Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
Справа № 695/3218/25
номер провадження 1-кс/695/969/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2025 рокум. Золотоноша

Слідчий суддя Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

слідчого - ОСОБА_4 ,

захисника - адвоката - ОСОБА_5 ,

підозрюваного - ОСОБА_6 ,

розглянувши клопотання старшого слідчого СВ Золотоніського РВП ГУНП у Черкаській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Золотоніської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Козятин Вінницької обл., громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше судимого 06.11.2024 вироком Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк два роки, на підставі ст. ст. 75, 76 КК України від відбуття покарання звільнений з випробувальним терміном один рік;

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,

в с т а н о в и в :

слідчий СВ Золотоніського районного відділу поліції ГУНП в Черкаській області ОСОБА_4 звернулася до суду з клопотанням, погодженим прокурором Золотоніської окружної прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні № 0000755 від 10.07.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 .

Клопотання обґрунтовано тим, що ОСОБА_6 , будучи раніше судимим згідно вироку Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 06.11.2024 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, судимість за яке не знята та не погашена, на шлях виправлення не став та вчинив новий умисний злочин у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

ОСОБА_6 , 19.08.2025 року о 11. 10 год. перебуваючи на території КНП «Золотоніська районна багатопрофільна лікарня» Золотоніської міської ради, що розташована по вул. Лікарняна 2 в м. Золотоноша Черкаської області, незаконно, всупереч встановленому законом порядку обігу наркотичних засобів - Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та Постанови Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 р. № 770 «Про затвердження Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, умисно, з метою особистого збагачення, з корисливих мотивів збув, продавши 2 таблетки наркотичного засобу, які згідно з висновком експерта № СЕ-19/124-25/12316-НЗПРАП від 19.08.2025, містить в своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено метадон, загальна маса наркотичного засобу метадону в таблетках становить 0,043 грама за грошові кошти в сумі 200 грн., особі із зміненими анкетними даними ОСОБА_7 , який надав добровільну згоду на залучення його до проведення оперативної закупки.

19 серпня 2025 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушень, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Вина підозрюваного ОСОБА_6 обґрунтовується та підтверджується наступними матеріалами досудового розслідування (доказами): протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину ОСОБА_6 від 19.08.2025; протоколом про результати огляду, ідентифікації грошових коштів від 19.08.2025; протоколом про результати огляду особи залученої до проведення негласних слідчих дій та вручення грошових коштів від 19.08.2025; протоколом видачі предметів від 12.08.2025; протоколом обшуку домоволодіння по АДРЕСА_1 від 12.08.2025; протоколом допиту свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ОСОБА_9 від 19.08.2025; висновком експерта № СЕ-19/124-25/12316-НЗПРАП від 19.08.2025; повідомленням про підозрою ОСОБА_6 від 11.08.2025.

В ході досудового розслідування встановлено ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ризик можливого переховування від органу досудового розслідування; ризик незаконного впливу на свідків в даному кримінальному провадженні; ризик можливого вчинення іншого кримінального правопорушення; ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

З урахуванням доведеності обґрунтованої підозри та фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, його тяжкості та особистої ситуації підозрюваного, слідчий вважає, що для досягнення цілей, визначених статтею 177 КПК України, відносно підозрюваного має бути обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Прокурор та слідчий в судовому засіданні підтримали клопотання з підстав, викладених в клопотанні, просили його задовольнити, застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Підозрюваний ОСОБА_6 у судовому засіданні просив застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, оскільки він перебуває на лікуванні (терапії), хворіє на гепатит «С». Повідомив, що проживає разом з батьком.

Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував. Зазначив, що підозрюваний має постійне місце проживання. Просив обрати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Слідчий суддя, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання, вважає клопотання таким, що підлягає задоволенню з таких підстав.

10 січня 2025 року слідчим відділом Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0000755 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України.

19 серпня 2025 року о 11.20 год. ОСОБА_6 було затримано в порядку ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України.

19 серпня 2025 року постановою слідчого скоєне діяння перекваліфіковано з ч. 1 ст. 307 КК України КК України на ч. 2 ст. 307 КК України КК України.

19 серпня 2025 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушень, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Статтею 132 КПК України визначено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно зі ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставами застосування запобіжного заходу є обґрунтованість підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризику (ризиків), перелік яких встановлено пунктами 1-5 ч. 1 ст.177 КПК України.

Частиною 3 статті 176 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України визначено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Надаючи оцінку щодо доведеності стороною обвинувачення наявності обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК Українислід зазначити про наступне.

Слідчий суддя враховує, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві, тому, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України та позицій Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), викладених у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990, термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, також вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Броуган та інші проти Сполученого Королівства» від 29.11.1988, «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990).

Причетність підозрюваного ОСОБА_6 до вчинення інкримінованого йому правопорушення підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами.

З огляду на ті дані, які були надані стороною обвинувачення, слідчий суддя вважає, що наявні всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушень, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. Метою запобіжного заходу у виді тримання під вартою є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється особа.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років, виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що, перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

В судовому засіданні встановлено, що підозрюваний раніше судимий, офіційно непрацевлаштований, на теперішній час підозрюється у вчиненні тяжкого злочину.

Ризик можливого переховування від органу досудового розслідування обґрунтовується відсутністю стійких соціальних зв`язків за місцем проживання ОСОБА_6 , неодружений, офіційно не працює, неповнолітніх дітей на утриманні не має, раніше судимий. Суд враховує тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 , оскільки підозрюваний вчинив тяжкий злочин, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від шести до десяти років з конфіскацією майна.

