ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 583/823/23 Номер провадження 11-кп/814/527/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем - ОСОБА_5 ,

за участі прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000186 за апеляційною скаргою захисника - адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05 жовтня 2023 року,

встановила:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Хухра Охтирського району Сумської області, громадянина України, українця, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано винуватим та засуджено:

-за ч. 1 ст. 127 КК України на 3 роки позбавлення волі;

-за ч. 2 ст. 146 КК України на 5 років позбавлення волі;

-за ч. 2 ст. 127 КК України на 2 роки позбавлення волі;

-за ч. 4 ст. 186 КК України на 7 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено 7 років позбавлення волі.

Початком строку відбування покарання ухвалено вважати 04.01.2023.

Вирішено питання щодо запобіжного заходу, речових доказів, процесуальних витрат.

Згідно з вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.

28.09.2022, близько 01 год., ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, прийшов за місцем реєстрації ОСОБА_10 , за адресою: буд. АДРЕСА_3 , де вона стала проживати після сварки з обвинуваченим. ОСОБА_8 з метою повернути ОСОБА_10 для спільного проживання за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , зайшов до житлового будинку, де в цей час у спальній кімнаті спала ОСОБА_10 , розбудив її та почав вимагати збиратися та йти до його дому, однак ОСОБА_10 йому відмовила. У цей час обвинувачений, з метою покарання потерпілої за таку її поведінку та примусу до виконування вигідних йому дій, що суперечать волі потерпілої, завдаючи їй побоїв у вигляді численних ударів в область обличчя, голови, тулубу та кінцівок, що супроводжувалися спричиненням їй сильного фізичного болю, примусив потерпілу підкоритися його волі, вийти з будинку, де вона ночувала, та прибути разом з ним за адресою його проживання, де ОСОБА_8 , вживаючи алкогольні напої, умисно, до 6 год. ранку продовжив свої насильницькі дії щодо потерпілої, незаконно, всупереч волі останньої, утримуючи її біля себе понад 5 годин, завдаючи їй у цей час сильного фізичного болю, фізичного та морального страждання, внаслідок завдання побоїв у вигляді численних ударів кулаком в обличчя та інші ділянки голови. Внаслідок зазначених насильницьких дій потерпілій були спричинені легкі тілесні ушкодження.

Крім цього, 04.01.2023, близько 07 год. 40 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_8 прийшов до домогосподарства за адресою: АДРЕСА_4 , де після припинення спільного проживання з ним почала мешкати ОСОБА_10 зі своєю матір`ю ОСОБА_11 , яка є особою похилого віку. Перебуваючи в приміщенні літньої кухні, розташованої на території вищевказаного домоволодіння ОСОБА_8 почав вимагати у ОСОБА_11 ключі від будинку, для того щоб перевірити там наявність ОСОБА_10 , на що остання не погодилася. Після чого обвинувачений, умисно, з метою примусу ОСОБА_11 до виконання вигідних йому дій, що суперечать волі потерпілої, а саме надання йому ключів від будинку, де перебувала ОСОБА_10 , почав завдавати їй побоїв. Так, ОСОБА_8 схопив ОСОБА_11 за волосся та почав бити її обличчям об стільницю, від чого остання впала на підлогу. Після цього обвинувачений, нахилившись до лежачої на підлозі ОСОБА_11 , продовжив наносити їй удари по обличчю, а потім взяв зі столу кухонний ніж, приставив вістря леза до правої половини грудної клітини потерпілої та з силою надавив, умисно заподіюючи ОСОБА_11 сильного фізичного болю, фізичного та морального страждання, вимагаючи, при цьому, щоб остання віддала йому ключі від будинку. Внаслідок вказаних насильницьких дій потерпілій було спричинені легкі тілесні ушкодження.

Після цього, 04.01.2023 близько 07 год. 45 хв., обвинувачений, перебуваючи в приміщенні літньої кухні за адресою: АДРЕСА_4, умисно, в умовах воєнного стану, відкрито заволодів мобільним телефоном марки «Nomi», модель І 177, ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 з двома сім-картами Vodafone та Київстар, вартістю 300 грн., вихопивши його з руки ОСОБА_11 .

