Справа № 125/460/25
Провадження №11-кп/801/802/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

із секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника

у режимі відеоконференції ОСОБА_7 ,

обвинуваченого

у режимі відеоконференції ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000002 від 03.01.2025 за апеляційною скаргою прокурора Барського відділу Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Барського районного суду Вінницької області від 08.05.2025, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сулимівка Яготинського району Київської області, з професійно-технічною освітою, українця, громадянина України, одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

?17.04.2003 Кельменецьким районним судом Чернівецкої області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік;

?21.05.2004 Кельменецьким районним судом Чернівецкої області за ч. 2 ст. 185 КК України, на підставі ст. 71 КК України до 3 років 8 місяців позбавлення волі;

?06.11.2007 Сокирянським районним судом Чернівецької області за ч. 3 ст. 185, ст. 304 КК України, на підставі ст. 70, 71 КК України до 5 років 5 місяців позбавлення волі;

?21.02.2013 Кельменецьким районним судом Чернівецкої області за ст. 395 КК України до 4 місяців арешту;

?20.01.2017 Вінницьким міським судом Вінницької області за ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 357 КК України, на підставі ст. 70 КК України до 8 років позбавлення волі;

?06.03.2025 Вінницьким міським судом Вінницької області за ч. 2 ст. 307 КК України до 6 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією належного йому на праві власності майна,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів з урахуванням вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 06.03.2025, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно визначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк сім років з конфіскацією належного йому на праві власності майна.

ВСТАНОВИВ:

Судом визнано доведеним, що 02.01.2025 близько 14:00 ОСОБА_8 , реалізуючи умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи мету таємного заволодіння чужим майном, та, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до задніх дверей магазину «Мистецтво м`яса», що за адресою: площа Пам`яті, 21, м. Бар, Вінницька область, де за допомогою ключа, який він непомітно взяв вдома з сумки своєї дружини ОСОБА_10 , відкрив двері та проник всередину магазину. З магазину таємно, умисно, з корисливих мотивів викрав грошові кошти у сумі 35600 гривень, купюрами по 1000, 500, 200 та 100 гривень, які знаходилися на верхній полиці шафи, зліва від дверей, через які ОСОБА_11 проник до магазину. Після вчиненого ОСОБА_8 залишив місце вчинення злочину, викраденим розпорядився на власний розсуд. Таким чином, ОСОБА_8 заподіяв ОСОБА_12 , який є власником магазину, матеріальну шкоду на вказану суму.

Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 "Про введення воєнного стану в Україні" та Указу Президента України № 740/2024 від 28.10.2024 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", станом на час вчинення крадіжки в Україні діяв воєнний стан.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_8 були вірно кваліфіковані судом за ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням у інше приміщення, вчинена в умовах воєнного стану.

В апеляційній скарзі прокурор просить суд вирок Барського районного суду Вінницької області від 08.05.2025 стосовно ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 185 КК України скасувати у частині призначеного покарання, через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк шість років.

Враховуючи наявність обвинувального вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 06.03.2025 за ч. 2 ст. 307 КК України, остаточно призначити покарання за сукупністю вироків відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України у виді позбавлення волі на строк сім років з конфіскацією належного йому на праві власності майна.

Зарахувати ОСОБА_8 у строк відбування покарання частину покарання за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 06.03.2025. Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення з 03.02.2025 по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Таким чином, на думку прокурора, вирок Барського районного суду Вінницької області від 08.05.2025 в частині призначеного покарання підлягає скасуванню, як такий, що ухвалений з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Заслухавши суддю-доповідача, виступ прокурора ОСОБА_6 на підтримку апеляційної скарги, захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які не заперечували щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, оскільки строк відбування покарання залишається той самий, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги.

Обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 розглядався судом в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

Тобто при призначенні покарання суд повинен належним чином врахувати не тільки дані про особу обвинуваченого, сукупність пом`якшуючих/обтяжуючих покарання обставин, тощо, а й особливості вчинення конкретного злочину, обставини та спосіб його вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали.

Так, під час апеляційного розгляду встановлено, що на момент постановлення вироку Барським районним судом Вінницької області від 08.05.2025 ОСОБА_8 вже був засуджений вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 06.03.2025 за ч. 2 ст. 307 КК України до 6 (шести) років 6 (шести) місяців позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому на праві власності майна, та йому зараховано строк попереднього ув`язнення з 27.04.2024 по 10.05.2024.

В роз`ясненнях п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» від 29.06.1990 зазначено, що при винесенні вироку мотивувальні частини вироку мають бути викладено чітко і ясно, щоб при його виконанні не виникло сумнівів щодо виду і строку покарання, призначеного судом, та змісту інших рішень, викладених у цій частині вироку.

Згідно ч. 1 ст. 70 КК України при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку у справі буде встановлено, що особа вчинила до постановлення вироку ще один або декілька злочинів, у цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Така норма є імперативною і має обов`язковий характер. Відсутність будь-якої оцінки цього питання з боку суду свідчить про порушення принципу законності та передбачуваності кримінального покарання.

