Житомирський апеляційний суд
Справа №285/1101/16-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/634/25
Категорія ч.2 ст.121 КК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2025 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції в м.Житомирі матеріали кримінального провадження №285/1101/16-к за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , діючих в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 08.04.2025 року відносно

ОСОБА_9

ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,

в с т а н о в и в:

зазначеним вироком ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Обрано ОСОБА_9 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 06.06.2025 включно, або до моменту набрання вироком законної сили, в межах зазначеного строку, взято його під варту в залі суду.

Початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_9 обчислено з 08.04.2025.

Відповідно до ч.7 ст.72 КК України, зараховано обвинуваченому ОСОБА_9 в строк відбування покарання строк перебування під цілодобовим домашнім арештом з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту на один день позбавлення волі з 22.01.2016 по 21.03.2016.

Стягнуто з ОСОБА_9 в дохід держави судові витрати за проведення експертизи в сумі 703 грн 68 коп.

Провадження за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_9 про відшкодування моральної шкоди в розмірі 77 411, 83 грн закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Питання про речові докази вирішено у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, 13 січня 2016 року, близько 22.30 год ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 (Ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду від 12.07.2023, відповідно до якої ОСОБА_12 та ОСОБА_11 звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності - далі ОСОБА_13 ) будучи в стані алкогольного сп`яніння, йшли по вул.Жука в с.Гірки Новоград-Волинського району в напрямку с.Ярунь Новоград-Волинського району. ОСОБА_11 та ОСОБА_12 з хуліганських спонукань, з метою зняти ворота, підійшли до домоволодіння ОСОБА_14 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 та намагались зняти одну їх частину з навіс, але в цей час на подвір`я вийшов ОСОБА_14 ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 побігли по проїжджій частині вулиці Жука від воріт останнього в напрямку с.Ярунь Новоград-Волинського району. Після цього ОСОБА_14 , тримаючи в руці штахету для самозахисту, дійшов до будинку АДРЕСА_2 , де зупинився на проїжджій частині біля ОСОБА_9 . Далі між ОСОБА_9 та ОСОБА_14 виникла незначна суперечка з приводу зняття воріт останнього, та ОСОБА_14 наніс ОСОБА_9 один удар штахетом по лівому плечу. Після цього ОСОБА_9 , виражаючи явну неповагу до існуючих правил поведінки, моральності та добропристойності, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, наніс один удар ногою в область грудної клітини ОСОБА_14 . Після чого, ОСОБА_9 впав на сніг. В цей час ОСОБА_12 , виражаючи явну неповагу до існуючих правил поведінки, моральності та добропристойності, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю вирвав штахету з рук ОСОБА_14 та наніс нею два удари по лівому плечу ззовні в область вище ліктя. Після цього ОСОБА_15 виражаючи явну неповагу до існуючих правил поведінки, моральності та добропристойності, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, обома руками штовхнув ОСОБА_14 в область плечей, від чого останній впав на землю на правий лікоть. Далі, продовжуючи спільні хуліганські дії, а також з метою заподіяння тілесних ушкоджень, ОСОБА_11 наніс два удари ногою ззаду в область попереку та сідниць ОСОБА_14 , ОСОБА_9 наніс кулаком правої руки два удари по голові та чотири удари ногою в область тулуба та живота ОСОБА_14 спереду, ОСОБА_12 наніс один удар ногою в область ніг ОСОБА_14 ззаду.

Внаслідок неправомірних дій ОСОБА_9 ОСОБА_14 згідно висновку експерта №12 від 13 березня 2016 року заподіяно тілесні ушкодження у вигляді синців на боковій поверхні грудної клітини справа на рівні 9-12-го ребер з переходом на бокову поверхню живота справа, на боковій поверхні грудної клітини зліва на рівні 8-12-го ребер з переходом на бокову поверхню живота зліва, крововилив в зовнішні відділи лівого купола діафрагми, надриви нижньої долі правої легені по задньо-зовнішній поверхні у нижній частині із крововиливами по краях надривів в тканину легені, надрив верхньої долі лівої легені по зовнішній поверхні у нижній частині із крововиливом по краях надрива в тканину легені, переломи справа 7. 8 ребер по лінії між передньою пахвовою та середньою ключичною лініями. 8 ребра по середній пахвовій лінії. 9-11 ребер по біляхребтовій лінії, 9 ребра по задній пахвовій лінії з розривом пристінкової плеври. 10- 12 ребер по лопатковій лінії з розривами пристінкової плеври. 9 ребра по середній пахвовій лінії. 10. 11 ребер по задній пахвовій лінії, переломи зліва 7-11 ребер по задній пахвовій лінії з розривами пристінкової плеври на рівні 7-9, 11 ребер, 10 ребра по лінії між лопатковою та задньою пахвовою лініями з розривом пристінкової плеври. 9 ребра по середній пахвовій лінії. 11 ребра по біляхребтовій лінії. 12 ребра по лінії між біляхребтовою та лопатковою лініями, крововиливи в м`які тканини навколо місць переломів ребер, які входять в комплекс закритої тупої травми грудної клітини, живота справа та зліва, супроводжувались правобічним гемотораксом, лівобічним гемопневматораксом, двобічною підшкірною емфіземою, травматичним шоком тяжкого ступеня, двобічною після травматичною гнійно-фіброзною пневмонією, міжутним міокардитом, після геморагічною анемією та ускладнились розвитком гострої легенево-серцевої недостатності травматичного походження, мають прямий причинний зв`язок з настанням смерті ОСОБА_14 та належать до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння; а також тілесні ушкодження у вигляді садна в тім`яній ділянці зліва із крововиливом в м`які тканини в проекції садна, які причинного зв`язку із настанням смерті ОСОБА_14 не мають, належать до легких тілесних ушкоджень.

