Провадження № 1-кс/643/3518/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.06.2025 слідчий суддя Салтівського районного суду міста Харкова ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

підозрюваної ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого, погодженого з прокурором, подане у кримінальному провадженні № 0000056 від 26.01.2025 за ч. 1 ст. 263, ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 258, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 111 КК України, про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м. Миколаєва, раніше не судимої, яка має неповнолітню дитину 2012 р. н., яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Слідчому судді Салтівського районного суду міста Харкова, 20.06.2025, надійшло клопотання слідчого про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваної у кримінальному провадженні № 0000056 від 26.01.2025 за ч. ст. 263, ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 258, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 111 КК України.

Клопотання обґрунтоване наявністю ризиків, передбачених п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та обґрунтованою підозрою, що підтверджується долученими копіями матеріалів кримінального провадження.

Так, досудовим розслідуванням встановлено, що невстановлені на теперішній час особи з метою дестабілізації суспільно-політичної обстановки в Харківській області під час дії правового режиму воєнного стану, у невстановлений період часу, але не пізніше 26.01.2025, прийняли рішення вчинити ряд терористичних актів на території м. Харкова.

З метою створення належних умов для зазначеної злочинної діяльності, зазначені особи, у вказаний період часу, вступивши між собою в попередню змову на вчинення невизначеної кількості терористичних актів (більш точні обставини виникнення змови в ході досудового слідства не встановлені), вирішили підшукати можливих співучасників з тим, щоб створити за їх участі терористичну групу, діяльність якої мала на меті здійснення терористичних актів, тобто діянь у формі вчинення вибухів, підпалів, чи інших дій, які створюють небезпеку для життя чи здоров`я людини або заподіяння значної майнової шкоди чи настання інших тяжких наслідків, з метою порушення громадської безпеки та залякування населення, впливу на прийняття рішень чи вчинення або невчинення дій органами державної влади чи органами місцевого самоврядування.

Так, не пізніше 21.01.2025, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, зазначені невстановлені особи через застосунок «Телеграм» встановили контакт із громадянкою України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка перебувала в м. Харкові. У ході вказаного спілкування зазначеними особами ОСОБА_5 було доведено необхідність сприяти вчиненню вибуху на території м. Харкова шляхом виготовлення саморобного вибухового пристрою. На отриману пропозицію невстановлених осіб ОСОБА_5 надала свою добровільну згоду.

За вказаних обставин у ОСОБА_5 , яка була обізнана про введення в Україні правового режиму воєнного стану та усвідомлювала, що вчинення будь-яких вибухів порушить громадську безпеку та матиме наслідком залякування населення, виник кримінальний протиправний намір, направлений на пособництво вчиненню терористичного акту через надання засобів та знарядь у вчиненні вибуху з метою порушення громадської безпеки та залякування населення.

Таким чином, невстановлені особи визначили ОСОБА_5 роль пособника у вчиненні терористичного акту, діяльність якої полягала б у виготовленні саморобного вибухового пристрою, що може бути застосований для здійснення терористичного акту, тобто діяння у формі вчинення вибуху, які створювали небезпеку для життя чи здоров`я людини, з метою порушення громадської безпеки та залякування населення, а також передачі зазначеного пристрою іншим особам, визначеним організаторами терористичного акту, а також отримали добровільну згоду ОСОБА_5 .

Далі, у період до 21.01.2025, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_5 , реалізуючи свій кримінальний протиправний намір, діючи за попередньою змовою із невстановленими особами, здійснила придбання необхідних частин для виготовлення вибухового пристрою в домашніх умовах, у тому числі металевих елементів, які мали бути використані для ураження якомога більшої кількості людей.

Далі, у той же період часу, тобто до 21.01.2025, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_5 , продовжуючи реалізацію свого кримінального протиправного наміру, діючи умисно за попередньою змовою із невстановленими особами, за вказівками останніх незаконно виготовила саморобний вибуховий пристрій із засобом ініціації мобільним телефоном MiA1, IMEI: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 та сім-карткою мобільного оператора, усвідомлюючи, що вказаний пристрій буде використаний для здійснення терористичного акту.

