Справа № 645/2121/25
Провадження № 1-кп/645/357/25
В И Р О К
17 червня 2025 р. м. Харків
Немишлянський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , із незакінченою початковою освітою (3 класи), не одруженого, не працюючого, раніше судимого:
- 14.01.2025 року вироком Жовтневого районного суду м. Харкова до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки;
- 08.05.2025 року вироком Київського районного суду м. Харкова за ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 70 КК України до 2 років позбавлення волі, вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 14.01.2025 року, яким ОСОБА_3 засуджено за ч. 4 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст. 75, 104 звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки, виконувати самостійно;
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
потерпілої - ОСОБА_5 ,
психолога - ОСОБА_6 ,
перекладача - ОСОБА_7 ,
представника служби у справах дітей - ОСОБА_8 ,
захисника адвоката ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України» від 24 лютого 2022 року №64/2022 в Україні із 05 години ЗО хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан.
Так 08.02.2025 року, в ранковий час доби приблизно о 09.00 год., точного часу не встановлено, неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , приїхав в гості до своєї знайомої ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_2 .
Після цього, неповнолітній ОСОБА_3 , перебуваючи в приміщенні будинку АДРЕСА_2 , зайшов до кімнати, де постійно мешкає ОСОБА_5 , де в одній з шаф у коробці побачив ювелірні вироби, які належать ОСОБА_5 , а саме: золоту каблучку 585 проби, шнурок із золотими вставками 585 проби та золотий хрестик 585 проби. В цей час у неповнолітнього ОСОБА_3 виник протиправний умисел, направлений на таємне викрадення вказаних ювелірних виробів, які належать ОСОБА_5 ..
ІІ. Позиція обвинуваченого ОСОБА_3 щодо пред`явленого обвинувачення та висновки суду
Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, фактичні обставини вчинення злочину та його правову кваліфікацію не оспорював.
Під час допиту у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 надав показання, що потерпіла ОСОБА_5 08.02.2025 року запросила його до себе у квартиру за місцем мешкання, точної адреси він не пам`ятає. В процесі спілкування вона відкрила шухляду у шафі, та він побачив, що в ній перебувають золоті вироби. Потім потерпіла вийшла до ванної кімнати, де перебувала приблизно 3 хвилини. Обвинувачений пояснив, що у цей час він викрав з шухляди шафи шнурок із золотими вставками із золотим хрестиком та каблучку, поклав їх у кишеню, та в подальшому покинув із викраденим майном квартиру потерпілої. В цей же день намагався здати викрадене в ломбард, проте без паспорта йому відмовили у прийняті цих прикрас. Біля ломбарду до нього підійшов невідомий чоловік та запропонував продати це майно йому, на що він погодився. Яку суму грошових коштів йому надав цей чоловік не пам`ятає.
Обвинувачений наголосив, що вину він визнає повністю, у вчиненому щиро розкаюється, піддав критичній оцінці свої дії. Просив його суворо не карати. Показання ОСОБА_3 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Враховуючи той факт, що обвинувачений визнав свою вину у повному обсязі та не оспорює фактичні обставини скоєного кримінального правопорушення, як вони встановлені в обвинувальному акті, вислухавши думку учасників провадження, які надали згоду на розгляд кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
При цьому, судом з`ясовано в учасників судового провадження, чи правильно вони розуміють зміст цих фактичних обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, та на виконання вимог ч. 3 ст. 349 КПК України роз`яснено їм, що у такому випадку учасники будуть позбавлені права оскаржити визнані обставини в апеляційному порядку.
Враховуючи вищевикладене, суд вважав за можливе розглянути кримінальне провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням матеріалів кримінального провадження щодо процесуальних витрат та речових доказів, а також матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого.
З огляду на те, що кримінальне провадження розглянуто судом в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, інші докази, здобуті в ході досудового розслідування, під час судового розгляду не досліджувались.
ІІІ. Частина статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що своїми умисними та протиправними діями обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення - злочин, передбачений ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.
ІV. Мотиви суду при призначенні покарання
Відповідно до ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Виходячи із вказаних вимог закону, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Обвинувачений ОСОБА_3 вчинив злочин, який відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким, на обліку у лікаря психіатра, нарколога не перебуває.
При призначенні покарання неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_3 , суд згідно з вимогами ст. 65, ст. 103 КК України, ст. 485 та ст. 487 КПК України враховує ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, який має нормальний стан загального розвитку, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, що свідчить про його осудність, умови життя та виховання неповнолітнього обвинуваченого, а саме те, що він не здобув базову середню освіту, його неповнолітній вік, позбавлення його батька батьківських прав, наявність місця реєстрації та проживання у м. Харкові.
Сектор ювенальної пробації м. Харкова Основ`янського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» склав досудову доповідь відносно ОСОБА_3 , згідно якої орган пробації вважає, що рівень ризику вчинення в майбутньому кримінального правопорушення, визначений як середній, та що застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку ОСОБА_3 з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, не можливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції.
Оскільки судом встановлено, що кримінальне правопорушення вчинено ОСОБА_3 , будучи неповнолітньою особою, а тому до обвинуваченого застосовуються правила розгляду справи щодо неповнолітніх, що відноситься до Розділу ХV загальної частини Кримінального кодексу України, особливості кримінальної відповідальності та покарання неповнолітніх.
В п.10, п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року №5 зазначено, що неповнолітній вік особи, яка вчинила злочин, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 66 КК України є обставиною, яка пом`якшує покарання. Вона обов`язково має враховуватись при призначенні покарання - незалежно від того, чи досяг підсудний на час розгляду справи повноліття.
Обставин, що обтяжують покарання, не встановлено.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 , у відповідності до вимог ч. 1 ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, неповнолітній вік особи.
На підставі викладеного, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд дійшов до висновку про те, що покарання неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 185 КК України слід призначити у виді позбавлення волі у мінімальній межі санкції вказаної частини статті.
Підстав для призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_3 із застосуванням ст. 69, ст. 75 КК України, судом не встановлено.
Таке покарання, на переконання суду, є справедливим і достатнім для виправлення ОСОБА_3 та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.
Відповідно до ч. 3 ст. 78 КК України, у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.
Вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 14.01.2025 року ОСОБА_3 засуджено за ч. 4 ст.186 КК України призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст. 75, 104 КК України ОСОБА_3 звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки.