В поданій апеляційний скарзі захисник ОСОБА_7 ставить питання про скасування вироку суду щодо ОСОБА_9 та направлення справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. Свої доводи мотивує тим, що в матеріалах провадження відсутні роз`яснення органу досудового розслідування прав підозрюваного брати участь у проведенні судово-медичної експертизи, що призвело до того, що в судовому засіданні при оголошенні висновків експертів виникли питання, що потребували додаткових роз`яснень. У зв`язку із чим стороною захисту було заявлено клопотання про призначення комісійної судово-медичної експертизи, яка не була виконана через відсутність медичної картки потерпілого ОСОБА_14 та вказана медична картка не досліджувалась судом. Вважає, що висновки експерта №12 та №814 є односторонніми та у відповідності до вимог п.3 ч.2 ст.87 КПК України є недопустимими доказами. Крім того, звертає увагу що суд за своєю ініціативою звільнив ОСОБА_9 за ч.2 ст.296 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 08.04.2025 року відносно ОСОБА_9 скасувати та закрити кримінальне провадження на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України. В обґрунтування своїх вимог посилається на істотну розбіжність між показаннями свідка ОСОБА_16 , які він надав в суді, з тими, які він надавав під час проведення слідчого експерименту, а також суперечність між показаннями свідка ОСОБА_12 , які він давав під час слідчого експерименту та показами свідка ОСОБА_16 в суді. Вказує, що надані висновки експерта не узгоджуються із використаними експертом вихідними даними, які містились в протоколах слідчих експериментів, експертом не враховано показання свідка ОСОБА_16 та показання решти свідків, потерпілих, надані ними безпосередньо в судовому засіданні. Вважає, що висновок експерта №812 містить очевидні суперечності, неповноту і не підтверджує, що саме ОСОБА_9 наніс тілесні ушкодження, що призвели до смерті потерпілого. Звертає увагу на порушення права на справедливий суд і можливість надання доказів на користь захисту не з вини останніх у зв`язку із тим, що проведена судово-медична експертиза залишила без відповіді ряд поставлених питань та не проведенням призначеної ухвалою суду за клопотанням сторони захисту комісійної судово-медичної експертизи через недбалість медичних працівників та втрату амбулаторної картки потерпілого. Наголошує, що відомості медичної картки стаціонарного хворого №440, які покладені в основу висновку судово-медичної експертизи №12, не відкриті стороні захисту в порядку ст.290 КПК та на вимогу суду її не тільки не надано, а й втрачено, що позбавило сторону захисту можливості перевірити повноту і достовірність висновку експерта, а тому він є недопустимим доказом.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які просили задовольнити подані апеляційні скарги, заперечення прокурора щодо задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційні скарги захисників обвинуваченого задоволенню не підлягають з таких підстав.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року: «Кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Згідно зі статтею 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 цього Кодексу, з наведенням належних та достатніх мотивів і підстав його ухвалення.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються доказами, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом у відповідності до вимог ст.94 КПК України на предмет належності, допустимості, достовірності та не викликають у суду сумнівів у їх правдивості.

В ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_9 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав частково, заперечив що смерть настала від його дій. В суді першої інстанції надав показання аналогічні показанням ОСОБА_17 та ОСОБА_15 , доповнивши, що ОСОБА_17 наніс два удари штахетою. Коли хлопці знімали ворота, вийшов потерпілий та вони почали втікати. Потерпілий його наздогнав і вдарив штахетою, він його хотів ударити ногою в живіт, але потерпілий схватив його за ногу і потягнув, він підсковзнувся та впав. Коли потерпілий лежав на землі він наніс два три удари ногою в область грудей.

Проте, не зважаючи на таку позицію обвинуваченого, суд першої інстанції, безпосередньо дослідивши докази, дійшов правильного висновку про те, що заперечення обвинуваченого щодо спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_14 , що призвели до його смерті є такими, що суперечать іншим зібраним у справі доказам та на думку колегії суддів, є способом захисту й обумовлені намаганням уникнути відповідальності та покарання за фактично вчинений ним злочин.

