Справа № 588/331/25
провадження № 1-кп/588/61/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2025 року м.Тростянець

Тростянецький районний суд Сумської області у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

за участю: секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурор ОСОБА_3

обвинувачений ОСОБА_4 ,

захисник ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Тростянці клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою та клопотання захисника про зміну запобіжного заходу із тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт у кримінальному провадженні відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Тростянець Сумської області, громадянин України, освіта повна середня, не одружений, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий в силу статті 89 КК України,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 307, частиною 2 статті 307, частиною 2 статті 307 КК України,

У С Т А Н О В И В :

На розгляді Тростянецького районного суду Сумської області перебуває указане кримінальне провадження.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 подав клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою строком на 60 днів, яке мотивував тим, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні трьох тяжких кримінальних правопорушень, за які передбачена кримінальна відповідальність у вигляді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна. Ураховуючи тяжкість пред`явлених обвинувачень, дані про особу ОСОБА_4 , відсутність у нього міцних соціальних зв`язків за місцем проживання, може переховуватися від суду, прокурор вважав, що існує ризик ухилення обвинуваченого від суду, впливу на тих свідків які ще не допитані. Також, враховуючи відсутність стабільних легальних джерел доходів може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальні правопорушення у яких обвинувачується, які вчинив з корисливою метою, раніше притягався до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 309 та частиною 1 статті 310 КК України. Посилався на те, що альтернативою перебування під вартою судом визначена застава, але вона не внесена обвинуваченим чи іншими особами. Зазначав, що місце пропонованого захистом домашнього арешту фактично є місцем вчинення обвинуваченим злочинної діяльності.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 просили суд змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_5 вважає, що ризики, передбачені статтею 177 КПК України стороною обвинувачення не підтверджуються, доказів незаконного тиску на свідків у сторони обвинувачення немає, як і підстав обґрунтовано припускати можливість знищення доказів у справі. Продовження злочинної діяльності, яка стороною захисту не визнається, фактично неможливе через вилучення наркотичних речовин. Зазначила, що ОСОБА_4 не має наміру переховуватися від суду, не має на меті уникати кримінальної відповідальності, вину свою у вчиненні злочинів не визнає. Водночас, на момент затримання офіційно працював, має постійне місце роботи та проживання де проживає з матір`ю, хоча раніше і був судимий, проте нових злочинів протягом 9 років не вчиняв та до цього часу його не підозрювали у вчиненні злочину.

Зазначала, що невиконання умов домашнього арешту є самостійною підставою для кримінальної відповідальності.

Щодо місця проживання під час домашнього арешту зазначила, що це не лише місце вчинення правопорушення, але й місце реєстрації ОСОБА_4 тривалий час. Цей будинок оформлений на його сестру в порядку спадкування після смерті їх батька.

За вчинений раніше злочин він повністю поніс покарання та сторона обвинувачення не може обґрунтовувати своє клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою тим, що підозрюваний вже раніше був судимим, бо судимість знята та погашена в установленому законом порядку. Вказала, що ОСОБА_4 має міцні соціальні зв`язки, а саме проживає з матір`ю, яка є пенсіонеркою, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання. Власниця будинку, сестра обвинуваченого ОСОБА_6 , та матір обвинуваченого ОСОБА_7 , надали згоду на проживання обвинуваченого за його місцем реєстрації та проживання по АДРЕСА_1 . На думку захисника застосування цілодобового домашнього арешту до ОСОБА_4 буде достатнім та ефективним заходом забезпечення кримінального провадження. Тому захисник просила суд змінити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід із тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із покладенням на нього наступних обов`язків: не відлучатися із міста без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

ОСОБА_4 підтримав позицію захисника.

Вирішуючи клопотання прокурора про обрання обвинуваченому запобіжного заходу та клопотання захисника про зміну запобіжного заходу із тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, суд виходить з таких мотивів.

