Справа № 753/8957/21 Суддя в І-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/2479/2025 Суддя в 2-й інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі суддів:

ОСОБА_2 (головуючої), ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар - ОСОБА_5

за участю:

прокурора - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження № 0000985 від 29.03.2021 року за апеляційними скаргами першого заступника керівника Київської міської прокуратури та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 16 травня 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 16 травня 2023 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Арбузинка Арбузинського району Миколаївської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останній раз вироком Дарницького районного суду м. Києва від 18 серпня 2022 року за ч. 2 ст. 15, ч. ст. 186; ч. 2 ст. 185 КК України, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України до остаточного покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки,

засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років;

на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, з урахуванням п. 1 (б) ч. 1 ст. 72 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом повного складання покарання за цим вироком та вироком Дарницького районного суду м. Києва від 18 серпня 2022 року за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 186; ч. 2 ст. 185 КК України, визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років;

вирішено питання про речові докази.

Відповідно до вироку, ОСОБА_7 , маючи незняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, 29 березня 2021 року у період з 01:15 до 01:45 год, перебуваючи за адресою: вул. Срібнокільська, 14 у м. Києві, діючи умисно, з корисливих мотивів, повторно за допомогою невстановленого заздалегідь підготовленого предмету через багажне відділення проник до салону автомобіля «Skoda Felicia», д.н.з. НОМЕР_1 , та викрав належне ОСОБА_9 майно, завдавши потерпілому майнової шкоди на суму 1 451 грн.

Крім того, ОСОБА_7 цього ж дня у період з 01:50 до 02:10 год, перебуваючи за адресою: вул. Срібнокільська, 8-А у м. Києві, діючи умисно, з корисливих мотивів, повторно за допомогою невстановленого заздалегідь підготовленого предмету через багажне відділення проник до салону автомобіля ВАЗ 2104, д.н.з. НОМЕР_2 , та викрав належне ОСОБА_10 майно, завдавши потерпілому майнової шкоди на суму 895 грн.

В апеляційній скарзі прокурор вважає, що вирок підлягає зміні в частині правової кваліфікації та призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. В обґрунтування мотивів поданої апеляційної скарги вказав, що відповідно до обставин вчинення кримінальних правопорушень ОСОБА_7 , вчинивши крадіжку із автомобіля за адресою: вул. Срібнокільська, 14 у м. Києві, розпорядився викраденим на власний розсуд, зокрема перенісши викрадене із собою до місця вчинення наступного епізоду злочинної діяльності, тобто вчинив закінчений злочин, тоді як на місці вчинення другого епізоду, а саме за адресою: вул. Срібнокільська, 8-А у м. Києві, ОСОБА_7 був затриманий, тобто не мав реальної змоги розпорядитися викраденим майном, а тому за цим епізодом його дії підлягають кваліфікації за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України як закінчений замах на повторне таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням в інше сховище. Вважає, що за таких обставин, дії ОСОБА_7 необхідно кваліфікувати окремо за закінчену крадіжку та замах на її вчинення, відповідно призначивши покарання за кожне кримінальне правопорушення окремо та визначивши покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч. 1 ст. 70 КК України. Просив оскаржуваний вирок змінити в частині правової кваліфікації та призначеного покарання і постановити ухвалу, якою вважати ОСОБА_7 винним та засудженим за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України до покарання: за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_7 покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України, шляхом повного складання призначених покарань з урахуванням вироку Дарницького районного суду м. Києва від 18.08.2022 визначити ОСОБА_7 до відбуття остаточне покарання у виді 6 років позбавлення волі.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 вказав про незаконність вироку суду першої інстанції у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального правопорушення, неповнотою судового розгляду та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що суд врахував, що деякі докази складені або зібрані з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що свідчить про їх недопустимість, а саме мова йде про протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 29.03.2021 року, в якому відсутній підпис особи, яка його складала; відсутнє доручення слідчого на проведення процесуальних дій; протокол огляду місця події від 29.03.2021 року, який не містить відомостей про всіх осіб, які були присутні на цій слідчій дії, не містить опису вилучених слідчим предметів, при цьому вилучена сокира, яка не визнана речовим доказом, загублена, однак вона могла містити відбитки пальців іншої особи; заява, складена слідчим ОСОБА_11 , в якій зазначено, що ОСОБА_12 надає згоду на проникнення до транспортного засобу, підписана невідомою особою, оскільки навпроти цього підпису не вказано ідентифікуючих даних про особу, яка надала таку згоду, ілюстративна таблиця до протоколу огляду не містить взагалі ніяких підписів, а долучений диск не відповідає вимогам ст. 105-107 КПК України, оскільки не є оригінальним технічним носієм інформації. Також вказав про недопустимість протоколу огляду місця події від 29.03.2021, складеного слідчим ОСОБА_13 , який не містить точної адреси огляду автомобіля, не вказано на підставі чого проводився такий огляд, відсутня заява ОСОБА_9 про надання згоди на проникнення до автомобіля, не вказано про застосовані технічні засоби, хоча слідчим здійснювалась зйомка, ілюстративна таблиця до протоколу не засвідчена підписами осіб, які складали цей протокол, не долучено оригінальний носій технічної інформації з фотоапарату або камеру, на які здійснювалась відеофіксація. Крім цього, вважає недопустимим доказом протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 29.03.2021 за участі свідка ОСОБА_14 та протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 29.03.2021 за участю свідка ОСОБА_15 , оскільки вони не містять прикмет, ознак чи їх сукупності, за якими свідки упізнавали обвинуваченого; протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 29.03.2021, який складено нерозбірливим почерком, що у свою чергу не дає змогу встановити, що за предмети були виявлені в обвинуваченого у зв`язку з чим обвинуваченим він не був підписаний, не зазначено технічний засіб фіксації та чи взагалі вона здійснювалась, не долучено оригінальний носій технічної інформації з-під фотоапарату або камери, на які здійснювалась відеофіксація. Апелянт звернув увагу також на висновки експерта ОСОБА_16 від 29.03.2021 року, які надані з порушенням процедури їх призначення. Додатково вказав, що в матеріалах справи відсутня постанова про призначення групи слідчих або доручення керівника органу досудового розслідування, сторона обвинувачення не надала та не відкрила матеріали кримінального провадження в порядку ст. 290 КПК України. Також захисник вказує на неповноту судового розгляду, оскільки суд не надав оцінку тому, що стороною обвинувачення не долучено відео з бодікамери поліцейських, які перші затримали обвинуваченого, відповідно не досліджено всі обставини; не взято до уваги клопотання обвинуваченого про дослідження предмету зовні схожого на сокиру, а саме на проведення дактилоскопічної експертизи на наявність на даному предметі зовні схожого на сокиру відбитків пальців обвинуваченого, не допитані всі свідки кримінального провадження, внаслідок чого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого рішення. Крім того, апелянт вказує, що справа була розглянута за наявності суперечливих доказів, оскільки єдині свідки, котрі давали показання суду, є працівниками поліції, а нібито викрадені речі були виявлені слідчим за відсутності обвинуваченого, однак свідки вказують, що викрадені речі були при обвинуваченому. Відтак просив оскаржуваний вирок скасувати та визнати ОСОБА_7 невинуватим за ч. 3 ст. 185 КК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення: прокурора, який проти задоволення апеляційної скарги захисника заперечував, а апеляційну скаргу сторони обвинувачення підтримав частково, вказавши, що оскільки ОСОБА_7 вчинив у 2021 році крадіжки на суми, які не перевищують 2 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, які діяли на час вчинення ним вказаних діянь, то існують всі підстави для закриття кримінального провадження, а тому просив оскаржуваний вирок скасувати, а кримінальне провадження - закрити у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлюється кримінальна протиправність діяння; вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з ч. 2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

