матеріалів судового провадження на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для продовження застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що застосувавши щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчим суддею правильно встановлено, що фактів та інформації, які переконливо свідчать про його причетність до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, в клопотанні та доданих до нього матеріалах міститься достатньо для висновку про обґрунтованість повідомленої йому підозри.

Більш того, якщо виходити з поняття «обґрунтована підозра», приведеного в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», то обґрунтована підозра означає, що існують факти та інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що матеріали провадження містять достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, що підтверджується наявними у матеріалах судового провадження доказами у їх сукупності.

Крім цього, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , його наслідки, характер та обставини інкримінованих йому дій, дані про особу підозрюваного, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано встановив, що слідчим у своєму клопотанні достатньо доведено існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Тож, колегія суддів погоджується із висновком слідчого судді про доведеність слідчим у своєму клопотанні ризику можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки належні і достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне, в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи конкретні обставини інкримінованого підозрюваного кримінального правопорушення, не виключена ймовірність того, що останній у разі, якщо не буде перебувати під вартою, може знищити, сховати або спотворити речі чи документи, які мають значення для кримінального провадження, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Оцінюючи наявність ризику незаконного впливу підозрюваного на свідків у цьому кримінальному провадженні, колегія суддів виходить із встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України порядку отримання показань від свідків у кримінальному провадженні на різних його етапах, та вважає, що ризик такого впливу зберігається аж до отримання показань свідків безпосередньо судом під час розгляду справи по суті, позаяк наявність такого ризику існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів під час проведення досудового розслідування, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Крім цього, як встановлено слідчим суддею, матеріали судового провадження також містять докази про наявність існування інших ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного, зокрема можливості ОСОБА_7 перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином чи вчинити інше кримінальне правопорушення, які, поряд із раніше зазначеними ризиками, теж залишаються існувати та вірогідність настання яких є досить високою.

Крім того, колегія суддів приймає до уваги наявність у провадженні реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваного, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

На переконання колегії суддів, таке обмеження права ОСОБА_7 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

З урахуванням вказаного, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність застосування оскаржуваного запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_7 , оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Разом з тим, колегією суддів встановлено, що прийнявши обґрунтоване рішення про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя належним чином не врахував вимоги ч. 4 ст. 182, ч. 3ст. 183 КПК України при визначенні йому альтернативного запобіжного заходу у виді застави в сумі 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 1 514 000 гривень, та достатньо не обґрунтував необхідність визначення застави в такому розмірі.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити в особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини в кримінальному провадженні. Розмір застави повинен визначатися виходячи з особи обвинуваченого, його майнового стану і його відносин з особами, які надають забезпечення, іншими словами, враховувати той факт, чи буде втрата забезпечення чи дії проти поручителів у випадку неявки обвинуваченого в суд достатнім стримуючим фактором для обвинуваченого, щоб не здійснити втечу.

Так, як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні "Istomina v. Ukraine" від 13.01.2022 (заява № 23312/15), «гарантія, передбачена пунктом 3 статті 5 Конвенції, покликана забезпечити не відшкодування будь-якої шкоди, завданої внаслідок підозрюваного злочину, а лише присутність обвинуваченого на судовому засіданні. Таким чином, розмір застави має встановлюватися головним чином з огляду на обвинуваченого, його майно та його чи її відносини з особами, які мають надати особисту поруку, іншими словами, на ступінь впевненості щодо можливої перспективи того, що втрата застави або позов проти гарантів у разі неявки підсудного в судове засідання буде діяти як достатній стримуючий фактор, щоб запобігти бажанню втекти з його або її боку… Оскільки йдеться про основне право на свободу, гарантоване статтею 5, органи влади повинні надзвичайно обережно встановити відповідний розмір застави, і вирішити, чи є необхідним продовження тримання під вартою. Серйозність звинувачень проти обвинуваченого не може бути вирішальним фактором, що виправдовує суму застави» (§25 рішення).

Разом з цим, при визначенні розміру застави слід не допускати встановлення такого її розміру, що є завідомо непомірним для особи та призводить до неможливості виконання застави.

З одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в останньому випадку перетворилося б на безальтернативне.

Як вбачається з матеріалів провадження, згідно повідомленої ОСОБА_7 підозри, він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, санкція якої встановлює покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років.