Далі, 21.01.2025, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_5 , перебуваючи за місцем свого мешкання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , діючи на виконання вказівок невстановлених осіб, помістила для подальшого транспортування іншою особою виготовлений нею саморобний вибуховий пристрій у поліетиленовий пакет зеленого кольору. У подальшому, того ж дня, ОСОБА_5 здійснила передачу вищевказаного пакету із вищезазначеними предметами, шляхом здійснення його закладки на місцевості за координатами 49.9790339, 36.2597450.

Надалі, 21.01.2025 громадянка України ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою із вищевказаними невстановленими особами, забрала вказаний пакет за вищевказаними координатами, та у період з 18 год 30 хв по 20 год 30 хв 25.01.2025 ОСОБА_7 заклала його на ділянці за адресою: м. Харків, вул. Хліборобна, 32 А.

У подальшому, приблизно об 11 год 35 хв 26.01.2025 поблизу приватного домоволодіння за адресою м. Харків, вул. Хліборобна, 32 А, дистанційно здійснено детонацію невстановленого вибухового пристрою, внаслідок чого отримав ушкодження громадянин України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Разом із цим, досудовим розслідуванням встановлено, що у громадянки України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка перебувала на території м. Харкова, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 27.02.2025, виник кримінальний протиправний умисел, направлений на незаконне поводження з вибуховим пристроєм шляхом його зберігання за місцем свого мешкання.

Реалізуючи виниклий кримінальний протиправний умисел, направлений на незаконне зберігання вибухового пристрою, ОСОБА_5 , у невстановлений у ході досудового розслідування час, але не пізніше 27.02.2025, діючи умисно, у порушення п. 1 «Переліку видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України», затвердженого постановою Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» від 17.06.1992 року № 2471-ХІІ (зі змінами), без передбаченого п. 2, п. 9. п. 10 «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 року № 576 (зі змінами), п. 2.1 «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС України від 21.08.1998 року № 622 (зі змінами), зберігала вибуховий пристрій у вигляді саморобного вибухового пристрою за місцем свого мешкання, а саме у квартирі АДРЕСА_2 .

Під час проведення обшуку 27.02.2025 за місцем мешкання ОСОБА_5 за вищевказаною адресою, на балконі виявлено та вилучено вибуховий пристрій у вигляді саморобного вибухового пристрою.

Згідно довідок спеціаліста ВТС ГУНП в Харківській області про категорію вибухонебезпечності виявлених вибухових матеріалів від 27.02.2025, вилучений за місцем мешкання ОСОБА_5 предмет, схожий на саморобний вибуховий пристрій, який являє собою вогнегасник з приєднаними електричними дротами та обмотаними вздовж корпусу уражуючими елементами, які кріпляться до корпусу за допомогою липкої стрічки із зарядом вибухової речовини всередині, належить до категорії вибухонебезпечності «надзвичайно небезпечно».

Разом із цим, досудовим розслідуванням встановлено, що у громадянки України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка перебувала на території м. Харкова, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 02.02.2025, виник кримінальний протиправний умисел, направлений на незаконне поводження з вибуховим пристроєм шляхом його зберігання за місцем свого мешкання.

Реалізуючи виниклий кримінальний протиправний умисел, направлений на незаконне зберігання вибухового пристрою, ОСОБА_5 , у невстановлений у ході досудового розслідування час, але не пізніше 02.02.2025, діючи умисно, у порушення п. 1 «Переліку видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України», затвердженого постановою Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» від 17.06.1992 року № 2471-ХІІ (зі змінами), без передбаченого п. 2, п. 9. п. 10 «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 року № 576 (зі змінами), п. 2.1 «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС України від 21.08.1998 року № 622 (зі змінами), зберігала вибуховий пристрій у вигляді саморобного вибухового пристрою за місцем свого мешкання, а саме у квартирі АДРЕСА_2 .

Надалі, 02.02.2025 не пізніше 18 год 34 хв, ОСОБА_5 , перебуваючи за місцем свого мешкання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , помістила для подальшого транспортування саморобний вибуховий пристрій у поліетиленовий пакет синьо-зеленого кольору. У подальшому, ОСОБА_5 о 18 год. 34 хв. вийшла з будинку АДРЕСА_3 та перемістила вказаний поліетиленовий пакет на місцевість за координатами 49.9790556, 36.2596111, де здійснила передачу вищевказаного пакету із саморобним вибуховим пристроєм, шляхом здійснення його закладки за вказаними координатами. О 18 год 51 хв ОСОБА_5 повернулася на адресу свого місце мешкання.