В апеляційній скарзі захисник просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким діяння обвинуваченого перекваліфікувати з ч. 4 ст. 186 КК України на ст. 356 КК України, та за епізодами 1 і 2 з ч.1, ч. 2 ст. 127 та ч. 2 ст. 146 КК України перекваліфікувати відповідно на ч. 1 і ч. 2 ст. 125 КК України.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що обвинувачений частково визнає свою вину та просить взяти до уваги, що тілесних ушкоджень дружині та її матері він не спричиняв. При цьому вважає, що ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження внаслідок самостійних падінь дорогою додому, а її мати, ОСОБА_11 , випадково наткнулася на ніж, яким обвинувачений різав хліб. Крім того, зазначає, що телефон ОСОБА_11 узяв для здійснення дзвінка та обіцяв його одразу повернути.

Вважає, що кваліфікація дій обвинуваченого в частині заволодіння мобільним телефоном є неправильною, оскільки у нього був відсутній корисливий мотив.

Звертає увагу, що показання ОСОБА_10 та ОСОБА_11 є непослідовними та суперечливими.

Зазначає, що у матеріалах кримінального провадження відсутні докази щодо перебування обвинуваченого під час вчинення кримінальних правопорушень у стані алкогольного сп`яніння та просить врахувати, що обвинувачений не мав умислу на катування потерпілих, оскільки він проживав з ОСОБА_10 , а з її матір`ю ОСОБА_11 у нього були добрі відносини.

Інші учасники провадження вирок не оскаржували.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника в підтримку поданої апеляційної скарги, прокурора, який просив вирок суду залишити без змін, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Висновок місцевого суду про доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186, ч. 2 ст. 146 та ч. 1 і ч. 2 ст. 127 КК України ґрунтується на об`єктивно з`ясованих обставинах, які підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими за критеріями, визначеними у ч. 1 ст. 94 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_12 у судовому засіданні вину визнав частково, не заперечував факту сварки з потерпілою ОСОБА_10 28.09.2022, проте вказав, що потерпілу не катував, а лише під час сварки наніс їй три удари долонею. Додому йти з ним вона погодилась добровільно. Дорогою багато падала, через власні фізичні вади, і під час падіння могла отримати виявлені у неї тілесні ушкодження. Вдома потерпілу не утримував, а випив горілки, вони поспілкувались і полягали спати.

Щодо епізодів із матір`ю ОСОБА_10 - ОСОБА_11 , вказав, що остання сама запросила його в гості, на літній кухні пригостила супом. Він бажав дізнатись, чи вдома його співмешканка, та просив ключі від вхідних дверей будинку, щоб це перевірити. Потім він згадав, що хотів подзвонити сину ОСОБА_11 - ОСОБА_13 , але не мав його номеру і взяв зі столу телефон ОСОБА_11 , щоб подивитися номер ОСОБА_13 , після чого пішов, пообіцявши потерпілій повернути телефон. Оскільки, ОСОБА_11 кричала та вимагала повернути її телефон, била обвинуваченого черпаком по голові, він вдарив ОСОБА_11 тричі долонею по обличчю, а потім ОСОБА_11 наштрикнулася на ніж, який ОСОБА_8 тримав у руках для того, щоб відрізати собі хліба. Стверджує, що був цього дня тверезим.

Разом з тим, потерпіла ОСОБА_10 у судовому засіданні суду першої інстанції повідомила, що проживала разом з обвинуваченим, між ними часто виникали конфлікти через вживання останнім алкогольних напоїв. 27.09.2022 ввечері, після того, як ОСОБА_8 повернувся додому у нетверезому стані, вона вирішила піти від нього до свого будинку по АДРЕСА_3 . Приблизно о 01.00 год. до неї прийшов ОСОБА_8 у нетверезому стані та почав наполягати, щоб ОСОБА_10 повернулася до нього додому, на що остання відмовилася. ОСОБА_8 хапав її за руки, за волосся, вдарив кулаком по обличчю, вона намагалася втекти, але обвинувачений продовжував її бити по обличчю, вдарив ногою по спині та примушував йти з ним до нього додому. Після чого ОСОБА_10 довелося погодитися з вимогами обвинуваченого, оскільки вона його боялася. Коли вони йшли у напрямку будинку обвинуваченого, перехожих на вулиці не було, так як події відбувалися в період дії комендантської години, тому покликати на допомогу вона нікого не могла. Потерпіла зазначила, що хотіла сісти на велосипед і поїхати, однак ОСОБА_8 зіштовхнув її і забрав велосипед. Коли вони прийшли до домоволодіння по АДРЕСА_2 , ОСОБА_8 штовхнув її, від чого вона впала та вдарилася головою об стіну, а обвинувачений в цей час вдарив її ногою по тулубу, від чого вона відчула сильний фізичний біль. ОСОБА_8 знову почав бити потерпілу в область тулуба, голови та примусив зайти до будинку, зачинивши двері на замок. У будинку ОСОБА_8 продовжив вживати алкогольні напої, а близько 06.00 год. ранку ліг спати. Після цього ОСОБА_10 взяла велосипед і поїхала від нього. Вранці вона звернулася до відділу поліції із заявою, а потім за направленням поїхала до лікарні.

