Провадження по справі № 1-кп/522/1146/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси в складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку у залі Приморського районного суду м. Одеси № 106 кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000357 від 07.06.2023 року стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 (в режимі відеоконференцзв`язку за допомогою власних технічних засобів через ВКЗ),

обвинуваченого ОСОБА_5 (в режимі відеоконференцзв`язку за допомогою власних технічних засобів через ВКЗ),

представника заявника ТОВ «АВЕНТУС ЛІЗИНГ» - адвоката ОСОБА_8 (в режимі відеоконференцзв`язку за допомогою власних технічних засобів через ВКЗ),-

ВСТАНОВИВ:

Приморським районним судом м. Одеси здійснюється судовий розгляд кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000357 від 07.06.2023 року, стосовно ОСОБА_5 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

Від представника ТОВ «АВЕНТУС ЛІЗИНГ» - ОСОБА_9 надійшло клоптання в порядку ст. 174 КПК України про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 15.06.2023 року, на майно, вилучене за адресою: м. Одеса, площа Привокзальна, у громадянина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: автомобіль марки BMW 530D VIN НОМЕР_1 , 2002 року випуску, чорного кольору, д/н НОМЕР_2 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 належить ТОВ «АВЕНТУС ЛІЗИНГ».

Обґрунтовуючи подане клопотання заявник вказав на те, у вказаному кримінальному провадженні досудове розслідування відносно ТОВ «АВЕНТУС ЛІЗИНГ» або його посадових осіб не здійснюється, повідомлення про підозру у вчиненні будь-яких кримінальних правопорушень не вручалося, автомобіль марки BMW 530D VIN НОМЕР_1 , 2002 року випуску, чорного кольору, д/н НОМЕР_2 , перебував у користуванні ОСОБА_5 за договором фінансового лізингу №2538, укладеного 03.02.2023 між ним та ТОВ «АВЕНТУС ЛІЗИНГ».

Крмі того, 25.07.2023 року у зв`язку із неналежним виконанням ОСОБА_5 умов зазначеного договору в частині здійснення лізингових платежів, ТОВ «АВЕНТУС ЛІЗИНГ» дію договору фінансового лізингу припинено шляхом його розірвання, про що ОСОБА_5 проінформований листом на підтвердження чого долучив до клопотання відповіді документи.

Таким чином, представник заявника зазначив, у зв`язку із тим, що вказаний автомобіль належить особі, яка не є підозрюваною у кримінальному провадженні, відсутні підстави для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, тому потреба в подальшому арешті автомобіля на даний час відсутня.

Також вказав, що знаходячись на штрафмайданчику, вказаний автомобіль зазнає псування та втрачає свій товарний вигляд, у зв`язку із несприятливим умовами його зберігання, що обмежує право товариства на володіння, користування та розпорядження зазначеним майном, всупереч ст. 41 Конституції України, що є непропорційним втручанням у право власності.

При цьому зазначив, що протягом досудового розслідування відносно заарештованого транспортного засобу не проводилось жодних слідчих дій та експертних досліджень.

В судовому засіданні представник ТОВ «АВЕНТУС ЛІЗИНГ» - адвокат ОСОБА_8 підтримав подане ним клопотання просив його задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання про скасування арешту майна, яке вважав передчасним, та просив залишити його без задоволення, оскільки вказаний автомобіль визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Сторона захисту не заперечувала проти клопотання представника ТОВ «АВЕНТУС ЛІЗИНГ», вважала за доцільне його задовольнити.

Суд дослідивши доводи клопотання про скасування арешту майна, заслухавши думку учасників провадження, дійшов такого висновку.

Вимогами статті 170 КПК України, передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Згідно ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно положень абзацу першого частини першої статті 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час судового провадження розглядається судом.

Абзацом 2 частини 1 статті 174 КПК України передбачено, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Перевіряючи на предмет обґрунтованості доводи клопотання, суд виходить з того, що у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального закону, арешт майна це один із заходів забезпечення кримінального провадження та є важливим елементом здійснення завдань кримінального провадження, своєчасне застосування якого може запобігти непоправним негативним наслідкам при розслідуванні кримінального правопорушення.

Зокрема положення ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, а саме: захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень; охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження; забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Судовий розгляд у даному кримінальному провадженні, з об`єктивних не залежних від суду причин, перебуває на початковому етапі, зокрема судом відповідно до визначеного обсягу та порядку дослідження доказів у справі, досліджено лише письмові докази сторони обвинувачення та не переглянуті відеозаписи, як додатки до протоколів слідчих дій, не допитані свідки та сам обвинувачений.