Однак, 03.02.2025 у період часу з 15 год 15 хв по 16 год 28 хв співробітниками УСБУ в Харківській області із залученням спеціалістів УВТС ГУ НП в Харківській області знешкоджено вказаний вибуховий пристрій, та вилучено мобільний телефон «Bravis» ІМЕІ1: НОМЕР_3 , ІМЕІ 2: НОМЕР_4 з сім-картою Водафон 4G з пояснювальним написом: « НОМЕР_5 4G LTE».

Згідно з актом перевірки об`єкта на наявність вибухових матеріалів від 03.02.2025 та актом знищення (знешкодження) вибухових матеріалів або таких, що їх нагадують від 03.02.2025 спеціалістів УВТС ГУНП в Харківській області, виявлений предмет являється саморобним вибуховим пристроєм. Вказаний вибуховий пристрій було зруйновано електрично-дистанційним способом.

Також досудовим розслідуванням встановлено, що Верховною Радою УРСР 24.08.1991 схвалено Акт проголошення незалежності України, яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 зазначено, що Верховна Рада УРСР проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди. Україна самостійно визначає адміністративно-територіальний устрій та порядок утворення національно-адміністративних одиниць.

У Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.1997 № 3-зп зазначено, що засади конституційного ладу в Україні закріплені у розділах I, III та XIII Основного Закону України - Конституції України. Зокрема, положеннями ст. ст. 1 та 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Згідно з ст. 5 Конституції України, носієм суверенітету та єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Право визначати і змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народові і не може бути узурповане державою, її органами або посадовими особами. За ст. 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Статтею 73 Конституції України визначено, що виключно всеукраїнським референдумом вирішуються питання про зміну території України. Відповідно до ст. ст. 132-134 Конституції України територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території. До складу України входять: Автономна Республіка Крим, Вінницька, Волинська, Дніпропетровська, Донецька, Житомирська, Закарпатська, Запорізька, Івано-Франківська, Київська, Кіровоградська, Луганська, Львівська, Миколаївська, Одеська, Полтавська, Рівненська, Сумська, Тернопільська, Харківська, Херсонська, Хмельницька, Черкаська, Чернівецька, Чернігівська області, міста Київ та Севастополь. Місто Севастополь має спеціальний статус, Автономна Республіка Крим (далі - АР Крим) є невід`ємною складовою частиною України і в межах повноважень, визначених Конституцією України, вирішує питання, віднесені до її відання.

Згідно з ст. 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькою конвенцією 1907 року, Конвенцією про захист цивільного населення під час війни 1949 року, а також усупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншим міжнародно-правовим актам є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним правовим діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом. 24 жовтня 1945 року набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26 червня 1945 року, яким фактично створено Організацію Об`єднаних Націй (далі - ООН). До складу ООН входять Україна, Російська Федерація та ще 49 країн-засновниць, а також інші країни світу. Відповідно до ч. 4 ст. 2 Статуту ООН усі члени вказаної організації утримуються в своїх міжнародних відносинах від погрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним із цілями Об`єднаних Націй. Декларацією Генеральної Асамблеї ООН про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав від 09.12.1981 № 36/103 та Резолюціями - 2131 (XX) від 21.12.1965, що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав, про захист їх незалежності та суверенітету, 2625 (XXV) від 24.10.1970, що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН, 2734 (XXV) від 16.12.1970, що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки, та 3314 (XXIX) від 14.12.1974, що містить визначення агресії, - установлено, що жодна з держав не має права здійснювати інтервенцію чи втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Цими міжнародними документами закріплено обов`язок держав утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації, здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербування найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави. Крім того, у ст. ст. 1-5 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН 3314 (XXIX) від 14.12.1974, зокрема, визначено, що ознаками агресії є: - застосування збройної сили державою проти суверенітету, територіальної недоторканності чи політичної незалежності іншої держави; - застосування збройної сили державою в порушення Статуту ООН. Будь-яке з наступних діянь, незалежно від оголошення війни, кваліфікується як акт агресії: - вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь-яка військова окупація, який би тимчасовий характер вона не мала, яка є результатом такого вторгнення або нападу, або будь-яка анексія із застосуванням сили території іншої держави або її частини; - бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави; - блокада портів або берегів держави збройними силами іншої держави; - напад збройними силами держави на сухопутні, морські або повітряні сили, або морські та повітряні флоти іншої держави; - застосування збройних сил однієї держави, що знаходяться на території іншої держави за угодою з приймаючою державою, у порушення умов, передбачених в угоді, або будь-яке продовження їх перебування на такій території після припинення дії угоди; - дія держави, яка дозволяє, щоб її територія, яку вона надала в розпорядження іншої держави, використовувалася цією іншою державою для здійснення акту агресії проти третьої держави; - засилання державою або від імені держави збройних банд, груп, іррегулярних сил або найманців, які здійснюють акти застосування збройної сили проти іншої держави, які мають настільки серйозний характер, що це є рівносильним наведеним вище актам, або її значна участь у них. Жодні міркування будь-якого характеру, чи то політичного, економічного, військового чи іншого характеру, не можуть слугувати виправданням агресії.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Конституції України, оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Відповідно до ст. 27 Конституції України, кожна людина має невід`ємне право на життя. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов`язок держави - захищати життя людини. Кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.

