Єдиний унікальний номер справи 194/270/25
Провадження № 1-кп/185/899/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2025 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у період воєнного стану в залі в м.Павлоград Дніпропетровської області кримінальне провадження, що внесене до ЄРДР за №0000033 від 15 січня 2025 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Першотравенська Дніпропетровської області, громадянки України, з середньо-спеціальною освітою, незаміжньої, непрацюючої, в силу ст.89 КК України не судимої, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , -

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст.357 КК України, -

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_3 (дистанційно), -

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ (зі змінами) в Україні введено воєнний стан з 5:30 год. 24.02.2022.

13 січня 2025 року близько 15.30 год. обвинувачена ОСОБА_3 , знаходячись в приміщенні квартири АДРЕСА_3 спільно з потерпілою ОСОБА_5 , яка знаходилася за вищевказаною адресою в якості гостя. В цей час у обвинуваченої ОСОБА_3 , яка достовірно знала, що потерпіла ОСОБА_5 має банківську картку, на якій знаходяться грошові кошти, раптово виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення офіційного документа, а саме пластикової банківської картки АТ «ПУМБ», яка належить потерпілій ОСОБА_5 . Реалізуючи свій злочинний умисел обвинувачена ОСОБА_3 скориставшись тим, що потерпіла ОСОБА_5 відволіклась, та за її діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного заволодіння грошовими коштами належними потерпілій, таємно, з жіночої сумки, скоїла крадіжку пластикової банківської картки АТ «ПУМБ» № НОМЕР_1 , яка прив`язана до міжнародного номеру банківського рахунку НОМЕР_2 , та яка належить потерпілій ОСОБА_5 , що є офіційним документом, відповідно до ст.1 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992, підпунктів 1.4, 1.14, 1.27, 1.31, ст. 1, п. 15.2 ст. 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2000, ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність» від 07.12.2000, п.1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг».

Надалі, обвинувачена ОСОБА_3 утримуючи викрадену нею банківську картку АТ «ПУМБ» № НОМЕР_1 , яка прив`язана до міжнародного номеру банківського рахунку НОМЕР_2 , та належить потерпілій ОСОБА_5 , в період часу з 16.12 год. 13.01.2025 року по 18.53 год. 13.01.2025 року, діючи з раніше виниклим єдиним умислом, переслідуючи мету незаконного збагачення, шляхом таємного викрадення чужого майна, а саме грошових коштів, які належить потерпілій ОСОБА_5 , та знаходились на її банківському рахунку, направилася до магазинів, що розташовані на території м.Тернівка Дніпропетровської області, де, скориставшись викраденою вищевказаною пластиковою карткою, здійснила безконтактну оплату за товари, спричинивши потерпілій ОСОБА_5 майнового збитку на загальну суму 4698.09 гривень.

Дії обвинуваченої ОСОБА_3 кваліфіковані:

- за ч.1 ст.357 КК України, як викрадення офіційних документів, вчинене з корисливих мотивів за епізодом викрадення 13.01.2025 року банківської картки АТ «ПУМБ» № НОМЕР_1 , яка перебувала у законному володінні і користуванні потерпілої ОСОБА_5 ;

- за ч.4 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану за епізодом викрадення 13.01.2025 року грошей потерпілої ОСОБА_5 ;

Обвинувачена ОСОБА_3 під час судового розгляду свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень визнала, суду пояснила, що в січні 2025 року вона познайомилась з потерпілою ОСОБА_5 , яка є переселенкою та шукала квартиру для проживання. Вони розговорились, та вона запросила потерпілу до квартири, в якій вона зареєстрована з метою огляду цього житла для подальшого найма потерпілою. Перебуваючи в квартирі, потерпіла ОСОБА_5 декілька разів давала їй банківську картку для придбання спиртних напоїв та закуски. Залишивши потерпілу в квартирі разом з іншою знайомою, яка до цього винаймала цю квартиру та наступного дня мала звільнити житлову площу, вона забрала банківську картку потерпілої та пішла по магазинам. Загалом придбала товарів на загальну суму 5000 гривень за гроші потерпілої, розраховуючись її банківською карткою. До квартири, де перебувала потерпіла, вона не повернулась, банківську картку також не повернула ОСОБА_5 . Усвідомлювала, що вчинила крадіжку банківської картки, за допомогою якої викрала гроші у потерпілої. В скоєному щиро кається, просить суворо її не карати. Не заперечує розглядати провадження із застосуванням ч.3 ст.349 КПК України, оскільки фактичні обставини нею не оспорюються, викладені обставини в обвинувальному акті відповідають подіям кримінального правопорушення, що їй інкримінуються. Завдану шкоду потерпілій не відшкодувала, бо не працює та немає грошових коштів для цього.

Потерпіла ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилась, надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, збитки не відшкодовані, при визначенні покарання покладається на розсуд суду.

Крім повного визнання своєї провини і свідчень, винуватість обвинуваченої ОСОБА_3 у скоєнні інкримінованих їй кримінальних правопорушеннях підтверджується і іншими фактичними доказами провадження, які всіма учасниками судового розгляду визнані, ніким не оспорюються, у відповідності з ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільними їх дослідження. При цьому судом з`ясовано, чи правильно розуміють обвинувачена та інші учасники судового розгляду зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, а також роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини провадження в апеляційному порядку.

