Провадження № 1-кс/127/7045/25
У Х В А Л А

Іменем України

30 травня 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницького області в складі:

слідчого судді: ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в залі суду клопотання старшого слідчого в ОВС відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 про накладення арешту на майно,-

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий в ОВС відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП у Вінницькій області старший лейтенант поліції ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням, погодженим з прокурором ОСОБА_4 , про арешт майна.

Клопотання мотивоване тим, що відділом розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП у Вінницькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000756, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.10.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 368 КК України, в ході здійснення якого, з метою забезпечення конфіскації як виду покарання, виникла необхідність в накладенні арешту на майно власником якого являється ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Слідчий ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, однак попередньо суду надано матеріали кримінального провадження та копії документів на обґрунтування клопотання.

Відповідно до частини другої статті 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

З огляду на наведене, з метою забезпечення арешту майна, підозрюваний не повідомлявся про розгляд даного клопотання.

Відповідно до частини четвертої статті 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Враховуючи те, що учасники процесуальної дії в судове засідання не з`явились, слідчий суддя вважає за можливе розглянути дане клопотання без застосування технічних засобів фіксування.

Дослідивши вказане клопотання та додані до нього матеріали слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з абзацом 2 частини першої статті 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. (ч. 2 ст. 170 КПК)

Відповідно до частини другої статті 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

З матеріалів справи вбачається, що відділом розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП у Вінницькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000756, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.10.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 368 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено що лікар-хірург відділення екстреної (невідкладної) медичної допомоги Комунального некомерційного підприємства «Чернівецька районна лікарня» ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , будучи службовою особою у розумінні примітки 1 до ст. 364 та примітки 2 до ст. 368 Кримінального кодексу України, а також Закону України «Про державну службу», діючи умисно, з корисливих мотивів і метою особистого збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, за попередньою змовою з лікарем-терапевтом КНП «Жмеринська центральна районна лікарня» ОСОБА_6 (членом експертної команди оцінювання повсякденного функціонування особи) та лікарем-невропатологом Жмеринської міжрайонної медико-соціальної експертної комісії ОСОБА_7 , неодноразово отримував неправомірну вигоду за вплив на вирішення питання щодо встановлення групи інвалідності окремим громадянам.

Зокрема, 18.02.2025 ОСОБА_5 , діючи за попередньою змовою із ОСОБА_7 , у ході особистої зустрічі з громадянкою ОСОБА_8 надав інструкції щодо збору документів з метою подальшого звернення до ОСОБА_7 для «вирішення» питання встановлення групи інвалідності. Цього ж дня ОСОБА_7 висловив ОСОБА_8 протиправну пропозицію щодо надання неправомірної вигоди у сумі 30 000 грн за сприяння в отриманні ІІ групи інвалідності. 26.02.2025 ОСОБА_7 одержав від останньої 450 євро та 500 гривень, після чого передав ОСОБА_6 частину зазначених коштів 15 000 гривень за позитивне вирішення питання.

05.03.2025 ОСОБА_5 аналогічним чином надав консультації громадянці ОСОБА_9 , яка в подальшому надала ОСОБА_7 неправомірну вигоду у розмірі 12 000 гривень. Цього ж дня кошти були передані ОСОБА_6 , яка, своєю чергою, віддала ОСОБА_7 3 000 грн як його частку.

У березні 2025 року аналогічна схема була реалізована щодо громадянина ОСОБА_10 . Після первинної консультації ОСОБА_5 останній звернувся до правоохоронних органів та був залучений до негласних слідчих (розшукових) дій. 22.04.2025 під контролем правоохоронців ОСОБА_10 передав ОСОБА_5 1 000 грн за фіктивне перебування на стаціонарному лікуванні. 26.05.2025 ОСОБА_5 , після проходження комісії ОСОБА_10 та встановлення йому ІІ групи інвалідності, отримав від останнього 1 000 доларів США та 7 000 гривень неправомірної вигоди. Надалі ці кошти були розподілені між співучасниками: ОСОБА_5 залишив собі 100 доларів США та 7 000 грн, 900 доларів США передав ОСОБА_7 , з яких останній залишив собі 200 доларів США, а решту передав ОСОБА_6

26.05.2025 у період з 12:35 до 15:13 год. ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 були затримані працівниками правоохоронних органів у порядку ст. 208 КПК України. Під час затримання було вилучено предмет неправомірної вигоди.

На підставі зібраних доказів 27.05.2025 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368 КК України тобто у одержанні службовою особою неправомірної вигоди, а також проханні надати таку вигоду для себе чи третьої особи за вчинення в інтересах того, хто надає таку вигоду, дій із використанням службового становища, вчинених повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Проаналізувавши зміст доданих до клопотання документів слідує висновок, що на час розгляду даного клопотання підозра щодо вчинення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, обґрунтована.

Обгрунтовуючи клопотання слідчим зазначається про те, що метою накладення арешту на майно підозрюваного є конфіскація майна, як виду покарання.

Відповідно до частини п`ятої статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Так, санкцією ч. 3 ст. 368 КК України, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №428857303 від 28.05.2025 слідує, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є власником квартири, реєстраційний номер НОМЕР_2 , загальною площею 107,12 кв. м, з яких житлова площа становить 52,24 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до частини п`ятої статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Таким чином, з метою унеможливлення подальшого відчуження майна на час досудового розслідування та забезпечення його схоронності, врахувавши те, що вищевказане майно належить особі, щодо якої судом може бути призначено покарання у виді конфіскації майна, а відтак з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання, клопотання слідчого про арешт майна підлягає задоволенню частково.

В той же час, відповідно до пунктів 5, 6 частини другої статті 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає: заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно.

Таким чином, враховуючи правову підставу для арешту майна, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наявність об`єктивної необхідності та виправданість такого втручання у права і свободи особи, слідчий суддя вважає, що арешт на майно, а саме на квартиру, реєстраційний номер 31941323, загальною площею 107,12 кв. м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , яка перебуває у власності підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП: НОМЕР_1 ), необхідно накласти шляхом заборони розпорядження вказаним майном, однак без позбавлення власників та користувачів права користування зазначеним нерухомим та рухомим майном.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 131, 132, 167, 170, 172, 173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого задовольнити.

Накласти арешт на майно, що перебуває у власності підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП: НОМЕР_1 ), а саме на квартиру, реєстраційний номер 31941323, загальною площею 107,12 кв. м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом заборони розпорядження вказаним майном, однак без позбавлення власників та користувачів права користування зазначеним нерухомим майном.

Виконання та контроль за виконанням ухвали суду покласти на старшого слідчий в ОВС відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 .

Зобов`язати старшого слідчий в ОВС відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 повідомити заінтересованих осіб про накладання арешту на вищевказане майно.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення, однак оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя: