05.05.2025 Справа № 756/6294/25
ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 756/6294/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.05.2025 місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі:

слідчий суддя ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Києві клопотання слідчого у кримінальному провадженні №0001154 від 30.04.2025 за ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 190 КК України - слідчого Оболонського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м. Одеси, зареєстрованої та жительки АДРЕСА_1 , офіційно працевлаштованої в КП «УЗН Дарницького району» на посаді озеленювача 2 розряду, раніше несудимої,

за участю учасників судового провадження:

прокурор ОСОБА_5 ,

підозрювана ОСОБА_6 ,

захисник ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и в:

Слідчий у кримінальному провадженні - слідчий СВ Оболонського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_3 , за погодженням з прокурором у кримінальному провадженні - прокурором Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 , звернувся до слідчого судді в рамках кримінального провадження №0001154 від 30.04.2025 з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваної ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на строк 60 днів з визначенням розміру застави в розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З клопотання слідує, що Оболонським УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0001154 від 30.04.2025 за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 190 КК України, в ході якого встановлено, що невстановлена група осіб у невстановлений досудовим розслідуванням дату, час та місці, але не пізніше 24.04.2025, розробили злочинний план, який полягав у шахрайському заволодінні чужим майном під приводом вигаданого наявного кримінального провадження відносно осіб, розслідування якого здійснюють нібито працівники Служби безпеки України (далі - СБУ), з метою отримання від потенційних потерпілих грошових коштів, для перевірки факту фінансування російської федерації, з подальшою метою обернення таких грошових коштів потерпілих осіб на власну користь.

Разом з цим, невстановлена група осіб, маючи намір здійснювати такі діяння протягом тривалого періоду часу та щодо значної кількості осіб, розуміючи, що вчинення вищезазначеного злочину вимагає чітких і узгоджених дій декількох осіб, у невстановлений досудовим розслідуванням дату, час та місці, але не пізніше 24.04.2025, залучили до свого злочинного плану у якості пособника ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за певну грошову винагороду, яка мала сприяти вчиненню злочину шляхом отримання у потенційних потерпілих грошових коштів та обернення отриманих грошових коштів за допомогою криптовалютних операцій на користь невстановленої групи осіб.

В той же час, ОСОБА_6 , маючи на меті особисте збагачення, надала згоду на участь у злочинному плані, тим самим увійшла до складу групи осіб, які об`єднанні єдиним злочинним умислом та почала сприяти вчиненню кримінального правопорушення.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, невстановлена досудовим розслідуванням особа, приблизно о 17:39 23.04.2025 за допомогою мобільного телефону НОМЕР_1 здійснила дзвінок на мобільний телефон НОМЕР_2 , користувачем якого є потерпіла ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 . У ході телефонної розмови, невстановлена особа чоловічої статті, яка входила до складу невстановленої групи осіб та представилась працівником СБУ ОСОБА_10 , шляхом обману, з метою заволодіння чужим майном, повідомила потерпілу про те, що остання перебуває в списку осіб, які здійснюють «донат» до російської федерації. Впродовж вказаної телефонної розмови, невстановлена особа чоловічої статті повідомила, що в подальшому потерпіла буде спілкуватися з іншою особою жіночої статі, яка теж входить до складу групи осіб.

Надалі, того ж дня, тобто 23.04.2025 о 17:40 невстановлена особа, яка входить до складу групи осіб, за допомогою мобільного телефону НОМЕР_3 здійснила дзвінок на мобільний телефон НОМЕР_2 , користувачем якого є потерпіла ОСОБА_9 , та представилась слідчою СБУ ОСОБА_11 , яка в ході діалогу повідомила аналогічну інформацію, про те, що потерпіла перебуває у списках осіб, які «донатять» грошові кошти до російської федерації за що остання буде притягнута до кримінальної відповідальності. У подальшому, наступного дня, тобто 24.04.2025, невстановлена особа жіночої статі, за допомогою мобільного телефону НОМЕР_3 здійснила дзвінок потерпілій на мобільний телефон НОМЕР_2 , та повідомила, що ОСОБА_9 , може уникнути кримінальної відповідальності за фінансування країни агресора шляхом декларації особистих коштів та передачі усіх заощаджень відповідній особі, запевнивши потерпілу, що після їх перевірки вони будуть повернуті в повному обсязі.