Так, критично оцінивши та відкинувши версію сторони захисту, суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу свого висновку про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, показання ОСОБА_12 (допитаного як обвинуваченого та щодо якого в подальшому кримінальне провадження закрите у зв`язку у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності) згідно яких, під час події 13.01.2016 почув крик ОСОБА_18 і він разом з ОСОБА_15 підійшли до них та побачили, що дядько стоїть із штахетою, а ОСОБА_18 піднявся із землі, він вихватив штахету та наніс удар по лівому плечі дядька, після чого ОСОБА_19 його відтягнув. ОСОБА_18 вдарив ногою в живіт потерпілого. Потерпілий схватився за ногу і ОСОБА_18 упав. Від поштовху двома руками ОСОБА_15 потерпілий упав. ОСОБА_18 стояв біля голови і наносив удари по тулубу, в грудну клітку (2-3 удари). ОСОБА_15 наніс 1-2 удари в район попереку чи сідниць, він підбіг і наніс удар по нозі вище коліна. Хтось крикнув стоп і всі перестали бити та пішли.

ОСОБА_11 (допитаний як обвинувачений та щодо якого в подальшому кримінальне провадження закрите у зв`язку у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності) в судовому засіданні надав показання аналогічні показанням ОСОБА_12 та доповнив, що підбіг не разом з останнім, а трохи пізніше.

Потерпілий ОСОБА_10 повідомив, що покійний був його рідним братом. 14.01.2016 йому подзвонила співмешканка брата та повідомила, що останній сильно побитий і його повезли в лікарню. Його дружина пішла в реанімацію, де брату надавали медичну допомогу. Від дільничного дізнався, хто побив брата. Також додав, що матері обвинувачених відшкодували матеріальну шкоду.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_20 , надала показання аналогічні показанням ОСОБА_10 , при цьому додала, що коли зайшла у палату, де був брат чоловіка, він був без свідомості, грудна клітина була розбита. Вона побачила численні синці по всьому тілу. Коли він прийшов до свідомості то розповів, що його било п`ятеро хлопців, а саме брати ОСОБА_18 , ОСОБА_17 , ОСОБА_15 і ще одна невідома особа. Після чого розповів, що близько 23 години почувши шум на подвір?ї, вийшов у двір та побачив вищезазначених осіб, які почали його дражнити. Після чого він узяв штахету та пішов до них. Коли вийшов із двору ОСОБА_18 повернувся та вдарив його в грудну клітину. Від завданого удару він упав, після чого ОСОБА_18 , ОСОБА_17 та ОСОБА_15 почали його бити. Він просив їх припинити вчиняти відносно нього протиправні дії та завдавати йому тілесних ушкоджень, однак вони на його прохання не реагували. Також розповів, що обвинувачені припинили наносити йому тілесні ушкодження після увімкнення світла.

Свідок ОСОБА_21 надала показання, згідно яких близько 24 год вона повертаючись до дому побачила, що біля хвіртки стоптано. Зайшовши до будинку побачила чоловіка, який лежав та попросив води. Вона побачила, що він не може встати. Після чого вона увімкнула світло та побачила, що у нього на руці і подушці кров. Чоловік повідомив, що малолітні діти намагалися зняти ворота, але він їм завадив, після чого вони почали його бити. Врахувавши наявні обставини, вона викликала швидку допомогу.

Із показань свідка ОСОБА_16 , слідує, що ОСОБА_17 з ОСОБА_15 підійшли до воріт ОСОБА_22 щоб зняти їх. Коли вони підійшли до воріт, то загорілось світло і вийшов власник, вони почали тікати. Потерпілий підійшов до них тримаючи штахету в руках. Потерпілий побачив ОСОБА_18 і почав сваритися на нього та махав штахетом. Він, ОСОБА_17 та ОСОБА_15 підійшли до них. ОСОБА_18 хотів стукнути ногою, але спіткнувся і впав. Кришталь вирвав штахету і вдарив потерпілого по плечу. ОСОБА_15 пихнув потерпілого в плечі і останній упав. Далі ОСОБА_17 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 почали ногами бити потерпілого. Він у ОСОБА_17 вирвав штахету та викинув її. ОСОБА_18 стояв біля голови. ОСОБА_23 біля ніг та ногами наносили удари.

Окрім вказаних доказів суд у вироку послався і на інші письмові докази кримінального провадження, які узгоджуються між собою та доповнюють одне одного.

Зокрема, відповідно до протоколу прийняття заяви про злочин від 14.01.2016 року ОСОБА_24 повідомив, що 13.01.2016 року близько 22:30 невідомі особи, перебуваючи на проїжджій частині неподалік домоволодіння ОСОБА_14 в АДРЕСА_2 нанесли останньому тілесні ушкодження (а.п.33 т.1).

