Єдиний унікальний номер № 285/2966/24
Провадження № 1-кп/0285/373/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2025 року м. Звягель

Звягельський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючої судді……………….... ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання....... ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора……………………....... ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ............................. ОСОБА_4 ,

захисника........................................ ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду

кримінальне провадження, внесене 07.05.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000463,

по обвинуваченню: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця та зареєстрованого в АДРЕСА_1 ,

українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою,

раніше судимого за вчинення майнових злочинів,

за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 13.04.2024 близько 02 год, перебуваючи в будинку АДРЕСА_2 , достовірно знаючи, що по всій території України 24.02.2022 Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджений Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» введено воєнний стан, строк дії якого у встановленому законом порядку продовжено, вирішив умисно, повторно, таємно викрасти чуже майно, а саме належний ОСОБА_6 мобільний телефон, який випав з кишені останнього та знаходився на підлозі у коридорі вказаного будинку.

У зазначений день, час і місці, та за вказаних обставин ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел, переслідуючи корисливий мотив, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, бажаючи незаконно збагатитися за рахунок чужого майна, без розриву в часі, переконавшись у відсутності сторонніх осіб, які б могли перешкодити вчиненню злочину, шляхом вільного доступу, умисно таємно викрав вказаний мобільний телефон торговельної марки «Oskal» моделі «С80», з яким залишив місце вчинення кримінального правопорушення та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_6 майнового збитку у сумі 3109,30 грн.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у пред`явленому обвинуваченні визнав, підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті, та пояснив, що в день та час, вказані в обвинувальному акті, був в гостях у знайомого, де на підлозі побачив телефон, який і викрав. У скоєному кається.

Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не прибув, у заяві до суду просив розгляд справи проводити без його участі. Щодо міри покарання поклався на розсуд суду.

Вина обвинуваченого у скоєному підтверджується наступними дослідженими в судовому засіданні доказами.

Заявою ОСОБА_7 про надання дозволу працівникам поліції на проведення огляду місця події та протоколом огляду місця події з фототаблицею до нього від 06.05.2025, відповідно до якого огляд було проведено в денну пору року на території домоволодіння розташованого по АДРЕСА_2 . Під час огляду потерпілий ОСОБА_6 показав місце, де під час бійки в нього випав належний йому мобільний телефон.

Заявою ОСОБА_8 від 08.05.2024, відповідно до якої він добровільно видав мобільний телефон марки «Oskal» моделі «С80», який, з його слів, йому продав ОСОБА_9 .

Протокол огляду місця події з фототаблицею до нього від 08.05.2025, відповідно до якого огляд було проведено на відкритій ділянці місцевості, поблизу будинку №137 по вул Героїв Майдану в м Звягель. Під час огляду ОСОБА_8 добровільно видав мобільний телефон марки «Oskal» моделі «С80»,який було вилучено працівниками поліції.

Висновком експерта від 23.05.2024 №СЕ-19/106-24/7277-ТВ з ілюстративною таблицею, відповідно до якого ринкова вартість наданого на дослідження мобільного телефона марки «Oskal» моделі «С80» станом на 13.04.2024 становила 3109,30 грн.

Постановою про визнання та передачу на зберігання речових доказів від 08.05.2025, відповідно до якої мобільного телефона марки «Oskal» моделі «С80» визнано речовим доказом та передано на зберігання ОСОБА_6 .

Вказані докази є достатніми, логічними, послідовними і узгоджуються між собою.

Оцінюючи всі встановлені обставини в їх сукупності, суд вважає вину ОСОБА_4 у пред`явленому йому обвинуваченні доведеною поза розумним сумнівомі кваліфікує його дії, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, в умовах воєнного стану, за ч.4 ст.185 КК України.

Прокурор в судовому засіданні просив призначити обвинуваченому покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі та у відповідності до ч.4 ст.70 КК України остаточно призначити ОСОБА_4 покарання, шляхом часткового складання призначених покарань за даним вироком та за вироком Житомирського апеляційного суду від 28.05.2024, у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі.

Також обома сторонами в дебатах вказано обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а захисником звернуто увагу на усунення обвинуваченим заподіяної шкоди, що на його думку також є пом`якшувальною обставиною, однак суд не погоджується з ними з таких підстав.

Щире каяття це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину, або відшкодування завданих збитків чи усунення заподіяної шкоди. Каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, відверту негативну оцінку своєї злочинної поведінки, визнання тих обставин, які ставляться в провину, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання.

Поведінка ОСОБА_4 не свідчить про його щире каяття, оскільки впродовж усього часу розгляду справи, він не висловив будь-якого щиросердечного розкаяння та жалю з приводу своїх злочинних дій. На думку суду, його каяття є формальним, без відповідного ставлення до скоєного, без належної критичної оцінки своєї протиправної поведінки, без осуду та відсутності бажання залагодити провину або виправити зумовлену кримінальним правопорушенням ситуацію.

Так, добровільне відшкодування заподіяної шкоди або усунення її наслідків є обставиною, що пом`якшує покарання згідно зі ст.66 КК, якщо обвинувачений добровільно відшкодував збитки або усунув шкоду, заподіяну злочином, за власною ініціативою. Однак таких доказів матеріали справи не містять.

