Справа №585/1500/20 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/377/25 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2025 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 585/1500/20 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 14.05.2024, за яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , раніше судимий

визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України,

визнаний невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 360, ч. 2 ст. 360 КК України та виправданий у зв`язку із недоведеністю, що кримінальні правопорушення ним вчинені,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець та мешканець АДРЕСА_2 , раніше судимий

визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

захисника адвоката ОСОБА_11 ,

установила:

В поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_12 просить змінити вирок суду, пом`якшивши ОСОБА_10 покарання за ч. 4 ст. 185 КК та призначивши його у виді позбавлення волі на строк 5 років, оскільки суд безпідставно не врахував пом`якшуючих обставин, а саме щире каяття обвинуваченого та визнання ним своєї вини, ОСОБА_10 надавав викривлені свідчення на досудовому слідстві і під час судового розгляду, на слідчому експерименті повідомив про злочини, які не були відомі слідству, а не висловлював він співчуття потерпілим, так як останні не брали участі в судовому розгляді.

Вироком Роменського міськрайонного суду Сумської області від 14.05.2024 ОСОБА_10 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК, і йому призначене покарання: за ч. 2 ст. 185 КК у виді позбавлення волі на строк 2 роки; за ч. 3 ст. 185 КК у виді позбавлення волі на строк 4 роки; за ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років; за ч. 4 ст. 185 КК у виді позбавлення волі на строк 7 років. На підставі ч. 1 ст. 70 КК, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначене остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років. На підставі ч. 5 ст. 72 КК зараховано в строк попереднього ув`язнення період з 05.06.2022 до дня набрання вироком законної сили з розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі. Стягнуто на користь держави судові витрати в сумі 4025,18 грн. Одночасно цим вироком ОСОБА_10 визнаний невинним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 360, ч. 2 ст. 360 КК, та виправданий.

ОСОБА_13 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК, і йому призначене покарання: за ч. 3 ст. 185 КК у виді позбавлення волі на строк 4 роки; за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ч. 1 ст. 70 КК, шляхом часткового складання призначених покарань, призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців. На підставі ч. 4 ст. 70 КК, шляхом поглинення менш суворого покарання визначеного попереднім вироком, більш суворим, яке визначене даним вироком, призначене остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців, зарахувавши у строк відбування покарання частково відбуте покарання за попереднім вироком з 31.10.2022, зарахувавши також період з 29.10.2022 до 31.10.2022. Стягнуто на користь держави судові витрати в сумі 1056,69 грн.

Згідно вироку суду, 25.03.2020 близько 15 год. ОСОБА_10 і ОСОБА_13 , проходячи вул. Залізничною в м. Ромни, побачили, що кілька гаражів у гаражному кооперативі не мають даху і мають отвори в стіні, проникли у один з гаражів, звідки викрали майно ОСОБА_14 на суму 2745,56 грн.

27.04.2020 ОСОБА_10 та ОСОБА_13 перелізли через паркан до домогосподарства по АДРЕСА_3 , звідки викрали майно ОСОБА_15 на суму 555 грн.

08.10.2020 ОСОБА_13 викрав з домогосподарства № 19 по вул. Силенка у м. Ромни майно ОСОБА_16 майно на суму 400 грн.

25.01.2021 ОСОБА_10 викрав з під`їзду № 2 будинку № 248 по вул. Горького в м. Ромни майно ОСББ «Горького 248» на суму 400 грн.

25.02.2021 ОСОБА_10 проник на територію домоволодіння АДРЕСА_4 , звідки викрав належне ОСОБА_17 майно на суму 1300 грн.

03.03.2021 ОСОБА_10 знову проник на територію домоволодіння АДРЕСА_4 , звідки повторно викрав належне ОСОБА_17 майно на суму 1600 грн.

09.04.2022 близько 01:00 ОСОБА_10 на вул. Залізничній, 121 в м. Ромни проник у кабельний колодязь зв`язку № 736 лінійної споруди по АТС 7, звідки демонтував належний АТ «Укртелеком» кабель на загальну суму 1001,46 грн.

