Справа № 645/4964/23
Провадження № 1-кп/645/66/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2025 року м. Харків

Немишлянський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого - ОСОБА_4 ,

представника потерпілого - ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

в с т а н о в и в:

У провадженні Немишлянського районного суду м. Харкова на розгляді перебувають матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Потерпілий ОСОБА_4 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на рухоме та нерухоме майно, а також банківські рахунки обвинуваченого ОСОБА_7 . В обґрунтування ОСОБА_4 посилався на те, що ним подано цивільний позов до ОСОБА_7 , в якому потерплий просить стягнути на свою користь шкоду, заподіяну смертю ОСОБА_8 у розмірі 6000,00 грн. щомісячно, починаючи з 01.04.2023 року, довічно та моральну шкоду в розмірі 4000000,00 грн. Оскільки розмір відшкодування шкоди є значущим, у ОСОБА_4 є підстави вважати, що рухоме та нерухоме майно, без згоди позивача може бути відчужено на користь третіх осіб, та вразі невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Разом з тим, ОСОБА_4 просив суд призначити судово-генетичну експертизу для встановлення родинних відносин між ним та потерплою ОСОБА_9 . Також просив суд витребувати інформацію з банків України стосовно рахунків померлого ОСОБА_8 , на яких зберігалися кошти доходи від депозитів. В обґрунтування посилався, що зазначена інформація необхідна йому для визначення розміру позовних вимог.

Прокурор ОСОБА_3 заперечував проти клопотання ОСОБА_4 про призначення судово-генетичної експертизи та витребування інформації, посилаючись на їх необґрунтованість. Разом з тим, при вирішенні заяви про накладення арешту посилався на розсуд суду.

Представник потерпілого ОСОБА_5 посилався на розсуд суду.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 заперечував проти задоволення клопотань потерпілого ОСОБА_4 про призначення судово-генетичної експертизи та витребування інформації, посилаючись на їх необґрунтованість та можливість одержати інформацію щодо банківських рахунків самостійно. Стосовно заяви про забезпечення позову ОСОБА_4 заперечував, оскільки вказані вимоги заяви не чіткі, не обґрунтовані та не враховано співмірність розміру шкоди.

Суд, вислухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали провадження, приходить до наступного.

Щодо клопотання потерпілого ОСОБА_4 про призначення судово-генетичної експертиза для встановлення родинних відносин, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 242 КПК України, експертиза проводиться експертом за зверненням сторони кримінального провадження або за дорученням слідчого судді чи суду, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання.

Суд за результатами розгляду клопотання має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам, якщо особа, що звернулася з клопотанням, доведе, що для вирішення питань, що мають істотне значення для кримінального провадження, необхідне залучення експерта.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих підстав для проведення експертизи, оскільки поставлене питання про призначення судово-генетичної експертиза для встановлення родинних відносин ОСОБА_4 та ОСОБА_10 не стосується обставин даного кримінального провадження, у зв`язку з чим відмовляє потерпілому ОСОБА_4 у задоволенні клопотання про призначення судово-генетичної експертиза для встановлення родинних відносин.

Щодо заяви потерпілого ОСОБА_4 про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на рухоме та нерухоме майно, а також банківські рахунки обвинуваченого ОСОБА_7 , суд зазначає наступне.

Згідно зі ст.61 КПК України, цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди та яка в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила цивільний позов. Права та обов`язки цивільного позивача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду.

Відповідно до ст.62 КПК України, цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом. Права та обов`язки цивільного відповідача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду.

Відповідно до ч.1, 5 ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його відчуження, пошкодження, псування, знищення.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).

З клопотанням про арешт майна до суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову також цивільний позивач (ч.1 ст.171 КПК України).

Під час розгляду питання про застосування арешту майна сторони повинні надати слідчому судді, суду докази обставин, на які вони посилаються (ч.5 ст.132 КПК України).

Цивільний позивач має вказати докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди (ч.3 ст.171 КПК України).

Відповідно до ч.6 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до ч.8 ст.170 КПК України вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема: правову підставу для арешту майна, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зокрема повинен зазначити: перелік майна, на яке накладено арешт; заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно.