В свою чергу, потерпіла ОСОБА_9 , будучи введеною в оману, перебуваючи під впливом факторів психологічного стресу та не здогадуючись про дійсні наміри невстановленої групи осіб, діючи за вказівками невстановленої особи жіночої статті, яка їй телефонувала, підготувала грошові кошти в сумі 6 000 доларів США (загальною сумою 250 024,20 грн згідно офіційного курсу НБУ станом на 24.04.2025) та 3 000 євро (загальною сумою 142 626,30 грн згідно офіційного курсу НБУ станом на 24.04.2025), помістила їх до поліетиленового пакету та вирушила до торгового центру «ЛЕЙК ПЛАЗА» у місті Києві (вул. Героїв полку «Азов», 12).

В подальшому, продовжуючи реалізовувати спільний злочинний план, спрямований на протиправне заволодіння чужим майном, ОСОБА_6 , за вказівкою невстановленої досудовим розслідуванням особи, в обідню пору доби, цього ж дня, прибула до торгового центру «ЛЕЙК ПЛАЗА» у місті Києві (вул. Героїв полку «Азов», 12), де вже очікувала потерпіла ОСОБА_9 , з метою заволодіння грошовими коштами останньої, шляхом обману, підійшла до потерпілої ОСОБА_9 , та обмінялися заздалегідь погодженою фразою «Добрий день, град», після чого потерпіла передала грошові кошти в сумі 6 000 доларів США та 3 000 євро.

Після цього, будучи достовірно обізнаною про план і мету невстановленої групи осіб, ОСОБА_6 покинула місце зустрічі з потерпілою та розпорядилась отриманими грошовими коштами на власний розсуд, в тому числі шляхом розподілу за вказівкою інших учасників групи у попередньо узгоджених долях.

Внаслідок вчинення вказаного кримінального правопорушення, ОСОБА_6 , діючи в складі невстановленої групи осіб, шляхом обману, вчинила пособництво у заволодінні чужим майном (грошовими коштами) потерпілої ОСОБА_9 у великих розмірах, чим спричинила майнову шкоду останній на загальну суму 394 650,50 грн.

Таким чином, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється в пособництві у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайстві), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, у великих розмірах, тобто у вчиненні злочину, передбаченому ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 190 КК України.

Крім цього, продовжуючи реалізовувати свій єдиний злочинний умисел, спрямований на повторне заволодіння грошовими коштами громадян України, 28.04.2025 в невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, реалізуючи заздалегідь розроблений злочинний план, який полягав у шахрайському заволодінні чужим майном під приводом вигаданого наявного кримінального провадження відносно осіб, розслідування якого здійснюють нібито працівники СБУ, з метою отримання від потенційних потерпілих грошових коштів, для перевірки факту фінансування російської федерації, з подальшою метою обернення таких грошових коштів потерпілих осіб на власну користь.

Разом з цим, невстановлена група осіб, маючи намір здійснювати такі діяння протягом тривалого періоду часу та щодо значної кількості осіб, розуміючи, що вчинення вищезазначеного злочину вимагає чітких і узгоджених дій декількох осіб, у невстановлений досудовим розслідуванням дату, час та місці, але не пізніше 24.04.2025, залучили до свого злочинного плану у якості пособника ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за певну грошову винагороду, яка мала сприяти вчиненню злочину шляхом отримання у потенційних потерпілих грошових коштів та обернення отриманих грошових коштів за допомогою криптовалютних операцій на користь невстановленої групи осіб. На вказану пропозицію ОСОБА_6 , надала згоду на участь у злочинному плані, тим самим увійшла до складу групи осіб, які об`єднанні єдиним злочинним умислом та почала сприяти вчиненню кримінального правопорушення.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, невстановлена досудовим розслідуванням особа, приблизно о 15:42 28.04.2025 за допомогою мобільного телефону НОМЕР_4 під іменем « ОСОБА_12 », здійснила дзвінок у застосунку «Вайбер» на мобільний телефон НОМЕР_5 , користувачем якого є потерпіла ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_3 . У ході телефонної розмови, невстановлена особа жіночої статті, яка входила до складу невстановленої групи осіб та представилась працівником поліції, шляхом обману, з метою заволодіння чужим майном, повідомила потерпілій про те, що остання є потерпілою у кримінальному провадженні за фактом шахрайство та наразі невідомі особи активізували свою діяльність, зокрема здійснюють телефонні дзвінки особам похилого віку та повідомляють неіснуючу інформацію з приводу придбання ліків і не сплату за них, в результаті чого погрожують заблокувати банківські рахунки потерпілих осіб.