Також розповіла, що 04.01.2023 ОСОБА_8 прийшов додому до її матері - ОСОБА_11 та попросив нагодувати його. ОСОБА_10 в цей час була у будинку та приблизно через 10 хвилин у вікно кімнати вона побачила матір з розбитим обличчям. ОСОБА_10 забрала матір до будинку та почала надавати їй першу медичну допомогу, так як у неї була кровотеча, зі слів матері, її ножем вдарив обвинувачений, вимагаючи ключі від будинку, для того, щоб перевірити, чи є там ОСОБА_10 , а потім забрав мобільний телефон матері. Після чого ОСОБА_10 викликала працівників поліції та швидку допомогу.

Потерпіла ОСОБА_11 в судовому засіданні повідомила, що 04.01.2023 у період часу з 7 до 8 год. ОСОБА_8 у стані алкогольного сп`яніння прийшов до її домоволодіння по АДРЕСА_4 , в якому вона з вересня 2022 року проживала з донькою, ОСОБА_10 . Він почав стукати у двері та запитувати, де ОСОБА_10 , яка в цей час знаходилася у будинку, але потерпіла боялася за доньку, тому відповіла, що та на роботі. ОСОБА_11 нагодувала обвинуваченого і він пішов, однак повернувся через 3 хв. і запитав потерпілу, чи згодна вона, щоб її донька ОСОБА_10 проживала з ним. На це потерпіла відповіла заперечно, у зв`язку з тим, що ОСОБА_8 побив її доньку. Після цього ОСОБА_8 схопив ОСОБА_11 за волосся, бив кулаками по обличчю та вдарив головою об стіл, вимагаючи віддати йому ключі від будинку, де була донька, але потерпіла відмовилася виконувати його вимогу. Обвинувачений схопив ніж, яким потерпіла різала хліб, і наніс ОСОБА_11 поріз в область грудей, від чого вона впала. Потім ОСОБА_8 поклав ніж на стіл, вирвав у потерпілої з рук телефон та пішов.

Згідно з висновком експерта № 42 від 14.02.2023, за результатами проведення судово-медичної експертизи ОСОБА_10 встановлено діагноз: ЗЧМТ; струс головного мозку; підкірні гематоми обличчя, спини, лівого стерна, правого плеча; закритий перелом 11 ребра зліва; гострий фронтит, верхньощелепний синусит за рахунок набряку слизової, які утворилися від дії тупих предметів, та відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Вищевказані тілесні ушкодження могли бути отримані не менше ніж від п`яти фізичних дій. Не виключена можливість отримання вищевказаних тілесних ушкоджень при обставинах, вказаних у постанові слідчого. Давність нанесених ушкоджень може відповідати даті, зазначеній в постанові, а саме 28.09.2022.

Під час проведення слідчого експерименту від 25.10.2022 за участю потерпілої ОСОБА_10 остання розповіла та за допомогою манекена продемонструвала механізм нанесення їй ОСОБА_8 тілесних ушкоджень. Відповідно до висновку експерта № 43 від 14.02.2023 механізм завданих тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_10 , може відповідати механізму, показаному нею під час проведення слідчого експерименту.

В ході огляду місця події від 04.01.2023 при вході до літньої кухні за місцем проживання ОСОБА_11 виявлено дві плями речовини бурого кольору та кухонний із рукояткою жовтого кольору.

Відповідно до висновку експерта №57 від 03.02.2023 у ОСОБА_11 встановлено діагноз: непроникаюча в плевральну порожнину колото-різана рана правої половини грудної клітини; множинні садна та синці обличчя; ЗЧМТ; забій речовини головного мозку; епідуральна гематома правої лобної долі, які утворилися від дії тупого та гострого предметів та які відносяться до легких тілесних ушкоджень. Давність нанесених ушкоджень може відповідати даті, зазначеній в постанові слідчого, а саме - 04.01.2023. Не виключена можливість отримання вищевказаних тілесних ушкоджень при обставинах, вказаних у постанові.