Ризик незаконного впливу на свідків в даному кримінальному провадженні обґрунтовується тим, що підозрюваний ОСОБА_6 проживає в м. Золотоноша Черкаської області, де проживають свідки та очевидці кримінального правопорушення та будучи на волі матиме реальну можливість здійснювати незаконний вплив на свідків, які були залучені при проведенні слідчих дій за участю підозрюваного, шляхом вмовлять, погроз чи шантажу з метою зміни останніми раніше наданих показань на його користь чи відмови від надання показань з метою уникнення ним кримінальної відповідальності. Крім того, на даний час проводяться оперативно-розшукові заходи на встановлення всіх можливих свідків даного злочину, а тому підозрюваний ОСОБА_6 може впливати тим чи іншим способом на них, а також вжити заходів, щодо знищення не віднайдених речових доказів.

Ризик можливого вчинення іншого кримінального правопорушення обгрунтовується тим, що ОСОБА_6 офіційно не працює, а тому, перебуваючи на волі може продовжити вчиняти нові кримінальні правопорушення у цій сфері.

Враховуючи викладене, слідчий суддя вважає встановленими існування ризиків, передбачених частиною першою статті 177 КПК України.

Слідчий суддя, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства, вважає, що заявлений слідчим вид запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості інкримінованого діяння, позбавляє можливості перешкодити інтересам правосуддя, альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну поведінку підозрюваному.

Під час розгляду клопотання слідчим суддею вивчалась можливість застосування відносно ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищевказаних ризиків. Однак, враховуючи реальне існування встановлених ризиків, а також оцінюючи сукупність обставин, особу підозрюваного, застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим оскільки жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вищезазначеним ризикам, а тому доходить висновку, що до останнього необхідно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Надані стороною захисту медичні документи відносно підозрюваного, не свідчать про те, що ОСОБА_6 на даний час не потребує невідкладної медичної допомоги чи госпіталізації до закладів МОЗ.

Відповідно до ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно з ч.4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням окрім обставин кримінального правопорушення, ще й майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Гафа проти Мальти», було встановлено що гарантія, передбачена статтею 5 §3 Конвенції покликана забезпечити явку обвинуваченого у судовому засіданні. Тому розмір застави повинен бути встановлений з огляду на особу підозрюваного, належну йому власність, його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі. Оскільки питання, яке розглядається, є основним правом на свободу, гарантованим статтею 5, органи влади повинні докладати максимум зусиль як для встановлення належного розміру застави, так під час вирішення питання про необхідність продовження тримання під вартою. Крім того, розмір застави, має бути належним чином обґрунтовано у рішенні про визначення застави і повинна враховувати майновий стан обвинуваченого. Нездатність національних судів оцінити здатність заявника сплатити необхідну суму може викликати виявлення Судом порушення. Проте обвинувачений, якого судові органи готові звільнити під заставу, повинні вірно подати достатню інформацію, яку можливо перевірити, якщо це буде необхідно, щодо суми застави, яку необхідно встановити.

Позиція Європейського суду стосовно питання обрання національними судами запобіжного заходу у вигляді застави та призначення її розміру, цілковито прослідковується в рішенні Суду у справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28 вересня 2010 року. У цій справі, посилаючись на пункт 3 статті 5 Конвенції, заявник стверджував, що сума застави у його справі була необґрунтовано високою та не враховувала конкретні обставини й умови його особистого життя. Суд підтвердив, що відповідно до вказаної статті Конвенції внесення застави може вимагатися лише за наявності законних підстав для затримання особи, а також те, що уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність подальшого тримання обвинуваченого під вартою. Більше того, якщо навіть сума застави визначається виходячи із характеристики особи обвинуваченого та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа обвинувачується.

Також, щоб розмір застави можна було вважати таким, який здатен забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, слідчий суддя повинен, врахувавши положення ст. 177, 178 КПК України, та раціонально співставити його з доведеними у справі ризиками, даними про особу підозрюваного, тяжкістю вчиненого злочину. При цьому судді слід мати на увазі, що, виходячи з практики ЄСПЛ, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Відповідно до вимог статті 182 КПК України, з урахуванням викладених обставин кримінального правопорушення, тяжкості покарання, враховуючи наявні ризики, передбачені частиною першою статті 177 КПК України, слідчий суддя вважає за можливе визначити заставу в межах, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, а саме: сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 121 120 грн, розмір якої є достатньою мірою для того, щоб гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 182, 183, 193, 194, 205, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в:

клопотання задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 17.10.2025 з утриманням в ДЕРЖАВНІЙ УСТАНОВІ «ЧЕРКАСЬКИЙ СЛІДЧИЙ ІЗОЛЯТОР».

Визначити ОСОБА_6 заставу в розмірі сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 121 120 (сто двадцять одна тисяча сто двадцять) грн., після внесення якої ОСОБА_6 підлягає звільненню з-під варти в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 202 КПК України.

У разі внесення підозрюваним ОСОБА_6 застави, покласти на нього наступні обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду за першою вимогою; не відлучатися із м. Золотоноша Черкаської області, в якому він фактично проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

Визначити термін дії обов`язків, покладених судом у разі внесення застави, з моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави - два місяці.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом п`яти діб.

Повний текст ухвали буде оголошено 25.08.2025 о 08.00 год.

Суддя ОСОБА_1