Надалі, 30.04.2025 о 10:59 невстановлена особа, яка входить до складу групи осіб, з невстановленого на даний час досудовим розслідування мобільного терміналу, здійснила дзвінок на мобільний телефон НОМЕР_5 , користувачем якого є потерпіла ОСОБА_13 , та представилась як « ОСОБА_14 », який нібито працює у службі судових виконавців та повідомив останній, що вона не сплатила 4 000 гривень за ліки, та її банківські рахунки будь заблоковані.

В свою чергу, потерпіла ОСОБА_13 , будучи ведена в оману, здійснила телефонний дзвінок невідомій особі « ОСОБА_12 » за номером мобільного телефону НОМЕР_4 , та повідомила останній, що невідома особа шахрайським шляхом хочу заволодіти її грошовими коштами під виглядом несплачених ліків, які остання не замовляла. В ході діалогу, невідома особа жіночої статі на ім`я « ОСОБА_12 », надала потерпілій контактний номер НОМЕР_6 , повідомивши що це слідчий СБУ ОСОБА_15 , з якою ОСОБА_13 через деякий час зв`язалася, та остання повідомила, що вона здійснює досудове розслідування відносно вказаних шахраїв та незабаром їй зателефонує її керівник для координації подальших дій.

У подальшому, наступного дня, тобто 01.05.2025, невстановлена особа чоловічої статі, за допомогою мобільного телефону НОМЕР_7 здійснила дзвінок потерпілій на мобільний телефон НОМЕР_5 , та представилась керівником відділу по боротьбі з тероризмом СБУ на ім`я ОСОБА_10 , яка повідомила потерпілій ОСОБА_13 , що виникла необхідність залучити останню до співробітництва, у зв`язку з чим, необхідно отримати від потерпілої усі наявні грошові кошти з метою їх перевірки факту фінансування країни агресора шляхом декларації особистих коштів та передачі усіх заощаджень відповідній особі, запевнивши потерпілу, що після їх перевірки вони будуть повернуті в повному обсязі.

В свою чергу, 02.05.2025 потерпіла ОСОБА_13 , будучи введеною в оману, перебуваючи під впливом факторів психологічного стресу та не здогадуючись про дійсні наміри невстановленої групи осіб, діючи за вказівками невстановленої особи чоловічої статті, яка їй телефонувала, підготувала грошові кошти в сумі 8 106 доларів США (загальною сумою 337 165,01 грн згідно офіційного курсу НБУ станом на 24.04.2025), 155 євро (загальною сумою 7 297,52 грн згідно офіційного курсу НБУ станом на 24.04.2025) та 116 000 грн, помістила їх до поліетиленового пакету та вийшла з будинку де проживає, де побачила раніше невідому особу жіночої статі, яка по опису невідомої особи була схожа, якій необхідно передати грошові кошти.