Під час проведення слідчого експерименту від 25.10.2022 потерпіла ОСОБА_11 розповіла та показала на статисті механізм спричинення їй тілесних ушкоджень ОСОБА_8 . При цьому потерпіла також зазначила, що коли дістала з кишені мобільний телефон, ОСОБА_8 вирвав його у неї з рук та почав виходити з приміщення кухні. Потерпіла кричала ОСОБА_8 вслід, щоб він повернув телефон, але він, нічого не кажучи, покинув територію домоволодіння та пішов у невідомому напрямку.

Висновком експерта №71 від 15.02.2023 встановлено. що механізм спричинення тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_11 може відповідати механізму показаним нею під час проведення слідчого експерименту.

Відповідно до протоколу затримання особи, у ОСОБА_8 виявлено та вилучено мобільний телефон «Nomi» І 177, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , з двома сім-картами Vodafone № НОМЕР_3 та Київстар № НОМЕР_4 , коричнево-сріблястого кольору, який потерпіла ОСОБА_11 впізнала як той, яким відкрито заволодів ОСОБА_8 .

Всупереч апеляційним доводам захисника, зазначені потерпілою ОСОБА_11 факти свідчать про наявність у обвинуваченого умислу на незаконне відкрите заволодіння телефоном потерпілої, оскільки ОСОБА_11 вимагала повернути її телефон, що також не заперечує ОСОБА_8 у своїх показаннях. Проте обвинувачений, розуміючи, що відкрито заволодів чужим майном, телефон не повернув та, забравши його, пішов геть.

Такі дії обвинуваченого містять склад злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, а тому підстави для перекваліфікації цих дій ОСОБА_8 на ст. 356 КК України відсутні.

Також суд правильно звернув увагу на протокол проведення слідчого експерименту від 28.06.2023 за участю обвинуваченого ОСОБА_8 , під час якого ОСОБА_8 розповів та показав за допомогою манекену механізм спричинення потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 тілесних ушкоджень.

Відповідно до висновку експерта №265 від 25.07.2023, механізм спричинення тілесних ушкоджень у вигляді множинних саден та синців на обличчі, виявлених у ОСОБА_11 може відповідати механізму показаному обвинуваченим ОСОБА_8 під час проведення слідчого експерименту. Механізм спричинення тілесного ушкодження у вигляді непроникаючої в плевральну порожнину колото-різаної рани правої половини грудної клітини, виявленої у ОСОБА_11 , визначити не представляється можливим, у зв`язку з відсутністю детального опису раневого каналу в наданій медичній документації. Механізм спричинення тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_10 , частково може відповідати, оскільки кількість тілесних ушкоджень не співпадає з продемонстрованим механізмом, показаним обвинуваченим ОСОБА_8 (не продемонстровано нанесення тілесних ушкоджень, які знаходяться в ділянці правого плеча, лівого стегна та грудної клітини).

При цьому місцевий суд правильно критично оцінив доводи обвинуваченого та його захисника щодо того, що потерпіла ОСОБА_10 добровільно слідувала додому до обвинуваченого і він не вчиняв по відношенню до неї дій насильницького характеру з метою примушування потерпілої підкорятися його волі і перебувати поруч з ним.

З показань потерпілої ОСОБА_10 вбачається, що вона пішла від обвинуваченого до себе додому і, коли ОСОБА_8 силою примушував її повернутися до нього додому, неодноразово намагалася втекти від обвинуваченого, але він застосовував до неї фізичну силу, бив її, таким чином примушуючи виконувати його волю і йти до нього додому. Одразу, коли обвинувачений заснув, вона покинула його приміщення. При цьому потерпіла наполягає, що всі виявлені у неї тілесні ушкодження їй умисно спричинив ОСОБА_8 .

Крім того, місцевий суд правильно не взяв до уваги твердження обвинуваченого, що потерпіла ОСОБА_11 сама наштрикнулась на ніж, який він тримав у руці, так як такі твердження спростовуються сукупністю досліджених судом та наведених вище доказів.

Отже, відсутні підстави і для перекваліфікації дій ОСОБА_8 з ч.1 та ч.2 ст. 127 КК України на ч.1 та ч.2 ст.125 КК України, оскільки у даному випадку встановлено факт заподіяння обвинуваченим ОСОБА_8 сильного фізичного болю потерпілим, викликаного завданням їм неодноразових ударів, з метою примусити останніх до вчинення дій, що суперечать їх волі, що містить склад злочину, передбачений ст. 127 КК України.