Вирішуючи питання доцільності накладенні арешту на майно обвинуваченого ОСОБА_7 , суд виходить з розумності та співрозмірності обмеження права власності та вважає, що потерпілим ОСОБА_4 в заяві не обґрунтована та не доведена необхідність такого арешту майна і наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої ст. 170 КПК України.

Крім цього, суд враховує вимоги КПК України про те, що суд зобов`язаний вказати перелік майна, на яке накладається арешт.

Заява потерпілого не містить конкретного переліку майна на яке слід накласти арешт, не додані документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження обвинуваченим ОСОБА_7 таким майном.

Потерпілий ОСОБА_4 просить суд накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно та банківські рахунки обвинуваченого ОСОБА_7 , вартість якого не можливо встановити, так як потерпілий не конкретизував на яке саме майно необхідно накласти арешт, у зв`язку з чим неможливо встановити чи є співмірним розмір шкоди, зазначеної у цивільному позові, з вартістю майна, на яке просить накласти арешт потерпілий ОСОБА_4 .

Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні заяви потерпілого ОСОБА_4 про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на рухоме та нерухоме майно, а також банківські рахунки обвинуваченого ОСОБА_7 .

Щодо клопотання потерпілого ОСОБА_4 про витребування інформації з банків України стосовно рахунків померлого ОСОБА_8 , суд зазначає наступне.

Згідно ч.ч.1,2ст.333 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються під час судового провадження згідно з положеннями Розділу ІІ КПК з урахуванням особливостей, встановлених цим розділом ; під час розгляду клопотання про надання тимчасового доступу до речей і документів суд також враховує причини, через які доступ не був здійснений під час досудового розслідування. Сторони кримінального провадження мають право звернутися до суду під час судового провадження із письмовим клопотанням про тимчасовий доступ до речей і документів (ч.1ст.160 КПК). Клопотання повинно містити обов`язкові реквізити визначені у ч.2 ст.160КПК України. Порядок розгляду клопотання визначено у ст.163КПК України , суд вчиняє виклики та розглядає клопотання за участю сторони кримінального провадження, яка подала клопотання, та особи, у володінні якої знаходяться речі і документи, крім випадків, передбачених ч.2 ст. 163 КПК України.

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 160 КПК України у клопотанні зазначаються можливість використання як доказів відомостей, що містяться в речах і документах, та неможливість іншими способами довести обставини, які передбачається довести за допомогою цих речей і документів, у випадку подання клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю.

Пунктом 2 ч. 5 ст. 163 КПК України встановлено, що слідчий суддя, суд постановляє ухвалу про надання тимчасового доступу до речей і документів, якщо сторона кримінального провадження у своєму клопотанні доведе наявність достатніх підстав вважати, що ці речі або документи самі по собі або в сукупності з іншими речами і документами кримінального провадження, у зв`язку з яким подається клопотання, мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні.

Цих вимог процесуального законодавства потерпілий ОСОБА_4 не врахував, письмового клопотання за відповідною формою та змістом не підготував, не конкретизував сторону в якої зберігається необхідна інформація та не обґрунтував необхідності отримання даної інформації, та не довів, що вказана інформація має суттєве значення для встановлення істотних обставин у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що підстави для задоволення клопотання потерпілого ОСОБА_4 про витребування інформації з банків України стосовно рахунків померлого ОСОБА_8 відсутні.

Керуючись статтями 55, 84, 93, 128, 131-132, 170, 171, 242-244, 350,369-372, 376, 532 КПК, суд

п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання потерпілого ОСОБА_4 про призначення судово-генетичної експертиза для встановлення родинних відносин ОСОБА_4 та ОСОБА_10 відмовити.

У задоволенні заяви потерпілого ОСОБА_4 про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на рухоме та нерухоме майно, а також банківські рахунки обвинуваченого ОСОБА_7 відмовити.

У задоволенні клопотання потерпілого ОСОБА_4 про витребування інформації з банків України стосовно рахунків померлого ОСОБА_8 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає, проте заперечення проти ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.

Суддя ОСОБА_1