В той же час, продовжуючи реалізовувати спільний злочинний план, спрямований на повторне протиправне заволодіння чужим майном, ОСОБА_6 , за вказівкою невстановленої досудовим розслідуванням особи, о 15:07 цього ж дня, прибула до житлового будинку де проживає потерпіла ОСОБА_13 , який розташований за адресою: АДРЕСА_3 , де через деякий час вийшла потерпіла, з метою заволодіння грошовими коштами останньої, шляхом обману, підійшла до потерпілої ОСОБА_13 , та обмінялися заздалегідь погодженою фразою «здравствуйте, град», після чого потерпіла передала грошові кошти в сумі 8 106 доларів США, 155 євро та 116 000 грн.

Після цього, будучи достовірно обізнаною про план і мету невстановленої групи осіб, ОСОБА_6 покинула місце зустрічі з потерпілою та розпорядилась отриманими грошовими коштами на власний розсуд, в тому числі шляхом розподілу за вказівкою інших учасників групи у попередньо узгоджених долях.

Внаслідок вчинення вказаного кримінального правопорушення, ОСОБА_6 , діючи в складі невстановленої групи осіб, шляхом обману, вчинила повторне пособництво у заволодінні чужим майном (грошовими коштами) потерпілої ОСОБА_13 у великих розмірах, чим спричинила майнову шкоду останній на загальну суму 460 462,53 грн.

Таким чином, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється в пособництві у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайстві), вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, у великих розмірах, тобто у вчиненні злочину, передбаченому ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 190 КК України.

Обґрунтовуючи клопотання, слідчий вважає достатніми підстави для застосування до підозрюваної ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме:

- ризик вчинення підозрюваною ОСОБА_6 дій, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду. Даний ризик сторона обвинувачення обґрунтовує тим, що ОСОБА_6 , усвідомлюючи міру покарання за вчинене нею кримінальне правопорушення, може навмисно переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення відповідальності;

- ризик вчинення підозрюваною ОСОБА_6 дій, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме знищити, сховати або спотворити будь-які із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження. Даний ризик сторона обвинувачення обґрунтовує тим, що підозрюваній ОСОБА_6 на даний час відомо усі встановлені слідством обставини вчинення злочину, а також перелік речей і документів, які можуть бути використанні для доведення її винуватості та/або наявності складу злочину і діях інших осіб (з числа невстановлених). Беручи це до уваги, а також те, що решті невстановлених осіб на даний час про підозру не повідомлялось, на думку слідчого підозрювана може вживати заходів щодо знищення, приховування або створення чи спотворення відповідних (переважно) документів або залучити для цього інших, причетних до вчинення злочину, осіб, що може суттєво ускладнити проведення досудового розслідування в подальшому. Крім того на обгрунтування вказаного ризика слідчий посилається на те, що в ході невідкладного обшуку за місцем реєстрації та фактичного проживання ОСОБА_6 , було виявлено та вилучено мобільний телефон, в якому збереглися контакти та переписки із іншими причетними особами до вчинення вказаного кримінального правопорушення та відносно інших аналогічних фактів шахрайства;

- ризик вчинення підозрюваною ОСОБА_6 дій, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме незаконно впливати на потерпілих та свідків. Даний ризик сторона обвинувачення обґрунтовує тим, що підозрюваній відомо місце їх проживання, оскільки остання ознайомлений зі змістом протоколів допитів свідків та потерпілих. Підозрювана шляхом погрози, підкупу може схиляти потерпілих та свідків до дачі неправдивих показань, відмови від участі у кримінальному провадженні, що негативно вплине на хід досудового розслідування;

- ризик вчинення підозрюваною ОСОБА_6 дій, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, на обґрунтування якого сторона обвинувачення посилається на початкову стадію досудового розслідування, на даний час органом досудового розслідування не встановлено всіх осіб причетних до вчинення вказаного кримінального правопорушення осіб, та на те, що підозрювана ОСОБА_6 ймовірно причетна і до вчинення інших аналогічних кримінальних правопорушень на території м. Києва.