Протоколом огляду місця події від 14.01.2016 року по АДРЕСА_2 , в ході якого зафіксовано та вилучено слідову інформацію (а.п.35-38 т.1).

Висновком експерта №25 встановлено, що тілесні ушкодження у ОСОБА_9 у вигляді синця на задній поверхні лівого ліктьового суглоба з переходом на верхню частину лівого передпліччя, саден на фоні синця на рівні ліктьового суглоба /велика кількість/ утворились від дії тупого (их) предмета (ів) за механізмом удару/стискання, тертя/, давністю можливо 14.01.2016, належать до легких тілесних ушкоджень. Вищеописані тілесні ушкодження у ОСОБА_9 могли утворитися від однієї травмуючої дії (а.п.46 т.1)

Протоколом огляду місця події від 14.01.2016 року, в ході якого вилучено одяг та взуття, в якому перебував ОСОБА_9 на момент події (а.п.49-51 т.1).

Висновком експерта №120, відповідно до якого кров трупа ОСОБА_14 відноситься до групи О з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В за ізосерологічною системою АВО. У вирізках з наволочки виявлена кров людини. В результаті серологічного дослідження виявлено антиген Н. Походження даного антигену можливе за рахунок крові будь-якої особи організму якої властивий антиген Н, такою людиною може бути і ОСОБА_14 в межах системи АВО (а.п.79-81 т.1).

Протоколом огляду місця події від 18.01.2016 року, в ході проведення якого в приміщенні моргу проведено огляд трупа ОСОБА_14 , зафіксовано наявні тілесні ушкодження (а.п.82-86 т.1).

Висновком експерта №12, яким встановлено, що смерть ОСОБА_14 настала від закритої тупої травми грудної клітини, живота справа та зліва із синцями на боковій поверхні грудної клітини справа на рівні 9-12 ребер із переходом на бокову поверхню живота справа, на боковій поверхні грудної клітини зліва на рівні 8-12 ребер з переходом на бокову поверхню живота зліва, крововиливом в лівий купол діафрагми, переломами справа та зліва 7-12 ребер по кількох лініях з розривами пристінкової плеври та крововиливами в м`які тканини навколо місць переломів ребер, надривами нижньої долі правої легені, надривом верхньої долі лівої легені, яка супроводжувалася правобічним гемотораксом (скопичення крові в плевральній порожнині) (більше 600 мл), лівобічний гемо пневмотораксом (скопичення крові та повітря в плевральній порожнині) (крові більше 300 мл), двобічною підшкірною емфіземою (скопичення пухирців повітря в м`яких тканинах), травматичним шоком тяжкого ступеня, двобічною після травматичною гнійно-фібринозною пневмонією, міжутним міокардитом, післягеморагічною анемією та ускладнилася розвитком гострої легенево-серцевої недостатності травматичного походження, що підтверджується характерною клінічною картиною, самим характером тілесних ушкоджень та такими патоморфологічними ознаками: м`які тканини на бокових поверхнях грудної клітини справа та зліва у середньо-нижніх відділах дещо паралоноподібні, при обмацуванні виявляється крепітація пухирців повітря в м`яких тканинах, в лівій та правій плевральних порожнинах міститься близько 50 мл кров`янистого вмісту з кожного боку, під ендокардом лівого шлуночка серця є смугоподібні, дещо розпливчаті, темно-червоні крововиливи, на поверхні серця є поодинокі червоні крапкові крововиливи, в порожнинах серця і великих судин рідка темна кров у помірній кількості, на поверхні легень є крапкові червоні крововиливи, тканина на розрізах неоднорідна, тканина навколо надривів та на всьому протязі нижньої долі правої легені червоно-бура, безповітряна, також подібних характеристик тканина в задніх відділах верхньої та середньої долі правої легені, нижня доля лівої легені ущільнена на всьому протязі, верхня доля лівої легені ущільнена у задньо-зовнішніх відділах, тканина тут червоно-бура, безповітряна, гістологічно: крововиливи в легенях з ознаками організації, застійна гнійно-фібринозна посттравматична пневмонія, ознаки гострої серцевої недостатності, міжутній міокардит, крововиливи в діафрагмі та м`яких тканинах по манкіровці з ознаками організації (а.п.89-97 т.1).

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 18.01.2016 року з фототаблицями до нього, підозрюваний ОСОБА_9 на місцевості відобразив яким чином спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_14 (а.п.104-114).

Протоколом слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_12 від 18.01.2016 року з фототаблицями до нього, в ході якого підозрюваний на місцевості відобразив яким чином спричинено тілесні ушкодження ОСОБА_14 ним, ОСОБА_9 та ОСОБА_11 (а.п.115-124 т.1).