09.05.2022 ОСОБА_10 проник до підвалу багатоквартирного будинку по вул. Маяковського в м. Ромни, звідки демонтував належний АТ «Укртелеком» кабель на загальну суму 5250 грн.

25.05.2022 ОСОБА_10 проник до підвалу багатоквартирного будинку по вул. Маяковського в м. Ромни, звідки демонтував належний АТ «Укртелеком» кабель на загальну суму 1934,50 грн.

27.05.2022 ОСОБА_10 на вул. Залізничній, 41 в м. Ромни проник у кабельний колодязь зв`язку № 738 лінійної споруди по АТС 7, звідки демонтував належний АТ «Укртелеком» кабель на загальну суму 861,60 грн.

30.05.2022 ОСОБА_10 проник до підвалу багатоквартирного будинку по вул. Коржівська, 2 в м. Ромни, звідки демонтував належний АТ «Укртелеком» кабель на загальну суму 1227,62 грн.

05.06.2022 ОСОБА_10 проник до підвалу багатоквартирного будинку по АДРЕСА_5 , звідки демонтував належний АТ «Укртелеком» кабель на загальну суму 2527,60 грн.

16.10.2022 ОСОБА_13 проник на територію ДП Роменський КХП ДАК «Хліб України» по вул. Прокопенка, 10 в м. Ромни Сумська область, звідки намагався таємно викрасти належне Роменській районній військовій адміністрації майно на суму 2118,60 грн, але кримінальне правопорушення не було закінчене з причин, які не залежали від його волі.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи захисника ОСОБА_18 , яка підтримала свою апеляційну скаргу, доводи прокурора ОСОБА_19 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила у зв`язку з декриміналізацією дій обвинуваченого ОСОБА_20 за ч. 4 ст. 185 КК перекваліфікувати його дії за ч. 1 ст. 162 КК, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана вище апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Зокрема, згідно ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти, що пом`якшують або скасовують відповідальність, мають зворотну дію в часі.

За загальним правилом, закріпленим у ч. 2 ст. 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч. 1 ст. 5 КК).

Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, КПК та інших законів України (ч. 1, 2 ст. 1 КПК), а завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК).

09.08.2024 набрав чинності ЗУ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 № 3886-IX, яким ст. 51 КУпАП викладено у новій редакцій та встановлено, що максимальний розмір викраденого майна для кваліфікації дій особи як дрібне викрадення чужого майна за ч. 2 ст. 51 КУпАП не може перевищувати двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно п. 5 підрозділу 1 розділу XX ПК, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року (розмір, якої дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Прожитковий мінімум для працездатної особи станом на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022 становив відповідно 2102 грн, 2270 грн та 2481 грн, тоді як вартість викраденого обвинуваченим ОСОБА_10 за епізодами крадіжок майна від 25.01.2021 становила 400 грн, 09.04.2022 1002 грн, 25.05.2022 1934 грн, 27.05.2022 861 грн, 30.05.2022 1227,62 грн, що станом на день розгляду кримінального провадження судом може бути лише підставою адміністративної відповідальності.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що внесені законодавцем зміни про кримінальну відповідальність призвели до часткової декриміналізації діяння, і дія Закону має зворотну дію у часі, тому скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння злочином меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

В той же час, враховуючи спосіб вчинення крадіжок майна за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК ОСОБА_10 за епізодами від 27.04.2020, 25.02.2021 і 03.03.2021 та ОСОБА_13 за епізодами від 27.04.2020, 08.10.2020 і 16.10.2022, а саме вчинення їх з проникненням у житло та інше приміщення, у зв`язку з чим дії обвинувачених необхідно кваліфікувати за ч. 1 ст. 162 КК.

Згідно ч. 3 ст. 337 КПК з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Кримінальним проступком є передбачене КК діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачено основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі (ч. 1 ст. 12 КК ).

