Справа № 643/2777/22
Провадження № 1-кп/643/3/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.07.2025

24 липня 2025 року місто Харків

Салтівський районний суд міста Харкова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0002947, внесеного до ЄРДР від 17.09.2022 за обвинувальним актом відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з середньою спеціальною освітою, розлученого, офіційно не працевлаштованого, раніше судимого: 19.05.2014 Орджонікідзевським районним судом м. Харкова за ч.2 ст. 187, ст.71 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі, звільненого 06.11.2019 умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 2 місяці 16 днів; 18.10.2021 Орджонікідзевським районним судом м. Харкова за ч.1 ст. 309 КК України, до 2 років обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на 2 роки, ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 29.12.2022 скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлено для відбування призначеного покарання, ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 15.08.2024 звільненого від відбування покарання умовно-достроково на невідбутий строк 8 місяців 24 дні, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 309 КК України,

в с т а н о в и в:

В провадженні Салтівського районного суду міста Харкова перебуває вищевказане кримінальне провадження.

Прокурором 16.04.2025 заявлено клопотання про застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою.

Клопотання мотивовано тим, що ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 309 КК України у період іспитового строку, визначеного вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18.10.2021. На стадії досудового розслідування запобіжний захід не обирався. В судові засідання обвинувачений не з`являвся без поважних причин, у зв`язку з чим оголошувався у розшук. В ході розгляду справи встановлено, що ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 29.12.2022 ОСОБА_5 направлено на відбування призначеного покарання. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 15.08.2024 ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання умовно-достроково на невідбутий строк у 8 місяців 24 дні. Після звільнення з ДУ «Хролівський виправний центр (№140) ОСОБА_5 у судові засідання Салтівського районного суду (с.н. Московський) м. Харкова не з`являвся, маючи статус обвинуваченого, який зобов`язує за першим викликом прибувати до суду. На виконання ухвали суду від 19.12.2024 про встановлення місцезнаходження обвинуваченого ОСОБА_5 встановлено, що останній після звільнення вибув за адресою: АДРЕСА_1 , де не мешкає та переховується від суду. Така поведінка обвинуваченого свідчить про ухилення від суду, а також тягне за собою затягування процесу розгляду кримінального провадження. Зважаючи на поведінку обвинуваченого, є підстави для застосування до останнього запобіжного заходу, а саме тримання під вартою, оскільки існують ризики переховування від суду та вчинити інші кримінальні правопорушення, відповідно до ст.177 КПК України.

Ухвалами суду від 16.04.2025 ОСОБА_5 оголошено у розшук та надано дозвіл на його затримання з метою приводу до суду для участі в розгляді вказаного клопотання та клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

23.07.2025 до суду від начальника ХРУП №2 ГУНП в Харківській області надійшло повідомлення про те, що 23.07.2025 встановлено місцезнаходження обвинуваченого ОСОБА_5 та останнього затримано в порядку ст.191 КПК України.

24.07.2025 о 13:25 ОСОБА_5 доставлено до суду та ухвалою судді поновлено провадження по справі з призначенням судового засідання на 24.07.2025 о 13:30 для розгляду заявленого прокурором клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання.

Обвинувачений заперечував, посилаючись на необґрунтованість клопотання, оскільки від суду не приховувався. Після звільнення з колонії проживав за іншою адресою, про що суд не сповістив, так як вважав, що справу розглянули без нього. На теперішній час приховуватися не має наміру.

Захисник заперечував проти задоволення клопотання, вказуючи на те, що підзахисний не має наміру приховуватися від суду, має постійне місце проживання, а тому ризики не доведені, просить обрати більм м`який запобіжний захід.

Відповідно до правил ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Положеннями ст. 178 КПК України визначений перелік обставин, що враховуються при обранні запобіжного заходу, в тому числі, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим, стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, наявність утриманців, майновий стан тощо.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою може оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів (п.35 рішення ЄСПЛ №12369/86 від 26.06.1991 року «Летельє проти Франції»).

Положеннями статті 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдається до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 ЕСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, з постанов Верховного Суду від 20.06.2019 по справі №166/313/17, від 13.08.2020 по справі №674/1202/19, від 27.02.2019 по справі №0503/10653/2012 вбачається, що усвідомлення імовірності визнання вини особи за висунутим їй обвинуваченням та тиск тягаря можливого відбування покарання, є обставинами, що свідчать про наявність ризику переховування від суду та можуть бути підставами для тримання під вартою.