Після постановлення вказаного обвинувального вироку суду ОСОБА_3 08.02.2025 року знову вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Згідно з правовим висновком Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеним у постанові від 01 червня 2020 року (справа № 766/39/17, провадження № 51-8867кмо18), якщо злочин (злочини), за який (які) засуджено особу в цьому кримінальному провадженні було вчинено після постановлення попереднього вироку, але до повного відбуття покарання, то остаточне покарання призначається за правилами, передбаченими ст. 71 КК (за сукупністю вироків). При визначенні того, які з правил призначення остаточного покарання (за сукупністю злочинів чи за сукупністю вироків) підлягають застосуванню за наявності іншого обвинувального вироку (вироків) щодо цієї ж особи, слід керуватися саме часом постановлення попереднього вироку, а не часом набрання ним законної сили.

Крім того, у разі встановлення судом, що кримінальні правопорушення за новим вироком були вчиненні особою до постановлення декількох попередніх вироків, за які особа засуджена до покарань, що належить відбувати реально, остаточне покарання призначається на підставі ч. 4 ст. 70 КК за правилами, передбаченими частинами 1-3 цієї статті, тобто шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених особі покарань за новим вироком та попередніми вироками.

Враховуючи вищевикладене, оскільки нове кримінальне правопорушення ОСОБА_3 вчинив у період іспитового строку за вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 14.01.2025 року, тому суд призначає ОСОБА_3 покарання на підставі ч. 1 ст. 71, ч. 3 ст. 78 КК України за сукупністю цього вироку та вироку Жовтневого районного суду м. Харкова від 14.01.2025 року, шляхом часткового приєднання до призначеного за цим вироком суду покарання невідбутої частини покарання за попереднім вироком, а також на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначеного ОСОБА_3 покарання за цим вироком та вироком Київського районного суду м. Харкова від 08.05.2025 року призначає остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 3 (три) місяці.

На переконання суду, саме таке покарання відповідає загальним засадам його призначення, визначеним у статтях 50, 65 КК України, є справедливим та співмірним протиправному діянню, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

V. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку

Цивільний позов у кримінальному провадженні повернутий без розгляду потерпілій ОСОБА_5 , якій роз`яснено право звернення з цим позовом в порядку цивільного судочинства.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні суд покладає на обвинуваченого.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Враховуючи той факт, що обвинуваченому ОСОБА_3 судом призначено покарання у виді позбавлення волі, яке підлягає реальному відбуттю, суд вважає за необхідне продовжити стосовно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, до набрання вироком законної сили.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 відраховувати з дня ухвалення вироку суду, тобто з 17 червня 2025 року та зарахувати в строк відбуття покарання за цим вироком строк попереднього ув`язнення з 21 березня 2025 року по 16 червня 2025 року (включно) за правилами, передбаченими ч. 5 ст. 72 КК України .

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. ст. 370, 371, 373, 374, 376, 392, 395 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71, ч. 3 ст. 78 КК України за сукупністю цього вироку та вироку Жовтневого районного суду м. Харкова від 14.01.2025 року, шляхом часткового приєднання до призначеного за цим вироком суду покарання невідбутої частини покарання за попереднім вироком, а також на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначеного ОСОБА_3 покарання за цим вироком та вироком Київського районного суду м. Харкова від 08.05.2025 року, призначити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 3 (три) місяці.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 відраховувати з дня ухвалення вироку суду, тобто з 17 червня 2025 року.

Зарахувати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в строк відбуття покарання за цим вироком строк попереднього ув`язнення з 21 березня 2025 року по 16 червня 2025 року (включно) за правилами, передбаченими ч. 5 ст. 72 КК України .

До набрання вироком законної сили продовжити ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор».

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Держави процесуальні витрати в сумі 1989,75 грн, які складаються з витрат на проведення судової товарознавчої експертизи № СЕ-19/121-25/4281-ТВ від 21.02.2025 року.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Немишлянський районний суд м. Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його оголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Роз`яснити обвинуваченому право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя ОСОБА_1