З огляду на зміст ч. 1 ст. 162 КК дії, кваліфіковані за цією нормою, на відміну від кваліфікованих за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК, є кримінальним проступком, а тому їх перекваліфікація покращує становище особи.

Тобто, вирішуючи питання щодо наявності підстав для кваліфікації дій ОСОБА_10 та ОСОБА_13 за ч. 1 ст. 162 КК, колегія суддів виходить із фактичних обставин, установлених судом першої інстанції, не вдаючись до оцінки/переоцінки доказів.

Судом першої інстанції встановлено, що 27.04.2020 ОСОБА_10 та ОСОБА_13 проникли до домогосподарства АДРЕСА_3 , 08.10.2020 ОСОБА_13 проник до домогосподарства АДРЕСА_6 , 25.02.2021 і 03.03.2021 ОСОБА_10 проник до господарського приміщення господарства АДРЕСА_7 , 16.10.2022 ОСОБА_13 проник до складу на території ДП ДАК «Хліб України».

Об`єктивна ж сторона ст. 162 КК полягає, зокрема, в незаконному проникненні до житла чи іншого володіння особи.

Під незаконним проникненням до житла чи іншого володіння особи, потрібно розуміти будь-яке вторгнення, здійснене всупереч волі законного володільця, за відсутності визначених законом підстав чи з порушенням у встановленому законом порядку. Судом першої інстанції також встановлено, що ОСОБА_10 та ОСОБА_13 визнавали фактичні обставини інкримінованих їм кримінальних правопорушень і не заперечували фактів проникнення до вищевказаних господарств з метою заволодіння майном.

На підставі положення ч. 3 ст. 337 КПК колегія суддів вважає за необхідне перекваліфікувати дії ОСОБА_10 та ОСОБА_13 з ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 185 на ч. 1 ст. 162 КК, призначивши їм покарання в межах санкції цієї частини статті, тим самим змінивши вирок суду першої інстанції згідно ч. 3 ст. 337 КПК.

При визначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_13 за ч. 1 ст. 162 КК колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особи винних, відсутність обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання обох обвинувачених, які неодноразово не прибувши на виклик суду перешкоджали суду у встановленні обставин справи, хоча вину й визнавали, але співчуття потерпілим не виказували.

За таких обставин, з урахуванням вимог ст. 50, 65 КК та фактичних обставин кримінального провадження, ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, відомостей про особи ОСОБА_10 та ОСОБА_13 колегія суддів дійшла висновку, що обвинуваченим необхідно призначити покарання за ч. 1 ст. 162 КК у виді обмеження волі.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 408 КПК суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення і застосування статті закону України про кримінальну відповідальність за менш тяжке кримінальне правопорушення, тому апеляційну скаргу захисника необхідно задовольнити частково, а оскаржуваний вирок суду змінити, перекваліфікувавши дії обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_13 з ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК на ч. 1 ст. 162 КК.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_11 про призначення обвинуваченому ОСОБА_10 більш м`якого покарання за ч. 4 ст. 185 КК (в мінімальних межах санкції частини статті), то колегія суддів вважає їх необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають, так як вони не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та вимогам закону України про кримінальну відповідальність.

Зокрема, КК має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від кримінально-протиправних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання кримінальним правопорушенням; для здійснення цього завдання КК визначає, які суспільно небезпечні діяння є кримінальними правопорушеннями та які покарання застосовуються до осіб, що їх вчинили (ст. 1 КК).

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого, та має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами (ч. 1-2 ст. 50 КК), а згідно ч. 1-2 ст. 65 КК суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

З огляду на ці положення закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання суд має враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті Особливої частини КК, а й норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються питання, пов`язані з призначенням покарання, що можуть вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і розміру.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо, що визнається (дискреційні повноваження суду) і ЄСПЛ, який, зокрема, у своєму рішенні в справі «Довженко проти України» зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення означає з`ясування судом питання про те, до кримінальних правопорушень якої категорії тяжкості відносить закон вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості кримінальних правопорушень, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за кримінальне правопорушення цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо. При цьому під особою обвинуваченого розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду першої чи апеляційної інстанції (прокурора, потерпілого, обвинуваченого чи його захисника), а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

На національному рівні КСУ у своєму рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що «справедливе застосування норм права передбачає передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад кримінального правопорушення та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання повинно бути домірним кримінальному правопорушенню».