Протоколом слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_16 від 18.01.2016 року з фототаблицями до нього, під час проведення якого останній на місцевості відобразив яким чином спричинено тілесні ушкодження ОСОБА_14 ОСОБА_12 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 (а.п.125-130 т.1)

Протоколом слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_11 від 18.01.2016 року з фототаблицями до нього, в ході якого підозрюваний на місцевості відобразив яким чином спричинено тілесні ушкодження ОСОБА_14 ним, ОСОБА_9 та ОСОБА_12 (а.п.131-135 т.1).

Висновком судово-психіатричного експерта №52-2016, відповідно до якого ОСОБА_9 в минулому будь-якими психічними захворюваннями не страждав та не страждає ними в даний час. При даному освідоцтві яких-небудь ознак психічних захворювань не виявлено: емоційні реакції адекватні, вольова регуляція поведінки збережена, пам`ять та інтелект збережені, судження послідовні, рівень загальної обізнаності задовільний. Порушень у сфері сприйняття не виявляє, розуміє суть звинувачення, логічно будує свій захист. ОСОБА_9 в момент вчинення кримінального правопорушення в стані фізіологічного афекту не знаходився. Вчинки, які йому інкримінують були колективними, послідовними, цілеспрямованими, пролонгованими у часі, з чіткою орієнтацією в просторі та ситуації, при цьому зв`язок з оточенням не втрачав, добре їх пам`ятає, відтворює згідно своєї версії. ОСОБА_9 міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними в період часу, до якого відносяться інкриміновані йому протиправні вчинки, може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на даний час. По своєму психічному стану не потребує в застосуванні щодо нього примусових заходів медичного характеру (а.п.146-148 т.1)

Висновком експерта №814 встановлено, що не виключена можливість утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_14 , а саме від дій ОСОБА_9 могли утворитись такі тілесні ушкодження у ОСОБА_14 : синець на боковій поверхні грудної клітини справа на рівні 9-12 ребер з переходом на бокову поверхню живота справа, надриви нижньої долі правої легені по задньо-зовнішній поверхні у нижній частині (5) із крововиливами по краях надривів в тканину легені, переломи справа 7,8 ребер по лінії між передньою пахвовою та середньою ключичною лініями, 8 ребра по середній пахвовій лінії, 9-11 ребер по біляхребтовій лінії, 9 ребра по задній пахвовій лінії з розривом пристінкової плеври, 10-12 ребер по лопатковій лінії з розривами пристінкової плеври, 9 ребра по середній пахвовій лінії, 10,11 ребер по задній пахвовій лінії, крововиливи в м`які тканини навколо місць переломів ребер, вони входять в комплекс закритої тупої травми грудної клітини, живота справа та зліва, мають прямий причинний зв`язок з настанням смерті ОСОБА_14 та ознаки тяжких тілесних ушкоджень при житті за ознакою небезпеки для життя. Синець на задній поверхні правого передпліччя у верхній частині на межі з ліктьовим суглобом, садно в тім`яній ділянці зліва із крововиливом в м`які тканини в проекції садна, вони причинного зв`язку з настанням смерті ОСОБА_14 не мають, мають ознаки легких тілесних ушкоджень при житті (а.п.119-128 т.3).

Відтак, колегія суддів вважає безпідставними апеляційні доводи сторони захисту обвинуваченого про те, що у справі відсутні об`єктивні докази вини ОСОБА_9 у завданні тілесних ушкоджень ОСОБА_14 , внаслідок яких настала смерть останнього.

Апеляційний суд вважає, що викладені у вироку та дослідженні в ході судового розгляду в суді першої інстанції вищезазначені докази є належними, допустимими та достовірними, а з огляду на їх системну оцінку і достатніми для обґрунтованого висновку про наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_9 , складу злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та доведеності його вини у вчиненні даного злочину.

При цьому, колегія суддів не вбачає істотної розбіжності між показаннями свідка ОСОБА_16 , даними безпосередньо в суді першої інстанції із даними протоколу слідчого експерименту, проведеного за його участі. Зокрема, свідок як під час слідчого експерименту, так і в суді послідовно вказував на однакове розташування осіб відносно потерпілого: ОСОБА_18 перебував біля голови, а ОСОБА_17 і ОСОБА_15 біля ніг. Це свідчить про сталість у сприйнятті ключових обставин події. Крім того, колегія суддів звертає увагу, що показання свідка ОСОБА_16 необхідно розглядати у комплексі з показаннями інших очевидців, які підтвердили, що ОСОБА_18 наносив удари саме по тулубу потерпілого. Так, ОСОБА_12 надав показання, що ОСОБА_18 стояв біля голови і наносив удари по тулубу, в грудну клітку (2-3 удари). Бойко наніс 1-2 удари в район попереку чи сідниць, він підбіг і наніс удар по нозі вище коліна. Аналогічні показання надав ОСОБА_11 та підтримав сам обвинувачений ОСОБА_9 .

Узгодженість таких свідчень свідчить про їхню достовірність та усуває будь-які сумніви щодо встановлених судом першої інстанції обставин.

В противагу апеляційним твердженням захисника ОСОБА_8 , локалізація виявлених тілесних ушкоджень у ОСОБА_14 узгоджується із даними протоколів слідчих експериментів, проведених за участю ОСОБА_16 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 .

Також не заслуговують на увагу твердження захисників обвинуваченого, що висновки судово-медичних експертиз не підтверджують нанесення тілесних ушкоджень саме обвинуваченим ОСОБА_9 , містять суперечності та неповноту через ненадання відповідей на ряд питань та не проведенням комісійної судово-медичної експертизи.

Перевіряючи правильність оцінки висновку судово-медичної експертизи №12 та висновку судово-медичної експертизи №814 з точки зору допустимості, колегія суддів виходить з наступного: висновок експерта є самостійним джерелом доказів (частина 2 статті 84 КПК), залучення експерта для проведення експертизи відбувалося на підставі постанови слідчого та ухвали суду з наданням експерту матеріалів провадження, медичної документації; експерт є належним суб`єктом для проведення цього виду експертних досліджень і відповідає вимогам, що висуваються частинами 1, 2 статті 69 КПК та Законом України "Про судову експертизу"; експерт не здійснював за власною ініціативою збирання матеріалів для проведення експертизи.

На переконання колегії суддів, висновки експерта №12 від 13.03.2016 року та №814 від 05.11.2019 року, які було враховано судом першої інстанції, є належно мотивованими, науково обґрунтованими, складені кваліфікованим експертом ОСОБА_25 , що має достатній фах, досвід і стаж експертної роботи, є повними та вичерпними, не містять подвійного тлумачення і суперечностей, тобто відповідають вимогам статей 101, 102 КПК України.

Так, у висновку експерта №12 чітко зазначено, що смерть ОСОБА_14 настала від закритої тупої травми грудної клітини та живота справа і зліва, яка супроводжувалась низкою тяжких ускладнень: правобічним гемотораксом, лівобічним гемопневмотораксом, двобічною підшкірною емфіземою, травматичним шоком тяжкого ступеня, а також післятравматичною гнійно-фібринозною пневмонією, міокардитом, анемією та гострою легенево-серцевою недостатністю. При цьому експерт прямо вказав на травматичне походження гнійно-фіброзної пневмонії та легенево-серцевої недостатності, що остаточно визначає її як наслідок отриманої травми, а не як самостійне захворювання.

Висновком експерта №814 додатково підтверджено, що з урахуванням характеру та локалізації тілесних ушкоджень, виявлених при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_14 , а також дій обвинувачених, описаних ними та свідком ОСОБА_16 при проведенні слідчих експериментів за їх участю та відображених у показах у судовому засіданні, не виключена можливість утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_14 саме від дій ОСОБА_9 , які входять до комплексу закритої тупої травми грудної клітини та живота і які мають прямий причинний зв`язок із настанням смерті потерпілого та ознаки тяжких тілесних ушкоджень при житті за ознакою небезпеки для життя.

Згідно із записами у медичній карті стаціонарного хворого №440 реанімаційного відділення Новоград-Волинського ТМО на ім?я ОСОБА_14 ознаки двобічної післятравматичної пневмонії у нього були виявлені 14.01.2016 року при рентгенологічному обстеженні органів грудної клітини, що не суперечить судово-медичним даним та даним медичної літератури у питанні розвитку післятравматичних пневмоній. Поняття "гостра легенево-серцева недостатність травматичного походження" відображає стан легенево-серцевої системи ОСОБА_14 на момент його смерті, як останне ускладнення закритої тупої травми грудної клітини після попередніх її ускладнень.

Таким чином, обидва висновки експертів містять чітку і недвозначну відповідь: смерть ОСОБА_14 настала саме від закритої тупої травми тіла.

Безпідставними також є доводи захисника ОСОБА_8 про те, що експерт ОСОБА_25 під час проведення судово-медичної експертизи №814 не врахував показання обвинуваченого ОСОБА_9 , допитаних як обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_16 , надані у суді першої інстанції, оскільки вони не відповідають змісту даного висновку судово-медичної експертизи. У ньому відображено аналіз як показань, наданих безпосередньо під час судового розгляду, так і відомостей, отриманих у ході слідчих експериментів. Висновки щодо характеру та локалізації тілесних ушкоджень, заподіяних ОСОБА_26 , зроблені експертом саме на підставі всебічної оцінки зазначених джерел у поєднанні з об`єктивними даними медичного дослідження.

Також не заслуговують на увагу доводи захисників про недостовірність висновків судово-медичних експертиз у зв`язку з втратою медичної картки стаціонарного хворого №440.

