ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 676/2268/25

Провадження № 11-кп/820/547/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 26 червня 2025 року у кримінальному провадженні № 0000477, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.02.2025 року, про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кам`янець-Подільський Хмельницької області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , раніше неодноразово судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 4 статті 185, частиною 4 статті 186 КК України, та

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом обставини

У провадженні Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області перебуває кримінальне провадження №0000477, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.02.2025 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 4 статті 185, частиною 4 статті 186 КК України.

За клопотанням прокурора ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 26 червня 2025 року обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою до 24 серпня 2025 року включно, із визначенням застави в розмірі 242 240 грн.та покладенням у разі внесення застави обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погоджуючись із судовим рішенням, обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник - адвокат ОСОБА_7 подали апеляційні скарги, в яких просять скасувати ухвалу суду про продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою та змінити зазначений запобіжний захід на такий, що не пов`язаний з позбавленням волі.

Вважають, що судом необґрунтовано застосовано до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки його належна процесуальна поведінка може бути забезпечена шляхом обрання менш суворого виду запобіжного заходу цілодобового домашнього арешту, оскільки місце постійного проживання ОСОБА_6 АДРЕСА_1 .

Зазначають, що прокурором при розгляді клопотання сторони обвинувачення, не було наведено жодного факту про реальні ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити інші злочинні дії, не доведено неможливість досягнення мети у разі застосування більш м`якого виду запобіжного заходу. Також, судом не було враховано правову позицію, викладену у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 р. «Харченко проти України» щодо можливості застосування альтернативного (більш м`якого) запобіжного заходу до ОСОБА_6 .

Вказують, що судом належним чином не проведено аналізу всіх ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України (Рішення у справі «Смирнов проти Росії», скарги № 46133/99 та № 48183/99 від 08.06.1995 р., справа «Ягчі і Саргін проти Туреччини» від 23.09.2008 р., справа «Вренчев проти Сербії») з урахуванням особливостей даного кримінального провадження.

Апелянти зазначають, що ОСОБА_6 перебуває на військовій службі і бажає продовжувати службу в ЗС України.

Крім того, зазначають, що застава в сумі 242 240 грн. є непомірно великою сумою для обвинуваченого.

Позиції учасників судового провадження

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 підтримали апеляційні вимоги, просили змінити запобіжний захід на такий, що не пов`язаний з триманням під вартою, а саме на цілодобовий домашній арешт, з підстав викладених у апеляційних скаргах.

Прокурор в судовому засіданні просила залишити ухвалу суду без змін, вважала доцільним продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , оскільки інші запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, який неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності та після умовно-дострокового звільнення з місць позбавлення волі обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , думку прокурора, перевіривши надані матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви суду

Відповідно до статті 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі статтею 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Так, прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , у зв`язку з продовженням існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України та неможливістю закінчити судовий розгляд на поточному етапі.

Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 26 червня 2025 року клопотання прокурора задоволено та продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 до 24 серпня 2025 року включно із визначенням застави в сумі 242 240 грн. та покладенням обов`язків у разі внесення застави: не відлучатися за межі АДРЕСА_1 без дозволу суду; повідомляти суд про зміну місця проживання; носити електронний засіб контролю.

Обвинувачений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_7 оскаржують зазначену ухвалу суду, посилаючись на відсутність у матеріалах кримінального провадження доказів існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, вважають можливим застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Згідно з вимогами статті 422-1 КПК України, в ході розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції здійснює перевірку обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до статті 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною 5 статті 176 цього Кодексу.

Ухвалюючи рішення за клопотанням прокурора щодо продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції врахував, що у справі триває судове слідство, не всі докази сторін ще досліджені, не допитана потерпіла та малолітні свідки, тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, за вчинення яких йому загрожує покарання у виді позбавлення волі від семи до десяти років, дані про особу обвинуваченого, який неодноразово судимий, йому інкриміновано вчинення злочинів в період умовно-дострокового звільнення, та дійшов висновку, що існують обґрунтовані прокурором ризики, що обвинувачений може незаконно впливати на потерпілу та свідків, ухилятись від суду, зважаючи на покарання, яке їм загрожує у випадку визнання винуватим, продовжити злочинну діяльність. Більш м`які запобіжні заходи не гарантують належної процесуальної поведінки обвинуваченого. До того ж, судовий розгляд кримінального провадження перебуває на початковій стадії.

Відтак, суд першої інстанції дійшов висновку, що зазначені обставини свідчать про наявність вагомих ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини першої статті 177 КПК України, а саме обвинувачений ОСОБА_6 може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає, що вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , суд першої інстанції в повній мірі обґрунтував своє рішення щодо необхідності продовження застосування саме цього заходу забезпечення кримінального провадження та про відсутність підстав для зміни запобіжного заходу та застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, який би зміг забезпечити належну процесуальну поведінку останнього.

Згідно з положеннями статі 199 КПК України, під час розгляду клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні; те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що обставини, зазначені у частині 3 статті 199 КПК України, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.4 ст.186 КК України з зібраними у кримінальному провадженні доказами переданий до Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області, судове провадження триває та доведеність або не доведеність його вини буде встановлюватися вироком суду.

