УХВАЛА

25 серпня 2025 року

м. Київ

справа № 164/166/25

провадження № 51-3292 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Маневицького районного суду Волинської області від 11 березня 2025 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 30 липня 2025 року стосовно нього,

встановив:

За ухвалою Маневицького районного суду Волинської області від 11 березня 2025 року задоволено клопотання засудженого ОСОБА_4 про приведення у відповідність вироків відповідно до вимог положень Закону № 3886-ІХ від 18 липня 2024 року. Встановлено такі, що підпадають під декриміналізацію діяння, вчинення крадіжок засудженим ОСОБА_4 , згідно вироку Виноградівського районного суду Закарпатської області від 14 листопада 2023 року, за епізодами 19 жовтня 2022 року - на суму 1600 грн; 30 жовтня 2022 року - на суму 700 грн. ОСОБА_4 постановлено вважати засудженим за вироком Виноградівського районного суду Закарпатської області від 14 листопада 2023 року за ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 71 Кримінального кодексу України з призначеним покаранням у виді 5 років 1 місяць позбавлення волі.

Волинський апеляційний суд ухвалою від 30 липня 2025 року апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_4 залишив без задоволення, а ухвалу Маневицького районного суду Волинської області від 11 березня 2025 року - без змін.

До Верховного Суду надійшла касаційна скарга засудженого ОСОБА_4 , в якій він порушує питання про перегляд судових рішень стосовно нього.

Перевіривши матеріали провадження за касаційною скаргою, суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити на таких підставах.

Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

У рішенні Конституційного Суду України від 08 квітня 2015 року № 3 - рп/2015 зазначено, що, встановлюючи обмеження права на апеляційне та касаційне оскарження судових рішень, законодавець повинен керуватися такою складовою принципу верховенства права, як пропорційність. За правовою позицією Конституційного Суду України обмеження прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним.

Отже, Конституцією України допускається можливість обмеження права на апеляційне та касаційне оскарження рішення суду, однак воно не може бути свавільним та несправедливим. Таке обмеження має встановлюватися виключно Конституцією та законами України; переслідувати легітимну мету; бути обумовленим суспільною необхідністю досягнення цієї мети, пропорційним та обґрунтованим.

Статтею 424 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) передбачено судові рішення, які можуть бути оскаржені в касаційному порядку. Відповідно до частин 1, 2 цієї статті у касаційному порядку можуть бути оскаржені вироки та ухвали про застосування або відмову у застосуванні примусових заходів медичного чи виховного характеру суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, та судові рішення суду апеляційної інстанції, постановлені щодо зазначених судових рішень суду першої інстанції, а також ухвали суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку та ухвали суду апеляційної інстанції, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених КПК України.

Питання, які виникають під час та після виконання вироку, вирішуються судом за правилами розділу VIII КПК «Виконання судових рішень» і порядок їх вирішення врегульовано статтею 539 цього Кодексу, згідно з якою за наслідками розгляду відповідного клопотання (подання) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом, суд постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в апеляційному порядку. Право на касаційне оскарження такого рішення цією статтею не передбачене.

Тож, рішення суду, яким вирішуються питання, пов`язані з виконанням вироку, не підлягають касаційному оскарженню, оскільки таке оскарження не передбачене у статті 539 КПК України.

Крім того таке право не може бути виведене із загальних положень ст. 424 КПК України. Відповідно до цієї статті в касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції та ухвали суду апеляційної інстанції, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Зі змісту касаційної скарги убачається, що оскаржуване судове рішення стосується питання, пов`язаного із виконанням вироку, і постановлене відповідно до розділу VIII «Виконання судових рішень» КПК України. Отже, виходячи з положень п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України та статей 424, 539 КПК України, воно не може бути предметом перевірки в порядку касаційної процедури.

Вказана позиція узгоджується з правовими висновками, які містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року (№ 13-38кс18) та Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 18 березня 2019 року (№ 756/9514/15-к)та положенням частини 1 статті 36 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» щодо єдності судової практики. Відповідно до частини 6 статті 13 цього Закону, суди зобов`язані дотримуватися правозастосовної практики у справах про тотожній предмет оскарження, яким у цьому випадку є можливість касаційного оскарження рішень на стадії виконання вироку.

У вищезазначеній постанові Верховним Судом надано висновок про те, що за змістом пункту 8 частини 2 статті 129 Конституції України, частини 2 статті 424, частини 6 статті 539 КПК України ухвали суду першої інстанції про вирішення питань, пов`язаних із виконанням вироку, оскарженню у касаційному порядку не підлягають.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувані судові рішення не можуть бути предметом розгляду суду касаційної інстанції, а тому у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити.

Враховуючи викладене та керуючись п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Маневицького районного суду Волинської області від 11 березня 2025 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 30 липня 2025 року стосовно нього відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3