Відповідно до частини 3 статті 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

З обвинувального акту установлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що своїми умисними, протиправними, суспільно-небезпечними діями, які виразилися у незаконному придбанні та зберіганні наркотичного засобу канабіс з метою збуту, а також незаконному збуті 22.01.2025 та вчинених повторно 29.01.2025 наркотичного засобу канабіс.

Діяння ОСОБА_4 стороною обвинувачення кваліфіковано за частиною 1 статті 307, частиною 2 статті 307, частиною 2 статті 307 КК України. Указані кримінальні правопорушення відповідно до статті 12 КК України є тяжкими злочинами, за які передбачено покарання за частиною 1 статті 307 КК України від 4 до 8 років позбавлення волі, частиною 2 статті 307 КК України від 6 до 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

З огляду на положення частини третьої статті 199 Кримінального процесуального кодексу України, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою, слідчий суддя, суд керується загальними приписами, якими врегульовано застосування запобіжних заходів.

Ухвалою Тростянецького районного суду Сумської області від 21.03.2025 року було продовжено строк тримання ОСОБА_4 під вартою до 19.05.2025 року.

Під час вирішення питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою суд виходить з того, що завершити судове провадження до спливу строку тримання під вартою обвинуваченого, тобто до 19.05.2025 неможливо, оскільки не допитані всі свідки сторони обвинувачення, не проведено допит обвинуваченого. Але інші свідки, які ще не допитані в судовому засіданні, не є очевидцями кримінального правопорушення.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор;

- недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (частина перша статті 194 Кримінального процесуального кодексу України).

Суд враховує відповідно до вимог статті 178 КПК України, що досліджені під час судового розгляду кримінального провадження письмові докази, показання свідків, дають підстави для висновку про те, що причетність ОСОБА_4 до інкримінованих злочинів є вірогідною та достатньою для застосування обмежувальних заходів.

Матеріали, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 та його репутацію свідчать про те, що він раніше судимий, але судимість погашена відповідно до статті 89 КК України, має вік 41 рік, має задовільний стан здоров`я, не одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має. До взяття під варту проживав із матір`ю за адресою: у АДРЕСА_1 .

В обґрунтування клопотання прокурор посилається на те, що на теперішній час продовжують існувати такі ризики, що визначені у частині першій статті 177 Кримінального процесуального кодексу України: ризики переховування від суду, незаконного впливу на свідків сторони обвинувачення у цьому кримінальному провадженні не втратили свою актуальність на даній стадії судового розгляду.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Ризик переховування обвинуваченого від суду

ОСОБА_4 пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення за частиною 1 статті 307, частиною 2 статті 307, частиною 2 статті 307 КК України. Указані кримінальні правопорушення відповідно до статті 12 КК України є тяжкими злочинами, за які передбачено покарання за частиною 1 статті 307 КК України від 4 до 8 років позбавлення волі, частиною 2 статті 307 КК України від 6 до 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Проте, підозра щодо участі у вчиненні тяжкого правопорушення та перспективи ухвалення вироку про значну міру покарання самі по собі не можуть бути виправданням тривалого попереднього ув`язнення (правова позиція в рішенні ЄСПЛ у справі «Адам`як проти Польщі»).

Всупереч положенням частини п`ятої статті132, частини третьої статті 199 Кримінального процесуального кодексу України стороною обвинувачення не надано доказів, які б підтверджували поведінку обвинуваченого вчиняти дії з переховування від суду чи не виконували процесуальні обов`язки до затримання та взяття під варту.

Отже, суд дійшов висновку, що ризик переховування обвинуваченого від суду існує, проте є незначним, тому не зможе виправдати продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ризик незаконного впливу на свідків

Ризик впливу на свідків та потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень. 08.05.2025 в судовому засіданні було допитано свідка, який був очевидцем вчинення правопорушення. Крім наданих суду свідчень він підтвердив, що з 29.01.2025 з ним не намагався контактувати обвинувачений чи інші особи від його імені. Інші свідки сторони обвинувачення є понятими при проведенні різних слідчих дій.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що ризик незаконного впливу на недопитаних свідків у цьому кримінальному провадженні продовжує існувати, але суттєво зменшився.