Обставини, встановлені під час досудового розслідування, на думку слідчого, виправдовують тримання підозрюваної під вартою, так як тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 у разі визнання її винною, у сукупності з даними про особу підозрюваної та з огляду на наявність у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, виправдовують застосування до підозрюваної саме такого запобіжного заходу, оскільки з урахуванням обґрунтованості підозри та фактичних обставин вчинення злочину, його тяжкості, орган досудового розслідування приходить до висновку, що для досягнення цілей, визначених ст. 177 КПК України, відносно підозрюваної має бути застосований саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, просив задовольнити, зазначивши при цьому, що інші, більш м`які запобіжні заходи, не зможуть забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_7 заперечив проти задоволення клопотання сторони захисту, посилаючись на необгрунтованість та припущення сторони обвинувачення при заявленні ризиків задля застосування запобіжного заходу, а тому, враховуючи дані про особу її підзахисної, просив застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. В разі, якщо слідчий суддя прийде до висновку про неможливість застосування іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, просив зменшити розмір застави, оскільки завлений розмір застави, на якому наполягає сторона обвинуваченням, з урахуванням майнового стану ОСОБА_19, є непомірним для неї.

Підозрювана ОСОБА_6 підтримала позицію свого захисника.

Вивчивши клопотання, заслухавши пояснення учасників судового провадження, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, дійшов наступного висновку.

03.05.2025 ОСОБА_6 повідомлено про підозру за ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 190 КК України.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Пункт перший ст. 5 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Щодо наявності обґрунтованої підозри вчинення ОСОБА_6 інкримінованого злочину, то слідчий суддя приймає до уваги, що згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» не можна ставити питання про те, що арешт є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки останнє є завданням попереднього розслідування.

Слідчий суддя враховує, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві, тому, виходячи з позиції ЄСПЛ, яка відображена, серед іншого, у рішеннях по справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990, термін «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

При цьому, відповідно до рішень ЄСПЛ, зокрема, у справах «Броуган та інші проти Сполученого Королівства» від 29.11.1988 та «Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28.10.1994, факти, що підтверджують «обґрунтовану підозру», не повинні бути такого самого рівня, як факти, на яких має ґрунтуватись обвинувальний вирок чи навіть пред`явлення обвинувачення.

Перевіряючи наявність обґрунтованої підозри, слідчий суддя вважає, що докази, які вказують на наявність обґрунтованої підозри, долучено до матеріалів клопотання, зокрема:

- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 29.04.2025;

- протокол огляду місця події від 02.05.2025 за адресою: м. Київ, вул. Героїв Дніпра, 65;

- протокол допиту потерпілого ОСОБА_9 від 30.04.2025;

- протокол додаткового допиту потерпілого ОСОБА_9 від 03.05.2025;

- протокол огляду предмету від 03.05.2025;

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімком від 03.05.2025 за участю потерпілої ОСОБА_9 ;

- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 02.05.2025;

- протокол огляду місця події від 02.05.2025 за адресою: м. Київ, вул. Героїв Дніпра, 65;

- протокол допиту потерпілого ОСОБА_13 від 03.05.2025;

- протокол додаткового допиту потерпілого ОСОБА_13 від 03.05.2025;

- протокол огляду предмету від 03.05.2025;

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімком від 03.05.2025 за участю потерпілої ОСОБА_13 ;

- протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення ОСОБА_6 від 03.05.2025;

- протоколом огляду речей і документів від 03.05.2025;

- протоколом обшуку приміщення за адресою: АДРЕСА_1 від 03.05.2025;

- інші матеріали в їх сукупності.

З огляду на викладене, слідчий суддя приходить до висновку, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які приведені у клопотанні слідчого та містяться в доданих до нього матеріалах, при цьому й зважує на те, що на даному етапі кримінального провадження не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті.

Зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, а тому, з огляду на наведені у клопотанні слідчого обставини, у слідчого судді є всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 злочину, інкримінованого їй стороною обвинувачення.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочинну діяльність.

У відповідності до ст. 178 цього Кодексу при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити, серед іншого, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, репутацію.

Разом з тим, відповідно до положень ч. 3 ст. 176 цього Кодексу слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Слід зазначити, що, відповідно до рішення у справі «Боротюк проти України» від 16.12.2010 ЄСПЛ в частині правозастосування ст. 5 Конвенції зазначив, що: «… існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення у справах «Бойченко проти Молдови» від 11.07.2006, «Худоєров проти Російської Федерації» від 08.11.2005, «Биков проти Російської Федерації»10.03.2009).

Обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції (позиція ЄСПЛ у рішеннях по справах «Белевитський проти Росії» від 01.03.2007, «Харченко проти України» від 10.01.2011).

Так, вирішуючи питання про існування ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваної, слідчий суддя відмічає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

У той же час, слідчий суддя у повній мірі не може погодитися з існуванням ризиків, які б давали підстави для застосування виняткового запобіжного заходу та про які зазначив слідчий у своєму клопотанні, що було підтримано прокурором у судовому засіданні з огляду на наступне.

На переконання сторони обвинувачення, підозрюваний, усвідомлюючи міру покарання за вчинене кримінальне правопорушення, з метою уникнення кримінальної відповідальності може навмисно переховуватись від органу досудового розслідування та/або суду, що, відповідно до змісту клопотання, повністю підтверджує існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до вимог пунктів 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадків за встановленою процедурою.

Так, у справі «МакКей проти Сполученого Королівства» від 03.10.2006 ЄСПЛ зазначив, що основна мета ст. 5 Конвенції полягає у запобіганні свавільного або безпідставного позбавлення волі особи.

При оцінці позбавлення свободи будь-кого Суд не обмежується проголошеними видимими цілями взяття та тримання під вартою, про які йдеться, але також розглядає істинні наміри та цілі, що стоять за ними (рішення у справах «Боцано проти Франції» від 18.12.1986, «Ходорковський проти Росії» від 31.05.2011).

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 05.03.2015 «Котій проти України» зазначив, що п. 1 ст. 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, не достатньо того, щоб цей захід здійснювався відповідно до національного законодавства, він також має бути необхідним за конкретних обставин (аналогічна позиція висвітлена в рішеннях у справах «Хайредінов проти України» від 14.10.2010, «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011, «Таран проти України» від 17.10.2013, «Нештяк проти Словаччини» від 27.02.2007). Один із встановлених практикою Суду загальних принципів полягає у тому, що тримання під вартою вважатиметься «свавільним» в разі, коли, незважаючи на дотримання букви національного закону, має місце недобросовісність або введення в оману органами влади або коли органи влади нехтують спробами правильного застосування відповідного законодавства (рішення у справі «Руслан Яковенко проти України» від 04.06.2015).

При цьому, відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» від 23.02.2012 наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

У контексті практики Європейського суду з прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підозрюваного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших релевативних факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для застосування до особи запобіжного заходу, пов`язаного з позбавленням волі (рішення у справах «Строган проти України» від 06.10.2016, «Єлоєв проти України» від 06.11.2008, «Свершов проти України» від 27.11.2008, «Тодоров проти України» від 12.01.2012, «W. проти Швейцарії» від 26.01.1993, «Панченко проти Російської Федерації» від 08.02.2005, «Бекчієв проти Молдови» від 04.10.2005, «Летельєр проти Франції» від 26.06.1991).

Крім того, дане твердження кореспондується з рішенням Конституційного Суду України від 08.07.2003 у справі №14-рп/2003, згідно з яким тяжкість злочину законом не визначається як обов`язкова підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а не тільки взяття під варту.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Боротюк проти України» від 16.12.2010 у всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів. Аналогічні висновки ЄСПЛ дійшов у рішеннях по справах «Буров проти України» від 17.03.2011, «Іловецький проти Польщі» від 04.10.2001, «Смірнова проти Російської Федерації» від 24.07.2003, «Вренчев проти Сербії» від 23.09.2008. Ці та інші обставини повинні стосуватись специфічних фактів і особистих обставин особи, які виправдовують його тримання під вартою (рішення у справі «Алексанян проти Російської Федерації» від 22.12.2008), мати конкретний характер та доводитися відповідними доказами (рішення у справах «Клішин проти України» від 20.06.2012, «Бекчієв проти Молдови» від 04.10.2005).

Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення у справах «Бекчієв проти Молдови» від 04.10.2005, «Смірнови проти Російської Федерації» від 24.07.2003). При цьому відсутність в особи роботи та сім`ї не є доказом того, що вона може схилиться до вчинення нових злочинів. Так само як і сама по собі відсутність постійного місця проживання не є доказом того, що особа зникне (рішення у справах «Пшевечерський проти Російської Федерації» від 24.05.2003, «Сулаоя проти Естонії» від 15.02.2005). Не може бути доказом можливої втечі особи і наявність кількох місць проживання (рішення у справі «Олександр Макаров проти Російської Федерації» від 12.03.2009).

Крім того, сторона обвинувачення вказує на наявність ризику ймовірного впливу на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні.

З указаним твердженням слідчий суддя в повній мірі не може погодитись з огляду на наступне.

Слідчий суддя відмічає, що з огляду на початкову стадію досудового розслідування такий ризик гіпотетично може існувати, проте настання таких дій з боку підозрюваної можливо уникнути шляхом покладення на нього обов`язку утримуватися від спілкування з певними особами у кримінальному провадженні. До того ж, ЄСПЛ у своєму рішенні «Москаленко проти України» від 20.05.2010 зазначає, що ризик того, що заявник примушуватиме свідків давати неправдиві показання має вимірюватися наявністю достатніх підтверджуючих даних. Він не може ґрунтуватися лише на ймовірності суворого покарання, а повинен бути пов`язаний із конкретними фактами (рішення у справі «Мерабішвілі проти Грузії [ВП]» від 28.11.2017).

Не достатньо покладатися лише на якусь абстрактну можливість, не підкріплену якими-небудь доказами. У рішенні ЄСПЛ від 10.01.2012 у справі «Сокуренко проти Російської Федерації» зазначено, що внутрішньодержавні суди повинні показати, що протягом відповідного періоду ув`язнення особи має місце і продовжує залишатися в силі істотний ризик залякування свідків. Суд також має проаналізувати доречні факти, зокрема прогрес у розслідуванні або судовому провадженні, особу обвинуваченого, його поведінку до та після затримання, а також будь-які інші конкретні чинники в обґрунтування ризиків, пов`язаних із тим, що він може зловживати повернутою свободою за допомогою дій із метою фальсифікації або знищення доказів, чи спричиненням тиску на потерпілих (також рішення у справах «W. проти Швейцарії» від 26.01.1993, «Юдаев проти Російської Федерації» від 15.01.2009).

Так само, грунтуються на припущеннях і доводи сторони обвинувачення про наявність ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Основним призначенням слідчого судді є здійснення судового захисту прав і законних інтересів осіб, які беруть участь в кримінальному процесі, забезпечення законності й обґрунтованості обмеження конституційних прав і свобод людини на досудових стадіях кримінального провадження.

Підставою застосування будь-якого запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України.

Поряд із цим тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 15.06.2023 у справі №800/582/16 (800/515/15) (провадження №11-49заі23) звертає увагу на тому, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя у кожному випадку повинен принципово і критично ставитися до доводів сторони обвинувачення, якими обґрунтовується необхідність застосування саме цього запобіжного заходу, об`єктивно оцінюючи їх переконливість та необхідність і доцільність застосування такого запобіжного заходу порівняно з іншими запобіжними заходами.

Оцінюючи заявлені стороною обвинувачення ризики переховування від органу досудового розслідування та/або суду; знищення, приховання або спотворення будь-яких із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження; незаконного впливу на потерпілих, свідків у кримінальному провадженні; можливості перешкоджаня кримінальному провадженню іншим чином у сукупності, слідчий суддя, з огляду на положення КПК України та прецедентну практику ЄСПЛ, враховуючи повідомлені стороною захисту дані про особу підозрюваної, в світлі запровадженого в Україні воєнного стану приходить до висновку, що стороною обвинувачення не надано переконливих доказів на підтвердження існування таких ризиків, вказані твердження є формальними та сумнівними, з урахуванням встановлених обставин, ґрунтуються на припущеннях та не можуть свідчити про настільки високу ймовірність їх настання, що для їх запобігання неможливо застосувати до підозрюваної ОСОБА_6 інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Частиною 4 ст. 194 КПК України передбачено, що у разі, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 ч. 1 цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами 5 та 6 цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