Колегія суддів зауважує, що втрата медичної картки після проведення оскаржуваних експерти не спростовує достовірність висновків експерта, які залишаються належними та допустимими доказами у справі. Експерт у своїй роботі використовував комплекс джерел інформації, серед яких результати внутрішнього та зовнішнього дослідження трупа, слідчі експерименти та показання учасників провадження. Втрата в подальшому медичної картки №440 жодним чином не нівелює проведених досліджень та не ставить під сумнів зроблені на їх основі висновки. Більше того, експерт був офіційно попереджений про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку, про що свідчить його підпис в експертних дослідженнях, що додатково гарантує його об`єктивність та добросовісність.

Крім того, якщо стороною обвинувачення використано висновок експерта на підтвердження винуватості особи, саме цей висновок з детальним аналізом медичної документації має бути відкритий стороні захисту при виконанні вимог ст.290 КПК України. Водночас захист не позбавлений процесуальної можливості за необхідності клопотати про надання доступу до матеріалів, які досліджував експерт. За відсутності такого клопотання, з урахуванням ст. 22 вказаного Кодексу слід розуміти, що сторона захисту, самостійно обстоюючи свою правову позицію, не вважала за доцільне скористатися на згаданій стадії провадження правом на відкриття їй також і медичної документації.

Таким чином, у наведеній ситуації, зважаючи на статті 22, 290, 412 КПК України у їх взаємозв`язку, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону було би невідкриття слідчими органами стороні захисту саме висновку експерта, що могло потягнути за собою визнання його недопустимим доказом на підставі ст. 87 зазначеного Кодексу. Разом із цим, безспірно встановлена свідома добровільна мовчазна відмова сторони захисту від реалізації права заявляти клопотання про надання на стадії виконання ст.290 КПК України доступу до документів, які досліджував експерт, автоматично не ставить під сумнів допустимість висновку цього експерта.

Вказана позиція щодо застосування норм права викладена в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 27 січня 2020 року у справі № 754/14281/17 (провадження № 51-218 кмо 19)

Як установлено в цій справі, при ознайомленні в порядку ст. 290 КПК України з матеріалами досудового розслідування, в тому числі з даними проведеної експертизи №12, сторона захисту не порушувала питання про надання їй доступу до медичної документації, за результатами дослідження якої експертом було сформовано висновки. Сторона захисту не порушувала питання ознайомлення з медичною карткою і під час судового розгляду, аж до моменту встановлення факту її втрати.

З огляду на викладене аргументи захисників в апеляційних скаргах про недопустимість як доказу висновку №12 від 13.03.2016 року, на якому ґрунтується експертне дослідження та №814 від 05.11.2019 року через не відкриття на стадії виконання ст.290 КПК України стороні захисту медичної картки стаціонарного хворого, є неприйнятними.

Тим самим апеляційний суд переконаний у відсутності потреби в задоволенні клопотання захисника про призначення повторної та комісійної судово-медичної експертиз.

Як убачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції встановив факт втрати медичної картки, у зв`язку з чим ухвала Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 21.08.2020 року про призначення по даному кримінальному провадженню комісійної судово-медичної експертизи виконана не була.

Колегія суддів зауважує, що втрата зазначеного документа об`єктивно виключає можливість проведення комісійної судово-медичної експертизи. Стороною захисту під час апеляційного розгляду не наведено доказів, які б спростовували встановлену обставину або свідчили про відновлення можливості її проведення.

На переконання колегії суддів, вирішення питань, поставлених захисником у клопотанні про призначення комісійної судово-медичної експертизи не може спростувати висновків суду щодо наявності причинного зв`язку між діями обвинуваченого та тяжкими тілесними ушкодженнями, що спричинили смерть потерпілого.

Зі змісту апеляційних скарг слідує, що сторона захисту фактично не погоджується із зазначеними висновками експертиз, а тому їх твердження про порушення права на захист у зв`язку із не проведенням комплексної судово-медичної експертизи є неприйнятними.

Крім того, питання, які захисник пропонував поставити на вирішення експертів для проведення повторної судово-медичної експертизи, з`ясовувалися під час проведення попередніх судово-медичних експертиз, висновки яких містяться в матеріалах кримінального провадження.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що клопотання сторони захисту про призначення повторної та комісійної судово-медичної експертиз не підлягає задоволенню, а доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Також не ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону твердження захисника ОСОБА_7 про необхідність безпосередньої участі підозрюваного під час проведення судово-медичної експертизи потерпілого, яку захисник помилкового ототожнює із проведенням слідчої дії.

Відповідно до положень ст. 242 КПК України судово-медична експертиза призначається якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання. Проведення такої експертизи відбувається експертом чи експертною установою незалежно від присутності учасників процесу, оскільки її предметом є дослідження тіла потерпілого та об`єктивних медичних показників, що не залежать від участі чи позиції підозрюваного.

Слід звернути увагу, що ст.42 КПК України передбачає перелік прав підозрюваного та обвинуваченого, серед яких відсутнє право бути присутнім при проведенні судово-медичної експертизи трупа. При цьому КПК України не містить жодних імперативних норм, які б передбачали обов`язкову присутність підозрюваного під час проведення судово-медичної експертизи трупа потерпілого. Разом з тим, закон надає стороні захисту інші процесуальні гарантії реалізації свого права на захист: можливість ознайомлюватися з ухвалою про призначення експертизи, заявляти клопотання про постановку додаткових запитань експерту, вимагати проведення додаткової чи повторної експертизи (ст. 244, 332 КПК України).