При визначенні виду і розміру покарання підлягає також врахуванню й те, що одним із європейських стандартів кримінального судочинства є принцип «пропорційності», тобто коли призначене особі покарання повинно бути пропорційним втручанням держави у права людини (остаточне рішення ЄСПЛ від 30.01.2015 у справі «Швидка проти України» (Shvydka v. Ukraine), заява № 17888/12). При цьому колегія суддів дотримується автономної концепції поняття «покарання» в усталеній судовій практиці ЄСПЛ, яка передбачає, що «покарання переслідує подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів» (рішення від 09.10.2003 у справі «Езех и Коннорс проти Сполученого Королівства» (Ezeh and Connors v. UK), заяви № 39665/98, № 40086/98).

Призначаючи ОСОБА_10 покарання, суд першої інстанції дотримався вимог кримінального закону, врахував ступінь тяжкості вчиненого останнім кримінального правопорушення, особу винного, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, та дійшов цілком обґрунтованого висновку про призначення покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК, що на переконання колегії суддів відповідає його меті, гуманності, справедливості, фактичним обставинам кримінального провадження, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Визначене судом першої інстанції покарання не потягло за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав людини, воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що суд безпідставно не врахував пом`якшуючих обставин, оскільки ОСОБА_10 на слідчому експерименті повідомив про злочини, які не були відомі слідству, а не висловлював він співчуття потерпілим через те, що вони не брали участі в судовому розгляді, колегія суддів не може взяти до уваги, так як поведінка обвинуваченого під час проведення досудового розслідування та під час судового розгляду в повній мірі враховані судом першої інстанції при призначенні покарання у їх сукупності разом з іншими фактичними обставинами кримінального провадження.

Оскільки визначене судом першої інстанції покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненим порушенням, то вид і розмір призначеного ОСОБА_10 покарання є необхідним й достатнім для його виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень, а будь-яких законних підстав для призначення йому більш м`якого покарання колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, доводи апеляцйної скарги захисника в цій частині є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України,

постановила:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 14.05.2024 відносно ОСОБА_21 та ОСОБА_22 скасувати в частині визнання їх винуватими за ч. 2 ст. 185 КК України за епізодами крадіжок майна від 25.01.2021, 09.04.2022, 25.05.2022, 27.05.2022, 30.05.2022, а кримінальне провадження в цій частині закрити на підставі ст. 5 КК України, п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 14.05.2024 відносно ОСОБА_21 та ОСОБА_22 змінити.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_21 за епізодами його протиправних дій від 27.04.2020, 25.02.2021, 03.03.2021 із ч. 3 ст. 185 КК України на ч. 1 ст. 162 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на два роки шість місяців.

ОСОБА_21 вважати засудженим за ч. 3 ст. 185 (епізод від 25.03.2020), ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185 (епізод від 05.06.2022), ч. 4 ст. 185 (епізод від 09.05.2022) КК України до призначеного судом першої інстанції покарання:

- за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки;

- за ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років;

- за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_22 за епізодами протиправних дій від 27.04.2020, 08.10.2020 із ч. 3 ст. 185 КК України на ч. 1 ст. 162 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на два роки.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_22 за епізодом протиправних дій від 16.10.2022 із ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України на ч. 1 ст. 162 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на два роки.

ОСОБА_22 вважати засудженим за ч. 3 ст. 185 (епізод від 25.03.2020) КК України до призначеного судом першої інстанції покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання визначеного попереднім вироком, більш суворим, яке визначено даним вироком, призначити ОСОБА_13 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців, зарахувати у строк відбування покарання частково відбуте покарання за попереднім вироком.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженими, - в той самий строк з дня отримання копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4