Є доведеним і факт незаконного позбавлення волі та викрадення людини, що супроводжувалось заподіянням фізичних страждань, оскільки судом встановлено, що ОСОБА_8 незаконно, проти волі ОСОБА_10 , змусив її прийти до нього додому та насильно там її утримував, спричиняючи при цьому фізичні страждання.

Підстави для визнання недопустимими доказами показань потерпілих відсутні. ОСОБА_10 та ОСОБА_11 дали свідчення, які узгоджуються між собою та з іншими належними та допустимими доказами, є послідовними, повними, чіткими, незмінними протягом досудового розслідування та судового розгляду справи, будь-яких доказів протилежного суду не надано. Судом не встановлено таких обставин, за яких потерпілі мали намір оговорювати обвинуваченого, про що ним зазначається, так як ніяких претензій майнового характеру вони до обвинуваченого не мають, цивільний позов не подавали, а лише прагнуть справедливого покарання обвинуваченого, так як побоюються за власне життя і здоров`я, внаслідок вчинення відносно них з боку обвинуваченого фізичного насилля. Позиція обвинуваченого про те, що потерпілі надають неправдиві покази і з якихось причин його оговорюють розцінюється судом як спосіб захисту, направлений на доведення перед судом власної версії подій та свідчить про обрану стратегію захисту, з метою викликати сумніви у винуватості обвинуваченого та уникнення відповідальності.

Таким чином оцінивши досліджені під час судового розгляду докази, колегія суддів вважає їх належними та допустимими, а у сукупності достатніми для встановлення винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому протиправних діянь.

Докази, на яких ґрунтується обвинувачення ОСОБА_8 , були отримані у визначеному КПК порядку, вони узгоджуються між собою, були предметом безпосереднього дослідження у місцевому суді, не викликають сумніву в законності їх збирання та процесуального закріплення.

Таким чином, за встановлених судом фактичних обставин справи діяння обґрунтовано отримало юридичну правову оцінку за ч.4 ст. 186, ч. 2 ст. 146, ч. 1 та ч. 2 ст. 127 КК України.

При призначенні покарання суд першої інстанції виконав вимоги закону, передбачені ст. ст. 50, 65 КК України, врахував характер та ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень відповідно до ст. 12 КК України; наслідки вчинених протиправних діянь; особу обвинуваченого, який раніше не судимий, одружений, але фактично з дружиною не проживає, за місцем проживання характеризується негативно, як особа, яка зловживає спиртними напоями, на має постійного місця роботи, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває; думку потерпілих, які зазначили, що не мають до обвинуваченого претензій майнового характеру, проте відчувають страх за своє життя і здоров`я, коли обвинувачений перебуває на волі, оскільки він продовжує погрожувати їм фізичною розправою, поведінку ОСОБА_8 під час судового розгляду; відсутність обставин, що пом`якшують покарання, та обставини, що його обтяжують, а саме: вчинення кримінальниї правопорушень у стані алкогольного сп`яніння, щодо особи похилого віку, щодо особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах.

Потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 наполягають, що 28.09.2022 та 04.01.2023 обвинувачений перебував у стані алкогольного сп`яніння, при цьому потерпілі надавали правдиві, логічні та послідовні показання, а тому підстав їм не довіряти колегія суддів не вбачає. У зв`язку з цим підстав для виключення обставини, що обтяжує покарання, - вчинення кримінальних правопорушень у стані алкогольного сп`яніння, немає.

Необхідно зазначити, що місцевий суд, призначаючи ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 127 КК України вийшов за межі санкції інкримінованої статті, призначивши його нижче мінімального розміру, проте, враховуючи, що у апеляційній скарзі не ставиться вимога про збільшення розміру покарання обвинуваченому, зазначене питання апеляційним судом не переглядається.

Таким чином, призначене ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 186, ч. 1 та ч. 2 ст. 127 КК України, із застосуванням ст. 70 КК України, відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

З огляду на викладене вище підстав, передбачених ст. 409 КПК України, для зміни чи скасування ухваленого по справі судового рішення щодо ОСОБА_8 , як про це ставиться питання в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає. Тому апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05 жовтня 2023 року, щодо ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим який тримається під вартою, - у той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4