09 серпня 2024 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18 липня 2024 року, який поліпшує становище особиу розумінні ст. 5 КК України, оскільки посилює відповідальність за вчинення дрібного викрадення чужого майна (ст. 51 КУпАП), тобто фактично встановлює, що кримінальна відповідальність настає, якщо вартість майна становить 2 і більше неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

При цьому, вирішуючи питання про те, чи становить вартість майна 2 і більше неоподаткованих мінімумів доходів громадян слід виходити з того розміру неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діяв на час вчинення особою відповідного діяння.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України ОСОБА_7 вчинив 29.03.2021 року, а тому вирішуючи питання про те, чи становить вартість майна в цій справі 2 і більше неоподаткованих мінімумів доходів громадян слід виходити з розміру неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діяв станом на 01 січня 2021 року.

Згідно з ч. 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи на 01 січня 2021 року становить 2270 гривень, тобто 1 неоподаткований мінімум доходів громадян становить 1135 гривень на 2021 рік, а 2 неоподаткованих мінімумів - становлять 2270 гривень.

Враховуючи зміст вказаних положень Податкового кодексу України та Закону № 3886-IX, розмір збитків, необхідний для притягнення до кримінальної відповідальності за крадіжку, вчинену у 2021 році, становить 2270 гривень.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 29 березня 2021 року вчинив таємне викрадення чужого майна на суму 1451 грн. та 29 березня 2021 року вчинив таємне викрадення чужого майна на суму 895 грн., що менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, який на момент вчинення зазначених діянь становив 2270 гривень.

Враховуючи, що вартість майна, яке викрав ОСОБА_7 , є меншою за розмір, з якого відповідно до Закону № 3886-IX та положень Податкового кодексу України з 01 січня 2021 року настає кримінальна відповідальність, а саме менше 2270 гривень, колегія суддів вважає, що на час апеляційного розгляду, з урахуванням ст. 58 Конституції України та ст. 5 КК України, вчинені ОСОБА_7 29 березня 2021 року діяння не підпадають під кримінально карані діяння, передбачені Особливою частиною КК України.

Відповідно до п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна відповідальність.

За змістом ч. 3 ст. 479-1 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п. 4-1 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує. За відсутності згоди обвинуваченого та в разі, якщо судом встановлено вчинення ним діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п. 1-2 ч. 2 ст. 284 цього Кодексу.

Згідно з п. 1-2 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом з підстави, передбаченої п. 4-1 ч. 1 цієї статті, якщо підозрюваний, обвинувачений заперечує проти закриття за цією підставою.

Згідно зі ст. 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_7 у судове засідання не з`явився та свою згоду на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України не надав, колегія суддів приходить до висновку, що кримінальне провадження за його обвинуваченням необхідно закрити на підставі пункту 1-2 ч. 2 ст. 284 КПК України.

За таких обставин, апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 та апеляційну скаргу прокурора необхідно задовольнити частково, вирок Дарницького районного суду м. Києва від 16 травня 2023 року щодо ОСОБА_7 скасувати, а кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України - закрити на підставі пункту 1-2 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Київської міської прокуратури задовольнити частково.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 16 травня 2023 року щодо ОСОБА_7 скасувати.

Кримінальне провадження № 0000985 від 29.03.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України - закрити на підставі пункту 1-2 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Ухвалу може бути оскаржено у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - в той же строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4