За викладених обставин, вбачається, що клопотання не містить переконливого обґрунтування доводів сторони обвинувачення про наявність у підозрюваної наміру перешкоджати ходу досудового розслідування у такий спосіб, що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а відтак застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є непропорційними легітимній меті, яка ставиться до його застосування.

Враховуючи викладене, беручи до уваги тяжкість інкримінованого злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , суворість можливого покарання, дані про особу останньої (вік, стан здоров`я, наявність постійного місця проживання, офіційне працевлаштування, що у своїй сукупності свідчить про наявність міцних соціальних зв`язків), зважаючи на цілі та принципи кримінального провадження, з метою забезпечення виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків, з огляду на те, що за результатами судового розгляду стороною обвинувачення доведено наявність обґрунтованої підозри та частково доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зважаючи на позицію ЄСПЛ у справі «Манчіні проти Італії» від 02.08.2001, відповідно до якої за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюється до позбавлення волі для цілей ст. 5 § 1 (с) Конвенції, слідчий суддя приходить до висновку про наявність обґрунтованих підстав для застосування до підозрюваної запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у межах строку досудового розслідування кримінального провадження №0001154 від 30.04.2025, з покладенням на підозрювано ОСОБА_6 процесуальних обов`язків, визначених ч. 5 ст. 194 цього Кодексу, оскільки вважає, що встановлені в ході судового розгляду обставини у своїй сукупності свідчать про те, що такий вид запобіжного заходу буде достатнім для виконання завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України.

Доведеність винуватості підозрюваного у вчиненні інкримінованого злочину слідчим суддею під час розгляду зазначеного клопотання не вирішувалося, оскільки це є предметом встановлення в ході досудового розслідування і судового провадження кримінального провадження по суті обвинувачення.

Керуючись статтями 132, 176-179, 183, 193, 194, 196, 309, 395, 532, 534 КПК України, слідчий суддя, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання слідчого у кримінальному провадженні №0001154 від 30.04.2025 за ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 190 КК України - слідчого Оболонського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваної ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши останній цілодобово залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , в межах строку досудового розслідування кримінального провадження №0001154 від 30.04.2025, а саме до 03.07.2025, за виключенням необхідності отримання будь-якого виду медичної допомоги, передбаченої Законом України від 19.11.1992 №2801-XII «Основи законодавства України про охорону здоров`я» (екстреної, первинної, спеціалізованої, паліативної), а також за виключенням періоду часу прямування та перебування в укритті на період оголошення повітряної тривоги у місті Києві, зобов`язавши ОСОБА_16 прибувати за кожною вимогою слідчих СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві, у провадженні яких перебуває дане кримінальне провадження, до процесуальних керівників, які здійснюють процесуальне керівництво, а також до слідчого судді, суду.

Покласти на підозрювану ОСОБА_16 процесуальні обов`язки, визначені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

1) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

2) утримуватись від спілкування з іншими підозрюваними (у разі наявності), потерпілими та свідками у даному кримінальному провадженні в усіх випадках, крім спільної участі у слідчих та процесуальних діях;

3) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Ухвалу про тримання підозрюваної ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під домашнім арештом передати для виконання до Шевченківського УП ГУНП у м. Києві.

Шевченківському УП ГУНП у м. Києві негайно поставити на облік ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Роз`яснити підозрюваній ОСОБА_17 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваної особи мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань.

У разі невиконання підозрюваною ОСОБА_18 покладених на неї обов`язків до неї може бути застосовано більш жорсткий запобіжний захід і накладено грошове стягнення.

ОСОБА_16 негайно доставити до місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 і звільнити з-під варти.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її проголошення, може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1