Таким чином, забезпечується баланс процесуальних прав сторін і водночас зберігається об`єктивність та наукова самостійність експертного дослідження. Відсутність підозрюваного під час проведення судово-медичної експертизи трупа потерпілого не є порушенням його права на захист і не впливає на допустимість висновків експертизи як доказу у кримінальному провадженні.

Підсумовуючи вищевикладене, варто зазначити, що висновок експерта не має виняткового значення як джерело доказу і підлягає оцінюванню як інші джерела доказів у кримінальному провадженні (ст. 94, ч. 10 ст. 101 КПК України). Скоєння цього злочину саме ОСОБА_9 суд першої інстанції встановив не лише на підставі оспорюваних висновків судово-медичних експертиз, а й на підставі сукупності інших вищенаведених належних і допустимих доказів, в тому числі вищенаведених показань ОСОБА_16 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та самого обвинуваченого, які з урахуванням обставин цього кримінального провадження та висунутої на свій захист версії сторони захисту щодо обставин смерті потерпілого, що не узгоджується із вказаними доказами, дозволили суду першої інстанції встановити винуватість ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 с.121 КК України відповідно до стандарту доказування «поза розумним сумнівом».

Що стосується клопотання захисника про виклик експерта слід зазначити, що норми ч.3 ст.404 КПК України зобов`язують суд апеляційної інстанції провести повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, лише коли суд першої інстанції дослідив ці обставини неповно або з порушеннями. Повнота дослідження судом апеляційної інстанції доказів щодо певного факту має бути забезпечена у випадках, коли під час апеляційного розгляду даний факт встановлюється в інший спосіб, ніж це було здійснено в суді першої інстанції. За результатами перегляду вироку колегія суддів погоджується з оцінкою доказів, даною судом першої інстанції, зокрема оцінкою відомостей, зафіксованих у висновках судово-медичних експертиз, що були досліджені судом першої інстанції. Ці висновки були досліджені судом першої інстанції, у них не виявлено будь-яких суперечностей, що могло б потребувати додаткового роз`яснення експертом.

Варто також зазначити, що клопотання про допит експерта в суді першої інстанції не заявлялося, експерт не допитувався, проте це не вплинуло на достовірність та повноту висновків експертиз, оскільки самі експертизи містять достатньо інформації для оцінки зроблених висновків, будь-яких сумнівів у правильності висновків експертів, очевидних протиріч, невідповідностей та розбіжностей між вказаними висновками судово-медичних експертиз та дослідженими в ході судового розгляду іншими доказами, порушень процесуальних норм при призначенні даної експертизи та її проведенні, колегією суддів не встановлено.

Колегія суддів підкреслює, що виклик експерта для роз`яснення його висновків є необов`язковим у разі, якщо висновки не містять суперечностей і не потребують додаткового тлумачення, що відповідає положенням статті 86, 87 Кримінального процесуального кодексу України.

Підстав стверджувати про необхідність допиту експерта на стадії апеляційного розгляду немає.

Отже, не проведення допиту експерта та не проведення комісійної судово-медичної експертизи, жодним чином не вплинуло на встановлення істини у даному провадженні, не спростовує доведеність пред`явленого обвинувачення та не впливає на незаперечність та переконливість доказів у даному кримінальному провадженні, сукупність яких є достатньою для доведення винуватості ОСОБА_9 ,

Тому оспорювання захисником встановлених за результатами судового розгляду фактичних обставин кримінального провадження, а також незгода з даною судом оцінкою доказів винуватості ОСОБА_9 з посиланням на власну оцінку, є непереконливими.

Колегія суддів зауважує, що незгода обвинуваченого та його захисника з оцінкою судом першої інстанції доказів у кримінальному провадженні не може бути достатньою та обґрунтованою підставою для визнання їх недопустимими, а є лише способом захисту і намаганням спростувати ці докази, які об`єктивно вказують на вчинення ОСОБА_9 злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, з метою уникнення останнім відповідальності за скоєне.

Переконливих доводів, які б ставили під сумнів законність та вмотивованість наведених висновків апеляційного суду, як і конкретних обґрунтованих аргументів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та свідчили про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального чи процесуального права за встановлених фактичних обставин у даній справі, подані апеляційні скарги сторони захисту не містять.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у провадженні, які були б підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи вищенаведене, на переконання колегії суддів апеляційного суду, оскаржуваний вирок є законним та обґрунтованим, відтак апеляційні вимоги захисників обвинуваченого не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , діючих в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , - залишити без задоволення, а вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 08.04.2025 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії рішення.

Судді :