Оскільки сторони вважають, що фактичні обставини провадження підтверджені наявними у провадженні доказами, які не вимагають дослідження в ході судового розгляду, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, також визнає фактичні обставини провадження доведеними.

Таким чином, винуватість обвинуваченої ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст.357 КК України доведена повністю та підтверджена дослідженими у судовому засіданні доказами.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_3 у відповідності з вимогами ст.65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, віднесення одного з них, передбаченого ч.1 ст.357 КК України, до категорії кримінальних проступків, іншого за ч.4 ст.185 КК України - до категорії тяжких злочинів, думки потерпілої, якій завдана шкода не відшкодована, дані про особу обвинуваченої, яка в силу ст.89 КК України не судима, за місцем проживання характеризується негативно, не працює, на обліку в психіатричному диспансері та у лікаря-нарколога не перебуває, ухилялась від суду, була оголошена в розшук, а також враховує повне визнання обвинуваченою своєї вини.

Обставин, відповідно вимог ст.66 КК України, що пом`якшують покарання обвинуваченої, суд не встановив.

Зазначена в обвинувальному акті в якості пом`якшуючої покарання обвинуваченої обставина: щире каяття, - не знайшла свого підтвердження під час судового розгляду. Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки. Після направлення обвинувального акту до суду обвинувачена стала ухилятись від явки до суду, була оголошена в розшук, намагалась уникнути правосуддя. Під час розгляду провадження обвинувачена хоча і висловила, що вона визнає свою вину у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушеннях, проте дійсного відвертого осуду своєї поведінки, щирого жалю з приводу вчиненого - не проявила. Банківська картка, з якої були викрадені грошові кошти, належить потерпілій, яка втратила житло, є переселенкою, тобто особою, яка постраждала в результаті війни та потребує грошових коштів для існування, а обвинувачена за 9 місяців і частину коштів не повернула, навіть не вибачилась перед нею. Тому уявне визнання обвинуваченої своєї вини не є щирим каяттям. Аналогічного висновку прийшов Верховний Суд в своєму рішенні від 10.06.2020 року в справі №149/1596/16-к.

Обставин, відповідно до вимог ст.67 КК України, що обтяжують покарання обвинуваченої, судом не встановлено.

За сукупністю обставин вчинення кримінального правопорушення, ступеня тяжкості, даних про особу ОСОБА_3 , яка в силу ст.89 КК України не судима, за місцем проживання характеризується негативно, не працює, намагалась уникнути правосуддя, не відшкодувала завдані збитки, відсутності обтяжуючих та пом`якшуючих її покарання обставин, відношення обвинуваченої до скоєного, суд дійшов висновку, що відносно обвинуваченої ОСОБА_3 необхідно застосувати реальне покарання можливе лише з ізоляцією її від суспільства і відносно обвинуваченої необхідно застосувати покарання в межах санкцій, інкримінованих статей Особливої частини Кримінального кодексу України, а остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі.

Стаття 50 КК України передбачає, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, що також закріплено в ч.2 ст.65 КК України.

Обвинувачена ОСОБА_3 раніше вже звільнялась від відбуття покарання з іспитовим строком тричі за вчинення крадіжок, втім в черговий раз вчинила інкриміновані кримінальні правопорушення, зокрема крадіжку.

Таким чином, незважаючи на вказані обставини, обвинувачена ОСОБА_3 належних висновків для себе не зробила та навіть за таких умов її виправлення досягнуто не було, що свідчить про стійкість її протиправної поведінки та антисоціальну спрямованість особи. З урахуванням наведеного, суд приходить висновку про неможливість досягнення щодо обвинуваченої ОСОБА_3 мети кримінального судочинства без реального відбуття нею призначеного покарання та про відсутність підстав для призначення останній покарання із застосуванням ст.69 КК України, або застосування ст.75, 76 КК України.

Визначене судом покарання буде відповідати ступеню тяжкості кримінальних правопорушень, особі обвинуваченої, а також здатним сприяти виправленню ОСОБА_3 та попередженню скоєння нових кримінальних правопорушень, як обвинуваченою, так і іншими особами.

Запобіжний захід відносно обвинуваченої ОСОБА_3 не обирався.

Доля речових доказів повинна бути вирішена у порядку, передбаченому ст.100 КПК України.

Судові витрати, цивільний позов в межах кримінального провадження відсутні.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 615 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.357, ч.4 ст.185 КК України та призначити покарання:

- за ч.1 ст.357 КК України у виді пробаційного нагляду на строк 2 (два) роки;

- за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Після набрання вироком законної сили ОСОБА_3 затримати та направити до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» для відбування призначеного судом покарання.

Строк відбування покарання рахувати з моменту фактичного затримання ОСОБА_3 для виконання вироку.

Речові докази:

- інформацію про рух коштів з банківського рахунку по банківській картці АТ «ПУМБ» № НОМЕР_1 , що долучені до кримінального провадження - після набрання вироком законної сили зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду відповідно до ч.2 ст.394 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до частини 3 ст.349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Суддя ОСОБА_1