Так, ОСОБА_5 обвинувачується у скоєнні нетяжкого злочину, між тим із обвинувального акту вбачається, що вчинив таке кримінальне правопорушення в період іспитового строку, при цьому порушив правила перебування на випробуванні, у зв`язку з чим його направлено на відбування покарання у виді обмеження волі, а після умовно-дострокового звільнення, ОСОБА_6 за місцем реєстрації та місця фактичного проживання не прибув, в судові засідання на виклик суду неодноразово не з`явився, про зміну місця проживання суд не сповістив, заяв про поважні причини своєї неявки до суду не надійшло, у зв`язку з чим був оголошений у розшук.

Так обставини свідчать про ухилення обвинуваченого від виконання процесуальних обов`язків та від суду, відповідно. Систематична неявка обвинуваченого в судові засідання, призвела до затягування розгляду справи по суті.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. Наведені обставини є істотними та такими, що виправдовують тримання обвинуваченого під вартою, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини повинно забезпечити високі стандарти охорони загально суспільних прав та інтересів, з дотриманням справедливого балансу між цими стандартами і правами та інтересами обвинуваченого.

Відтак, суд вважає доведеним спроможність обвинуваченого і в подальшому переховуватися від суду, оскільки неявка останнього після звільнення в судові засідання при обізнаності про перебування відносно нього кримінального провадження в Салтівському районному суді міста Харкова, дає підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_5 може ухилитися від виконання процесуальних обов`язків, з огляду на тяжкість та реальність майбутнього покарання.

Суд критично ставиться до доводів обвинуваченого та сторони захисту, що ОСОБА_5 не переховувався, а перебував за іншим місцем проживання тощо, оскільки судом встановлено вищезазначені обставини, які ніяким чином не спростовано.

Суд також погоджується з доводами сторони обвинувачення, що перебуваючи на волі, ОСОБА_5 за такою своєю процесуальною поведінкою, може вчинити інші кримінальні правопорушення.

Таким чином, аналізуючи вищевикладене, практику Європейського суду з прав людини, у суду відсутні підстави для зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 на більш м`яку.

Отже, з урахуванням обставин справи, з метою об`єктивного встановлення істини по справі, забезпечення виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, для запобігання ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, запобігання спробам переховуватися від суду, перешкоджати виконанню судового рішення, вчинити інше правопорушення, оцінюючи в сукупності всі обставини і у відповідності до вимог ч.1 ст. 178 КПК України, а також те, що судовий розгляд не початий, суду не надано будь-яких відомостей щодо постійного заробітку, стану здоров`я, сімейного стану, тощо, а тому суд переконаний у необхідності задоволення клопотання прокурора та вважає за необхідне застосувати до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком не більше двох місяців.

Аналізуючи вищевикладене, при таких встановлених обставинах, у суду відсутні підстави для обрання запобіжного заходу стосовно ОСОБА_5 на більш м`яку, ніж у вигляді тримання під вартою.

Згідно з вимогами ч.2 ст.197 КПК України строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту або з моменту затримання.

Відповідно до вимог ст.182 КПК України, з урахуванням викладених обставин кримінального правопорушення, майнового стану обвинуваченого, наявності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, суд вважає, за можливе застосувати до обвинуваченого заставу у розмірі, визначеному п.1 ч.5 ст.182 КПК України, яка здатна забезпечити виконання обвинуваченим у вчиненні не тяжкого злочину, покладених на нього обов`язків, передбачених КПК України, та призначає заставу в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто в сумі 60560 грн. (3028 х 20 = 60560грн).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 196, 369-372, 376, 392 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора задовольнити.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» терміном на 60 діб з моменту взяття під варту на підставі цієї ухвали.

Строк дії запобіжного заходу рахувати з 14:15 години 23.07.2025.

Строк дії ухвали до 14:15 години 21.09.2025.

Зобов`язати орган досудового розслідування негайно повідомити про тримання ОСОБА_5 під вартою його близьких родичів, членів сім`ї або інших осіб за вибором підозрюваного у порядку, передбаченому ст.ст.111, 112 КПК України.

Визначити суму застави у розмірі 20 (двадцять) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто у сумі 60560грн. (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) гривень, які необхідно внести до спливу терміну тримання під вартою на депозитний рахунок №UA0006674, банк отримувача ДКСУ м. Київ, код отримувача (ЄДРПОУ) 26281249, код банку отримувача 820172, отримувач коштів Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Харківській області, призначення платежу: застава у справі №643/2777/22, провадження 1-кп/643/3/25).

При внесенні визначеної суми застави ОСОБА_8 з-під варти - звільнити.

У разі внесення застави, покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:

1) прибувати до суду за першою вимогою;

2) не відлучатися з м. Харкова без дозволу суду;

3) повідомляти компетентний суд про зміну свого місця проживання та роботи;

4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 , що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави суд вирішує питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч.7 ст. 194 КПК України.

Застава, не звернена у дохід держави, повертається обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Суддя ОСОБА_1