Згідно п. 1 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Тобто, вказаний злочин, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких, а відтак максимальний розмір застави за вчинення такого злочину не може перевищувати вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При цьому, жодних підстав вважати наявними виключні обставини, які свідчать, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання підозрюваним ОСОБА_7 покладених на нього обов`язків, стороною обвинувачення не наведено, а колегією суддів не встановлено.

При цьому, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

З підстав вищевикладеного, перевіривши надані суду матеріали клопотання, колегія суддів вважає, що застава в розмірі 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 1 514 000 гривень є завідомо непомірною для підозрюваного, з огляду на фактичні обставини кримінального провадження та особу ОСОБА_7 , який має на утриманні трьох малолітніх дітей, тимчасово не працює, раніше не судимий та характеризується позитивно.

На переконання колегії суддів, слідчий суддя не надав належну і ретельну оцінку всіх релевантних факторів, які підлягають встановленню під час визначення розміру застави, та з огляду на відсутність у клопотанні слідчого належного обґрунтування існування виключних обставин, що свідчать про необхідності застосування застави в розмірі, що перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, дійшов помилкового висновку про застосування альтернативного запобіжного заходу у виді застави у розмірі 1 514 000 гривень, а тому, виходячи з положень п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, яка не передбачає часткового скасування ухвали слідчого судді, колегія суддів доходить висновку, що ухвалу слідчого судді слід скасувати повністю, з постановленням нової ухвали.

Враховуючи обставини інкримінованих підозрюваному кримінальних правопорушень, дані про його особу, репутацію, майновий та сімейний стан, інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, колегія суддів доходить висновку про необхідність визначення підозрюваному ОСОБА_7 застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб в сумі 242 240 гривень.

На переконання колегії суддів, такий розмір застави буде співмірним з існуючими в кримінальному провадженні ризиками та в разі її внесення зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та виконання ним обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, а також в повній мірі узгоджуватись з положеннями ст. 182 КПК України та наведеної вище практики Європейського суду з прав людини.

Вирішуючи питання про покладення на підозрюваного обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, у зв`язку із внесенням застави, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи клопотання про необхідність покладення на нього наступних обов`язків:

- не відлучатися з населеного пункту, де проживає, без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- прибувати за кожною вимогою до органу досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду;

- утримуватися від спілкування у поза процесуальний спосіб з іншими підозрюваними та свідками у кримінальному провадженні;

- здати на зберігання слідчому свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Так, відповідно до ч. 7 ст. 194 КПК України, обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного на строк не більше двох місяців.

За таких обставин, виходячи з положень п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга сторони захисту підлягає задоволенню частково, а ухвала слідчого судді - скасуванню, з постановленням нової ухвали про часткове задоволення клопотання слідчого та застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів в межах строку досудового розслідування, з визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240 гривень, та з покладанням на підозрюваного обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

постановила:

Поновити захиснику ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 29 березня 2025 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 29 березня 2025 року скасувати та постановити нову ухвалу про часткове задоволення клопотання слідчого 4 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_8 , погоджене з прокурором відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, тобто до 25 травня 2025 року.

Одночасно визначити підозрюваному ОСОБА_7 заставу в межах 80 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб в сумі 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень у національній грошовій одиниці.

Застава може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на розрахунковий рахунок Київського апеляційного суду (м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а, код ЄДРПОУ суду 42258617, банк ГУ ДКС України в місті Києві, код банку - 820172, номер рахунку за стандартом IBAN: UA1082186, призначення платежу «застава».

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на підозрюваного ОСОБА_7 , у разі внесення застави, наступні обов`язки:

не відлучатися з населеного пункту, де проживає, без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді або суду;

повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

прибувати за кожною вимогою до органу досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду;

утримуватися від спілкування у поза процесуальний спосіб з іншими підозрюваними та свідками у кримінальному провадженні;

здати на зберігання слідчому свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

В іншій частині клопотання залишити без задоволення.

Строк дії покладених на підозрюваного обов`язків, у разі внесення застави, визначити в межах строку досудового розслідування, тобто до 25 травня 2025 року.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора у кримінальному провадженні.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ________________ ОСОБА_2

Судді:

ОСОБА_3 ____________ ОСОБА_4 ____________