ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2376/25 Справа № 183/2241/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Дніпровського апеляційного суду в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 000013 від 10.02.2025 за апеляційною скаргою прокурора Самарівської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_8 на вирок Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 травня 2025 року, яким:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Новомосковськ Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, маючого на утриманні малолітнього сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , офіційно не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 29.08.2022 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.190, ч.2 ст.186, ч.2 ст.185, ч.1 ст.70 Кримінального кодексу України (далі- КК) до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць. На підставі ст. 75,76 КК від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 3 роки;

- 23.01.2025 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.190, ч.1 ст. 309 та ч.1 ст.70, ст.71 КК до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців,-

визнано винним та засуджено:

- за ч.4 ст.185 КК до покарання у вигляді позбавлення волі, строком на 5 років 6 місяців.

На підставі ч.4 ст.70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23.01.2025 року, більш суворим, призначено ОСОБА_9 покарання у вигляді на 5 років 6 місяців позбавлення волі.

- за ч.4 ст.186 КК призначено покарання у вигляді позбавлення волі, строком на 7 років.

На підставі ч.1 ст.71 КК до покарання, призначеного за новим вироком, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23.01.2025 року, остаточно призначено покарання у вигляді 7 років 1 місяця позбавлення волі.

Зарахувано в строк відбування покарання ОСОБА_9 строк його перебування під вартою з 06.02.2025 року по 22.05.2025 року включно.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 рахується з моменту початку фактичного його затримання.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_9 залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Долю речових доказів та процесуальних витрат вирішено відповідно до положень ст.100 та ст.124 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК).

В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваним вироком ОСОБА_9 визнано винним у скоєнні кримінальних правопорушень за наступних обставин.

Відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» з 24.02.2022 року на всій території України введено воєнний стан, який в подальшому неодноразово продовжувався та діє на теперішній час.

Так, 01 січня 2025 року, приблизно о 16 годині 00 хвилин,

ОСОБА_9 знаходився на другому поверсі приміщення КНП Новомосковського ПМСД, розташованого за адресою: вул. Гідності, №40, м. Самар, Дніпропетровської області, де побачив драбину марки «Kentavr», яка належить ОСОБА_11 .

В цей момент, у ОСОБА_9 раптово виник прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, а саме вказаної драбини. Реалізуючи свій прямий умисел, у вказані дату та час ОСОБА_9 , перебуваючи за вищевказаною адресою, діючи таємно, умисно, повторно, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, розуміючи, що за його діями ніхто не спостерігає та вони є таємними для оточуючих, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, перебуваючи на другому поверсі приміщення КНП Новомосковського ПМСД, за адресою: вул. Гідності, №40 в м. Самар Дніпропетровської області, таємно викрав драбину марки «Kentavr», розмір 3х4 м, яка виконана з алюмінієвого сплаву, висота сходинок 270 мм, розмір А 3383 мм, розмір В 906 мм, розмір С 286 мм», вартістю 3744 гривень 40 копійок, яка належить ОСОБА_11 , взявши її в обидві руки та вийшовши з нею з приміщення КНП Новомосковського ПМСД.

Після чого, ОСОБА_9 , з місця скоєння злочину втік, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_11 , матеріальну шкоду на суму 3744 гривні 40 копійок.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_9 кваліфіковано за ч.4 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Крім того, 01 лютого 2025 року, приблизно о 00 годин 53 хвилин, ОСОБА_9 , знаходився поблизу піцерії «Італієць», розташованої за адресою: вул. Гетьманська, 139 м. Самар Дніпропетровської області та заздалегідь знаючи, що у сторожці розташованій на території вищевказаної пі церії перебуває малознайомий йому ОСОБА_12 , підійшов до вхідних дверей сторожки та постукав у них. Дочекавшись, поки останній вийде на вулицю ОСОБА_9 попрохав у ОСОБА_12 його мобільний телефон для здійснення дзвінка, на що останній погодився та передав ОСОБА_9 свій мобільний телефон марки «ZTEBladeA52», синього кольору.