До того ж, запобіжний захід є превентивним заходом та має на меті припинити та запобігти ймовірним ризикам у майбутньому. Стороною обвинувачення такі ризики доведені, які в сукупності з обґрунтованим обвинуваченням у вчиненні тяжких злочинів, даним про особу обвинуваченого, стали підставою для продовження строку дії запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, що відповідає характеру суспільного інтересу в цьому випадку.

Також колегія суддів наголошує, що КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний. обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного, обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених частиною 1статті 177 КПК України.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваним, обвинуваченим та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в такому випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Відповідно до частини 2 статті 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Окрім цього, відповідно до частини 5 статті 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя.

При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій її переслідують та міжнародними контактами.

Таким чином, колегія суддів вважає доведеними ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, і суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків, а також може вчинити інше кримінальне правопорушення, враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий, маючи не зняту та не погашену судимість, знову обвинувачується у вчиненні нових умисних кримінальних правопорушень, також обвинувачений може незаконно впливати на малолітніх свідків, потерпілу, з метою зміни ними своїх показань та переховуватися від суду,

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що зміна або застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 і виключити ризики, пов`язані зі звільненням його з-під варти.

Разом з тим, слід зазначити, що такі обставини як наявність постійного місця проживання та бажання продовжувати службу в ЗС України, не є визначальними для зміни запобіжного заходу, оскільки не зменшують наявних ризиків, тоді як характеризуючи дані враховуються в сукупності з конкретними обставинами провадження та наявними ризиками.

Отже, на сьогодні продовжують існувати обставини, які були підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 у цьому кримінальному провадженні, наявні ризики, передбачені статтею 177 КПК України не зменшилися, у матеріалах кримінального провадження відсутня інформація про те, що обвинувачений не може утримуватися в умовах слідчого ізолятора або з`явились якісь нові обставини, що свідчать про необхідність зміни запобіжного заходу.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає неспроможними зазначені в апеляційній скарзі сторони захисту доводи про відсутність фактів про реальні ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити інші злочинні дії, оскільки данні про особу обвинуваченого, який неодноразово судимий, в тому числі і за вчинення умисних корисливих злочинів, через декілька місяців після умовно-дострокового звільнення з місць позбавлення волі знов обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, що дозволяє суду стверджувати з достатньою долею ймовірності у майбутньому про наявність ризику вчинення інших кримінальних правопорушень.

Також є безпідставними доводи сторони захисту, що судом не було враховано правову позицію, викладену у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 р. «Харченко проти України» щодо можливості застосування альтернативного (більш м`якого) запобіжного заходу до ОСОБА_6 , оскільки ці доводи спростовуються ухвалою суду, якою ОСОБА_6 на підставі ч.3 ст.183 КПК України визначено розмір застави, достатній для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_6 обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України та у разі внесення застави обвинувачений буде звільнений з-під варти.

Стосовно доводів сторони захисту, що застава в сумі 242 240 грн. є непомірно великою сумою для обвинуваченого, слід зазначити наступне.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачений статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно вимог ч.5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

На думку колегії суддів, місцевий суд, приймаючи рішення про визначення розміру застави врахував обставини кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який неодноразово судимий, йому інкриміновано вчинення злочинів в період умовно-дострокового звільнення, з врахуванням тяжкості інкримінованих злочинів, встановлені в ході розгляду даного клопотання ризики, зважаючи на нормативну вимогу ч.4 ст.182, ст.183 КПК України щодо пропорційності розміру застави обов`язку обвинуваченого виконувати покладені на нього обов`язки, а також помірності для нього такого розміру, враховуючи його майновий стан, обґрунтовано визначив розмір застави у межах, передбачених ст. 182 ч.5 КПК України, а саме у максимальному розмірі - вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, як альтернативного запобіжного заходу, що буде цілком достатнім для виконання обвинуваченим покладених на нього судом процесуальних обов`язків, тоді як застава у меншому розмірі не здатна забезпечити виконання покладених на нього обов`язків.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності обґрунтування неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, спростовуються матеріалами кримінального провадження. Судом першої інстанції, як і колегією суддів апеляційної інстанції, розглядалась можливість обрання іншого, менш суворого запобіжного заходу, однак з огляду на сукупність наявних в провадженні ризиків, передбачених ст.177 КПК України, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та даних про особу обвинуваченого, застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 іншого, менш суворого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не забезпечить його належної процесуальної поведінки на даній стадії судового розгляду.

Отже, з урахуванням наданих матеріалів справи і встановленого в ході апеляційного розгляду, колегія суддів вважає правильним висновок суду про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 до 24 серпня 2025 року включно, із визначенням застави у розмірі вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242 240 грн., обмеження прав обвинуваченого на свободу у цьому випадку є виправданим і необхідним, через неможливість у жодний інший спосіб забезпечити належне виконання ним своїх процесуальних обов`язків, тоді як зміна або застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 та виключити ризики, пов`язані зі звільненням його з-під варти.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції ухвалено законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування або зміни ухвали у цьому провадженні колегією суддів не встановлено. Отже, апеляційні вимоги обвинуваченого та його захисника є необґрунтованими і не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 26 червня 2025 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 24 серпня 2025 року включно, із визначенням застави в розмірі 242 240 грн. стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 4 статті 185, частиною 4 статті 186 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3