Доводи прокурора про те, що ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки не має доходів та джерел існування є припущеннями, які не підтверджуються фактичними обставинами, які характеризують особу обвинуваченого.

Також суд погоджується з доводами захисника про те, що ризик знищення чи приховання доказів причетності ОСОБА_4 до вчиненого кримінального правопорушення на цій стадії судового провадження вже не існує, всі докази вже зібрані і досліджені судом.

Щодо обґрунтованості подальшого тримання під вартою

Вирішуючи питання про продовження або зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує:

- вимоги статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод;

- правову позицію ЄСПЛ у рішенні у справі «Тодоров проти України», відповідно до якої «для продовження тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку»;

- правову позицію ЄСПЛ у рішенні у справі «Харченко проти України», відповідно до якої тривале тримання під вартою без визначення в рішенні суду відповідних підстав є несумісним з принципом захисту від свавілля.

Згідно з частиною шостою статті 22 Кримінального процесуального кодексу України, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

У ході судового провадження сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи, в іншому випадку суд може змінити запобіжний захід на більш м`який.

З огляду на встановлені судом ризики, тривалість судового провадження у суді першої інстанції та тримання ОСОБА_4 під вартою (11 місяців), тотожні мотиви продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, суд дійшов висновку про те, що прокурором не доведено, що установлені ризики виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.

Обвинувачений та захисник просили змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 181 Кримінального процесуального кодексу України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це слідчому або суду, якщо запобіжний захід застосовано під час судового провадження.

Обвинувачений має постійне місце проживання у АДРЕСА_1 де проживає його мати, що вказує на можливість перебування його під цілодобовим домашнім арештом.

Ураховуючи викладене суд приходить до висновку, що застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту буде достатнім для забезпечення виконання ним покладених процесуальних обов`язків, буде пропорційним за встановлених судом обставин та запобігатиме установленим ризикам.

При цьому для забезпечення дієвості запобіжного заходу та запобігання існуючим ризикам на обвинуваченого слід покласти обов`язки, передбачені частиною 5 статті 194 КПК України: 1) прибувати до суду за першою вимогою; 2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду; 3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Отже, клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою слід залишити без задоволення, задовольнивши клопотання обвинуваченого та його захисника.

За таких обставин, керуючись положеннями статей 183, 194, 197, 331, 372 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою залишити без задоволення.

Клопотання захисника обвинуваченого про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт - задовольнити.

Змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 .

Негайно звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 з-під варти для прибуття до місця проживання за адресою житла, яке йому заборонено залишати.

Заборонити обвинуваченому цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 за виключенням необхідності з`явитись до суду або у разі необхідності отримання медичної допомоги.

Строк дії запобіжного заходу визначити до 06.07.2025 року включно.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 такі обов`язки:

1) не відлучатися із населеного пункту, в якому перебуває, без дозволу суду, крім прибуття до приміщення Тростянецького районного суду Сумської області за викликом;

2) повідомляти суд про виїзд за межі м.Тростянець Сумської області;

3) утриматись від спілкування з свідками у цьому кримінальному провадженні;

4) здати на зберігання у відповідний орган паспорт(и) чи інші документ(и), що дають право на виїзд за межі України.

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до частини 5 статті 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Копію ухвали для виконання направити начальнику Відділення поліції №1 (м. Тростянець) Охтирського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області.

Контроль за виконанням ухвали суду покласти на прокурора, в провадженні якого перебуває кримінальне провадження.

Копію ухвали про зміну запобіжного заходу негайно після її оголошення надіслати до Державної установи «Сумський слідчий ізолятор», а обвинуваченому до відома.

Ухвала суду оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною 1 статті 392 КПК України.

Суддя ОСОБА_1