Виходячи зі змісту пред`явленого ОСОБА_5 у цьому кримінальному провадженні обвинувачення, останній використовував транспортний засіб BMW 530D д/н НОМЕР_2 як засіб вчинення злочину, оскільки заборонені речовини були вилучені саме з цього транспортного засобу, що і стало підставою для накладення арешту на це майно на стадії досудового розслідування.

Такі обставини, на переконання суду на даній стадії судового провадження, мають важливе доказове значення та в разі скасування арешту на це майно, існують достатні підстави вважати, що це майно, яке є засобом вчинення кримінального правопорушення, може зникнути, може бути втрачено або пошкоджене, що перешкоджатиме кримінальному провадженню, а тому для ефективного судового розгляду даного кримінального провадження, має потребу у його арешті в цілях забезпечення кримінального провадження.

При цьому, суд виходить з вимог ч.1, п.п.1, 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, відповідно до яких, арешт майна допускається для збереження речових доказів, конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Санкція ч.3 ст.307 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Крім того, з огляду на положення ст. 96-1, 96-2 КК України в даному кримінальному провадженні може застосовуватися спеціальна конфіскація.

З огляду на зазначені вимоги закону, майно, яке можливо є засобом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України має бути арештоване незалежно від того у кого і де воно знаходиться, навіть якщо не належить обвинуваченому, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, а також можливості застосування положень закону про кримінальну відповідальність щодо застосування спеціальної конфіскації (п.4 ч.1 ст.96-2 КК).

З аналізу положень ст. 167, ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідує, що арешт майна в даному кримінальному провадженні по суті являє собою форму забезпечення дієвості цього провадження та не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні власнику арештованого майна і, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, не пов`язує особу обвинуваченого з можливістю арешту такого майна, яке взагалі, в деяких випадках, може перебувати не тільки у обвинуваченого, але і в інших фізичних та юридичних осіб.

Таким чином, суд відхиляє та визнає необґрунтованими твердження заявника про те, що арешт майна має бути скасований, у зв`язку із тим, що вказаний автомобіль належить особі, яка не є підозрюваною/обвинуваченою у цьому кримінальному провадженні, оскільки в світлі викладеного вище та конкретних обставин даного кримінального провадження, що підлягає з`ясуванню ряд питань, в тому числі і питання про те чи не знав і чи не міг знати власник автомобіля про його незаконне використання, зокрема як засобу вчинення злочину і, з`ясування таких обставин необхідно для належного застосування судом положень ст.ст.96-1, 96-2 КК України.

Крім того, за наявних у суду відомостей та даних на даному етапі судового розгляду, вбачається, що вищевказаний автомобіль визнаний речовим доказом в даному кримінальному провадженні, тому під час судового розгляду сторони вправі звертатись до суду з клопотаннями про огляд речових доказів або призначення експертних досліджень речових доказів, що буде неможливим в разі задоволення клопотання про скасування арешту.

З урахуванням наведеного, суд дійшов однозначного висновку, що доля автомобіля як речового доказу, а також доля застосованих заходів забезпечення кримінального провадження, буде вирішуватись відповідно до вимог ст. 100, ч. 4 ст. 174 КПК України, зокрема за результатами розгляду кримінального провадження, отже суд не вбачає підстав для задоволення клопотання власника майна та скасування арешту накладеного на нього.

Відтак, суд констатує, що в даному конкретному випадку станом на день розгляду клопотання не відпала потреба в застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження шляхом накладення арешту на автомобіль, який можливо використовувався як засіб вчинення злочину, а заявник не довів перед судом, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Крім того, суд звертає увагу представника ТОВ «АВЕНТУС ЛІЗИНГ», що аналогічні клопотання вже були предметом судового розгляду двічі і, в задоволенні таких клопотань було відмовлено.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що в задоволенні поданого клопотання представника ТОВ «АВЕНТУС ЛІЗИНГ» - ОСОБА_9 , про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 15.06.2023 року у справі №522/10916/23 (провадження 1-кс/947/3647/23) в рамках кримінального провадження 0000357 від 07.06.2023 року, стосовно ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, необхідно відмовити.

Керуючись ст. 170, 174, 350, 372, 376 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання представника ТОВ «АВЕНТУС ЛІЗИНГ» - ОСОБА_9 про скасування арешту майна накладеного ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 15.06.2023 року, на майно вилучене за адресою: м. Одеса, площа Привокзальна, у громадянина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: автомобіль марки BMW 530D VIN НОМЕР_1 , 2002 року випуску, чорного кольору, д/н НОМЕР_2 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 належить ТОВ «АВЕНТУС ЛІЗИНГ», - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Приморського районного суду м. Одеси

ОСОБА_10 ОСОБА_11