ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1674/25 Справа № 205/8634/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2025 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання засудженого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2025 року у задоволенні подання начальника ДУ Державна виправна колонія № 89 ОСОБА_8 про умовно- дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 відмовлено.

Мотивуючи ухвалене рішення, суд посилався на те, що ОСОБА_7 був неодноразово засуджений до покарання у виді позбавлення волі та до нього неодноразово застосовувалось звільнення від відбування покарання з випробуванням і умовно-дострокове звільнення, що свідчить про стійку тенденцію засудженого на систематичне вчинення злочинів та небажання ставати на шлях перевиховання та виправлення, а також про неефективність застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання. Бездоганної поведінки засудженого протягом усього строку відбування покарання судом встановлено не було, а ті обставини, що він характеризується позитивно суд розцінив як такі, що зводяться до виконання останнім своїх прямих обов`язків. З урахуванням наведених обставин, суд дійшов висновку, що матеріали особової справи не відображають процес виправлення засудженого протягом всього періоду відбування ним покарання та не свідчать про те, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком суду.

В апеляційній скарзі засуджений просить переглянути судове рішення та звільнити його від відбування покарання умовно-достроково.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги ОСОБА_7 посилається на те, що за час відбування покарання своєю поведінкою довів, що став на шлях виправлення. Засуджений звертає увагу на те, що має чотири заохочення та був офіційно працевлаштований на підприємстві по виробництву корпусних меблів.

Заслухавши суддю-доповідача, засудженого, який апеляційну скаргу підтримав, прокурора, який проти задоволення апеляційної скарги засудженого заперечував та просив ухвалу суду залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 щодо безпідставної відмови у застосуванні до нього умовно-достроково звільнення від відбування покарання, суд вважає їх такими, що не заслуговують на увагу виходячи з наступних підстав.

Згідно ст.ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироку суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В силу ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Отже, зі змісту наведених положень закону вбачається, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково від відбування покарання є не формальний сплив певного строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення особи засудженого та умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

Колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції при розгляді подання відносно ОСОБА_7 повно, всебічно і об`єктивно дослідив необхідні матеріали провадження та дійшов обґрунтованих висновків, що засуджений не довів своє виправлення, тому не може бути звільнений від відбування покарання умовно-достроково.

Так, ОСОБА_7 відбуває покарання у виді 4 років 2 місяців позбавлення волі, призначене йому вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області, за ч. 2 ст. 186 КК України від 01 квітня 2021 року.

Як вбачається з матеріалів провадження, засуджений ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі знаходиться з 05 лютого 2021 року. Під час утримання в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» порушень режиму відбування покарання не допускав, дисциплінарних стягнень не мав, заохочення до нього не застосовувалися.

З 25 серпня 2021 року відбував покарання у Державній установі «Синельниківська виправна колонія (№94)», порушень режиму відбування покарання не допускав, дисциплінарних стягнень не мав, заохочення до нього також не застосовувалися.

З 29 листопада 2021 року ОСОБА_7 відбуває покарання у Державній установі «Дніпровська виправна колонія (№89)». Характеризується позитивно, працевлаштований на виробництві установи, має 1 одне стягнення, яке погашене за спливом часу, та 4 заохочення. Окрім цього, ОСОБА_7 на заходи виховного характеру намагається реагувати своєчасно, серед засуджених не конфліктний, підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, адекватно реагує на критику на свою адресу. У відношенні до представників адміністрації намагається проявляти тактовність та дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин, спальне місце та приліжкову тумбочку намагається утримувати у чистоті і порядку, завжди має охайний зовнішній вигляд. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться сумлінно, не допускає порушень вимог пожежної безпеки та безпеки праці. Відповідно до ст. 110-113 КВК України підтримує зв`язки з рідними шляхом листування та побачень, отримує передачі. Відповідно до ст. 123 КВК України бере участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу за темою: «Правова просвіта». Заняття за даною програмою відвідує не завжди. Відповідно до ст. 127 КВК України участь у роботі самодіяльних організацій бере, соціально корисну активність не проявляє. За характером: спокійний, товариський, наполегливий.

Надаючи оцінку наведеним обставинам, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для застосування ст. 81 КК України.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції з достатньою повнотою дослідив особу засудженого та дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для його умовно-дострокового звільнення.

Матеріалами провадження об`єктивно підтверджується, що позитивна характеристика ОСОБА_7 зводиться до виконання ним своїх обов`язків, як засудженого. При цьому, ті обставини, що засуджений працевлаштований та має 4 заохочення, хоча і вказують на позитивні зміни у свідомості останнього, проте не свідчать про його виправлення.

Колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності притягується не вперше, судимий 8 разів та раніше неодноразово звільнявся від відбування покарання з випробуванням, а також й умовно-достроково, проте знову вчиняв умисні злочини, що свідчить про відверте небажання ставати на шлях виправлення.

Таким чином, на переконання колегії суддів, докази того, що поведінка ОСОБА_7 зазнала суттєвих змін, матеріали справи не містять, як і доказів доведення його виправлення ставленням до праці.

Беручи до уваги встановлені судом обставини, водночас, вивчивши відомості про особу засудженого, та з огляду на суспільну небезпеку вчиненого ним злочину, його поведінку протягом строку відбування покарання, та наголошуючи, що умовно-дострокове звільнення застосовується у кожному конкретному випадку індивідуально з урахуванням усіх відомостей провадження у сукупності, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що для досягнення цілей покарання, умовно-дострокове звільнення на цьому етапі відбування покарання засудженим, є недоцільним.

Доводи засудженого про те, що суд не надав належної оцінки його особі не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються вказаними вище обставинами.

Враховуючи наведене, суд вважає, що апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою й належним чином вмотивованою та підстав, передбачених кримінальним процесуальним законом, для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2025 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4