Через декілька хвилин, а саме, приблизно о 00 годин 56 хвилин, 01 лютого 2025 року, ОСОБА_12 почав вимагати, у ОСОБА_9 повернення раніше наданого йому мобільного телефон, проте ігноруючи вказану вимогу ОСОБА_9 , тримаючи в руках вказаний вище мобільний телефон, вийшов на проїзну частину вул. Гетьманської м. Самар. В цей же час ОСОБА_12 одразу пішов за ОСОБА_9 продовжуючи вимагати повернути його майно.

В подальшому ОСОБА_9 ігноруючи вимоги ОСОБА_12 повернувся до приміщення вищевказаної сторожки, поблизу якої ОСОБА_12 схопив ОСОБА_9 за куртку, наполегливо вимагаючи повернення свого мобільного телефону. В цей момент у ОСОБА_9 виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), а саме мобільного телефону, який належить ОСОБА_12 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_9 , у вказаний вище день та час, знаходився поблизу піцерії «Італієць» розташованої за адресою: вул. Гетьманська, 139 м. Самар Дніпропетровської області, перебуваючи безпосередньо поруч із ОСОБА_12 , усвідомлюючи відкритий характер своїх протиправних дій, діючи умисно, вчиняючи злочин повторно, з корисливих мотивів, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, розуміючи, що вчиняє злочин під час дії воєнного стану, тримаючи у руках мобільний телефон ОСОБА_12 , ігноруючи словесні вимоги потерпілого про припинення своїх злочинних дій та повернення його мобільного телефону, побіг по проїзній частині вул. Гетьманської в сторону перехрестя з вул. Волонтерською, тим самим відкрито заволодів майном ОСОБА_12 .

Після чого, ОСОБА_9 , не звертаючи увагу на крики потерпілого ОСОБА_12 , який біг за ОСОБА_9 , намагаючись його наздогнати, з місця скоєння злочину втік утримуючи в руках викрадене майно, а саме: мобільний телефон марки «ZTE BladeA52», синього кольору, вартістю 4249 гривень 15 копійок, який був у чохлі книжечці зі шкірозамінника, вартістю 248 гривень 48 копійок, на якому було захисне скло, вартістю 234 гривні та в середині якого була сім карта оператора «Водафон», вартістю 50 гривень, які належать потерпілому ОСОБА_12 , спричинивши останньому майнову шкоду на загальну суму 4 781 гривня 63 копійки.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_9 кваліфіковано за ч.4 ст.186 КК, як відкритому викраденні чужого майна, вчиненому повторно, в умовах воєнного стану.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини та правову кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_9 , просить змінити вирок у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

В обґрунтування своїх вимог, посилаючись на положення ч.5 ст.72 КК та ст.1 Закону України Про попереднє ув`язнення, вказує, що суд першої інстанції, в порушення вказаних норм кримінального закону, у вироку зарахував у строк призначеного винному покарання строк перебування обвинуваченого під вартою з 06.02.2025 (фактичного затримання) по 22.05.2025 (дату ухвалення вироку).

З урахуванням вищенаведеного прокурор просить апеляційний суд змінити вирок Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 травня 2025 року в частині зарахування строку попереднього ув`язнення та вважати ОСОБА_9 засудженим:

- за ч.4 ст.185 КК до покарання у вигляді позбавлення волі, строком на 5 років 6 місяців. На підставі ч.4 ст.70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23.01.2025 року, більш суворим, призначити ОСОБА_9 покарання у вигляді на 5 років 6 місяців позбавлення волі.

- за ч.4 ст.186 КК до покарання у вигляді позбавлення волі, строком на 7 років.

На підставі ч.1 ст.71 КК до покарання, призначеного за новим вироком, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23.01.2025 року, остаточно призначити ОСОБА_9 покарання у вигляді 7 років 1 місяця позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_9 рахувати з дня його затримання, тобто з 06.02.2025.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК зарахувати у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення обвинуваченого з 06.02.2025 по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

В судове засідання апеляційної інстанції потерпілі ОСОБА_11 , ОСОБА_12 не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомили, однак їх неявка, відповідно до приписів ч.4 ст.405 КПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення прокурора на підтримку доводів поданої апеляційної скарги та яка просила змінити вирок суду в частині зарахування обвинуваченому ОСОБА_9 у строк покарання строк його попереднього ув`язнення, вислухавши думку захисника, який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони обвинувачення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин, встановлених вироком суду першої інстанції, та правова кваліфікація його дій за ч.4 ст.185, ч.4 ст.186 КК, ґрунтуються на зібраних по справі, перевірених та оцінених судом доказах, являються обґрунтованими, належним чином мотивованими, не оспорюються в апеляційній скарзі прокурором, а тому судом апеляційної інстанції, відповідно до ч.1 ст.404 КПК, не перевіряються.