Як вбачається з оскаржуваного вироку від 08.05.2025, ОСОБА_8 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк сім років з конфіскацією належного йому на праві власності майна та згідно з ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано строк попереднього ув`язнення у період з 27.04.2024 по 10.05.2024 та з 03.02.2025 по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Проте, суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання не взяв до уваги, що ОСОБА_8 при винесенні вироку Вінницьким міським судом Вінницької області 06.03.2025 за ч. 2 ст. 307 КК України при призначенні покарання у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією належного йому на праві власності майна вже зараховано строк попереднього ув`язнення з 27.04.2024 по 10.05.2024 по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, що є фактично відбуттям частиною покарання за один день позбавлення волі ще перед винесенням вироку судом Вінницької області 06.03.2025.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, зараховується у строк відбування покарання, обвинуваченого та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

У даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з 03.02.2025.

Фактично, Барським районним судом Вінницької області, при ухваленні вироку щодо ОСОБА_8 не застосувано закон України про кримінальну відповідальність, який підлядав застосуванню, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України є підставою для скасування вироку суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Відповідно до п. 1, 2, 3, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання та звільнення від його відбування» № 7 від 24.10.2003 при призначенні покарання судам слід враховувати обставини вчинення злочину, ступінь тяжкості злочину, особу винного, обставини справи, тяжкість призначеного покарання, необхідність додаткового впливу на особу, яка вчинила злочин, мету покарання, особисті дані особи, а також вжиті нею дії після вчинення злочину. Висновки з усіх питань, які зв`язані із призначенням покарання необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Зазначене також суперечить загальним засадам призначення покарання, визначеним у ст. 65 КК України, відповідно до яких суд зобов`язаний призначити покарання, яке є справедливим, обґрунтованим, пропорційним тяжкості вчиненого злочину, особі винного, обставинам справи, а також враховує поведінку обвинуваченого до, під час та після вчинення кримінального правопорушення.

Обвинувачений ОСОБА_8 є неодноразово судимим, у тому числі неодноразово за корисливі злочини, у нього наявний стійкий рецидив, і попри відбуття покарання він продовжив злочинну діяльність.

З огляду на викладене, суд першої інстанції не забезпечив дотримання принципу індивідуалізації покарання, не оцінив дані про особу обвинуваченого, не врахував наявність сукупності вироків, а призначене ним покарання не можна визнати таким, що відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та обставинам справи.

Вказані порушення також є несумісними з вимогами, що випливають із практики Європейського суду з прав людини, який неодноразово наголошував на тому, що покарання має бути не лише законним, а й обґрунтованим, справедливим та пропорційним.

Так, у справі «Насалевич проти України» (заява № 4807/06, рішення від 15.11.2018 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що оцінка тяжкості злочину та поведінки підсудного має здійснюватися з урахуванням конкретного контексту справи, а неврахування попередніх вироків при призначенні покарання суперечить принципу передбачуваності та справедливості.

У справі «Майорова проти України» (заява № 55897/07, рішення від 13.03.2014 року) Європейський суд з прав людини підкреслив, що призначення явно м`якого або надмірного покарання без належного аналізу обставин справи та наявного рецидиву розглядається як свавільне втручання в систему правосуддя.

Крім того, у справі «Кудла проти Польщі» (заява № 30210/96, рішення від 26.10.2000 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що судові рішення мають бути не лише формально законними, але й обґрунтованими, логічними та достатньо мотивованими. Ігнорування законом установленої процедури призначення остаточного покарання, такої як застосування ст. 70 КК України, порушує ці стандарти.

Також у справі «Гуцуляк проти України» (заява № 1516/02, рішення від 13.01.2011 року) Європейський суд з прав людини звернув увагу, що продовження злочинної діяльності рецидивістом, особливо під час особливого правового режиму (зокрема, воєнного стану), повинно бути предметом належного аналізу з боку національних судів при призначенні покарання, інакше рішення втрачає ознаки обґрунтованості та справедливості.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що вирок Барського районного суду Вінницької області від 08.05.2025 в частині призначення покарання підлягає скасуванню як постановлений з неправильним застосуванням кримінального закону.

Колегія суддів вважає за необхідне постановити новий вирок, у якому правильно застосувати положення ч. 4 ст. 70 КК України, призначити ОСОБА_8 покарання за сукупністю вироків з частковим приєднанням невідбутого покарання за вироком Вінницького міського суду та встановити остаточне покарання у межах, що відповідають принципам справедливості, пропорційності та практиці ЄСПЛ.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 420 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу прокурора Барського відділу Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Барського районного суду Вінницької області від 08.05.2025, яким ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, скасувати в частині призначеного покарання скасувати.

Визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк шість років із конфіскацією усього належного йому майна.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань за цим вироком та вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 06.03.2025 (ч. 2 ст. 307 КК України), остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років із конфіскацією належного йому на праві власності майна.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_8 в строк відбуття покарання період попереднього ув`язнення з 03.02.2025 по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Поччаток строку відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з моменту набрання вироком законної сили.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4