Також не вбачається в діях ОСОБА_4 і активного сприяння розкриттю злочину, під яким розуміються дії винної особи, спрямовані на надання органам досудового розслідування і суду допомоги у з`ясуванні дійсних обставин справи, які ще не були відомі цим органам. Саме лише підтвердження інформації, вже встановленої компетентними органами з інших джерел, не є активним сприянням у розкритті злочину. В матеріалах справи відсутні будь-які відомості про те, що обвинувачений надавав органам досудового розслідування і суду допомоги у з`ясуванні дійсних обставин справи, які ще не були відомі.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

При обранні виду і міри покарання ОСОБА_4 , суд враховує:

ступінь тяжкості вчиненого ним правопорушення, яке відносяться до категорії тяжкого, його характер;

дані про його особу, який був засуджений у травні 2024 року за вчинення майнового злочину; вину у скоєному визнав; на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває; за місцем проживання характеризується посередньо;

положення ст.ст.50, 65 КК України, згідно яким особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Також варта уваги позиція потерпілого, який щодо міри покарання обвинуваченому поклався на розсуд суду.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання передусім є виправним та превентивним засобом, в якій мають використовуватися не надмірні, а лише необхідні й зумовлені метою заходи. Виправлення як мета покарання це той наслідок, якого прагне досягнути держава передбаченими законом заходами примусу, це ті певні зміни в особистості винної особи, які утримують її в подальшому від вчинення нових злочинів. З моральної точки зору, виправлення обвинуваченого і є кінцевою метою покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.

Вироком Житомирського апеляційного суду від 28.05.2024 /а.с.103-105/, яким було скасовано вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області №285/2801/22 від 03.04.2023, в частині призначеного покарання, ОСОБА_4 засуджений до 5 років позбавлення волі за ч.4 ст.185 КК України за діяння, яке мало місце 06.06.2022.

Приписами ст.70 КК України визначені підстави, порядок та межі призначення покарання за сукупністю злочинів. Якщо злочин, за який засуджено особу в цьому кримінальному провадженні, було вчинено до постановлення попереднього вироку, то остаточне покарання призначається за правилами, передбаченими ч.4 ст.70 КК (за сукупністю злочинів).

Виходячи з приписів кримінального закону правила призначення покарання, передбачені ч.4 ст.70 КК, застосовуються в разі, якщо після постановлення вироку у справі буде встановлено, що особа винна ще й в іншому злочині, вчиненому нею до постановлення попереднього вироку. У такому випадку суд може при призначенні покарання за другим вироком як поглинути покарання за першим вироком, так і приєднати його повністю або частково, однак таким чином, щоб обраний захід примусу не перевищував максимального покарання, встановленого статтею (частиною статті), за якою особу засуджено, і водночас не був меншим строку покарання, визначеного за перший злочин. При цьому суд зобов`язаний в остаточне, призначене за сукупністю злочинів, покарання зарахувати покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст.72 КК.

Відтак, остаточне покарання обвинуваченому суд призначає у виді позбавлення волі з урахуванням вимог ч.4 ст.70 КК України, вважаючи його необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Резюмуючи викладене, суд погоджується із думкою прокурора та призначає обвинуваченому покарання за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на 5 років; на підставі ч.4 ст.70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання покарання, призначеного за попереднім вироком від 28.05.2024, ОСОБА_4 слід визначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців.

Саме таке покарання відповідатиме тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, сприятиме виправленню винного та попередженню вчинення ним нових злочинів, а також не буде становити «особистого надмірного тягаря для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства й вимогами захисту основоположних прав особи.

Підстав для обрання запобіжного заходу суд не вбачає.

Згідно ст.124 КПК судові витрати у кримінальному провадженні за проведення експертизи підлягають стягненню з обвинуваченого.

Цивільний позов по справі не заявлений, арешт на майно у кримінальному провадженні не накладався.

Доля речових доказів вирішується судом відповідно до правил, передбачених ст.100 КПК України.

Керуючись статтями 337, 370, 371, 374 КПК України,

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та призначити йому покарання за цим законом у виді позбавлення волі строком 5 років.

На підставі ч.4 ст.70, ст.72 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань за даним вироком та вироком Житомирського апеляційного суду від 28.05.2024,

остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання обчислювати з дня приведення до виконання вироку Житомирського апеляційного суду від 28.05.2024, зарахувавши таким чином покарання, відбуте за попереднім вироком.

Речові докази у кримінальному провадженні:

мобільний телефон марки «Oskal» моделі «С80», що переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_6 , повернути власнику.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави процесуальні витрати за проведення судової товарознавчої експертизи від 23.05.2024 №СЕ-19/106-24/7277 під час досудового розслідування в сумі 1514,56 грн.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку оскарження, вирок набирає законної сили за результатом апеляційного провадження.

Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги на нього через Звягельський міськрайонний суд до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії вироку.

Головуюча суддя ОСОБА_1