Відповідно до вимог ст.ст.50, 65 КК та роз`яснюючих положень п.п.1,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Зміст оскаржуваного вироку свідчить про те, що судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_9 призначено покарання, як за кожним злочином окремо, так і за їх сукупністю відповідно до ч.4 ст.70 КК та за сукупністю вироків згідно ч.1 ст.71 КК, відповідає загальним принципам призначення покарання, визначеним ст.ст.50, 65 КК, судом належним чином враховані тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, передбачених за ч.4 ст.185, ч.4 ст.186 КК, які згідно ст.12 КК відносяться до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, а також наявність обставини, яка згідно ст.66 КК пом`якшує покарання - щире каяття, та відсутність обставин, які обтяжують покарання відпонідно до ст.67 КК.

На переконання апеляційного суду призначене за вироком місцевого суду покарання є достатнім до досягнення визначених ст.ст.50, 65 КК цілей та мети покарання, є законним, справедливим, воно буде відповідати тяжкості правопорушення, сприятиме виправленню винної особи та попередженню вчинення нею нових злочинів, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора та вважає, що судом першої інстанції не повністю дотримано вимог закону України про кримінальну відповідальність під вирішення питання про залік досудового тримання під вартою з огляду на таке.

Згідно п.2 ч.4 ст.374 КПК у резолютивній частині вироку зазначаються, зокрема, рішення про залік досудового тримання під вартою.

За змістом ст.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» від 30 червня 1993 року №3352-XII, з наступними змінами, попереднє ув`язнення відповідно до кримінально-процесуального законодавства України є запобіжним заходом щодо обвинуваченого, підсудного, підозрюваного у вчиненні злочину, за який може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі, та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.532 КПК вирок або ухвала суду першої інстанції, ухвала слідчого судді, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

За приписами ч.5 ст.72 КК попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

З матеріалів даного кримінального провадження № 000013 від 10.02.2025 убачається, що під час досудового розслідування відносно обвинуваченого ОСОБА_9 ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.02.2025 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 03 квітня 2025 включно, та який в подальшому був продовжений до 26 травня 2025 року ( том №1 а.п.23-25).

За вироком суду запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_9 залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Таким чином відповідно до положень ч.2 ст.532 КПК строк відбування покарання обвинуваченого ОСОБА_9 , всупереч твердженням апелянта, починає обраховуватися з дня набрання вироком законної сили, тобто у даному випадку після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

У той же час відповідно до ч.5 ст.72 КК попереднє ув`язнення обвинуваченого ОСОБА_9 з 06 лютого 2025 року по день набрання вироком законної сили, тобто по 04 серпня 2025 включно, повинно бути зараховано у строк покарання з розрахунку день за день.

Натомість застосування положень ч.5 ст.72 КК не впливає на покарання, а тому не потребує дублюванню виду та розміру призначеного судом першої інстанції покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , як-то зазначено в апеляційній скарзі прокурора.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КПК підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно п.1 ч.1 ст.413 КПК неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Підсумовуючи викладене колегія суддів дійшла висновків, що апеляційна скарга прокурора ОСОБА_8 підлягає частковому задоволенню, а вирок Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 травня 2025 року підлягає зміні в частині початку строку відбування покарання та зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання обвинуваченому ОСОБА_9 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 413 та 418, 419 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргупрокурора Самарівської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Вирок Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 травня 2025 року відносно обвинуваченого ОСОБА_9 за ч.4 ст.185, ч.4 ст.186 КК змінити.

Початок строк відбування покарання обвинуваченого ОСОБА_9 обраховувати з дня набрання вироком законної сили.

Відповідно до положень ч.5 ст.72 КК зарахувати у строк покарання обвинуваченого ОСОБА_9 строк його попереднього ув`язнення з 06 лютого 2025 року по 04 серпня 2025 включно, з розрахунку день за день.

На ухвалу апеляційного суду учасниками кримінального провадження може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4