Згідно з ст. 28 Конституції України, кожен має право на повагу до його гідності. Ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

24.02.2022 указом Президента України № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України, який в подальшому було неодноразово продовжено і який діє на цей час.

Досудовим розслідуванням встановлено, що у громадянки України ОСОБА_5 , яка будучи мешканкою м. Харкова, у невстановлений час та місці, винник злочинний умисел, направлений на вчинення державної зради в умовах воєнного стану шляхом вчинення умисних дій на шкоду обороноздатності України, через надання представнику держави-агресора рф допомоги в проведенні підривної діяльності проти України.

Так, ОСОБА_5 , перебуваючи у невстановленому в ході досудового розслідування час та місці, але не пізніше 11 год 35 хв 02.02.2025, не маючи патріотичних переконань, не визнаючи верховенство державної влади України, її самостійність як у середині країни, так і незалежність у міжнародних відносинах діючи умисно, усвідомлюючи факт повномасштабної збройної агресії рф проти України та введення на всій території України правового режиму воєнного стану, реалізуючи свій злочинний умисел на вчинення державної зради в умовах воєнного стану, добровільно, без фізичного та психологічного примусу, за допомогою телефону «Motorola Moto g54 5G», ІМЕІ 1: НОМЕР_6 , ІМЕІ 2: НОМЕР_7 (далі за текстом - власного телефону) у застосунку «Telegram» з власного телеграм аканту встановила зв`язок із невстановленими на теперішній час представниками держави-агресора рф.

У ході спілкування з вказаними невстановленими особами, у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, направлений на державну зраду, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду, обороноздатності, державній безпеці України шляхом надання іноземній державі або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України вчинене в умовах воєнного стану.

Далі, ОСОБА_5 , перебуваючи за адресою реєстрації, а саме: АДРЕСА_1 , у невстановлений період часу, але не пізніше 11 год 35 хв 02.02.2025, з метою реалізації свого кримінального протиправного умислу, діючи з корисливих мотивів з метою завдання шкоди обороноздатності, державній безпеці України, погодилася на добровільну співпрацю з невстановленими представниками держави - агресора рф та отримала завдання від невстановленого представника держави-агресора рф про виготовлення саморобного вибухового пристрою, з метою подальшого його передачі іншим особам.

У подальшому, ОСОБА_5 , надавши свою добровільну згоду невстановленому представнику держави-агресора рф на допомогу у проведення підривної діяльності проти України, на виконання вищезазначеного злочинного завдання про виготовлення саморобного вибухового пристрою, об 11 год 35 хв 02.02.2025 вийшла із квартири АДРЕСА_2 , та направилася до «Харківського Центрального ринку» поблизу станції метро «Центральний ринок» КП «Харківський метрополітен». Після прибуття до вказаної території ОСОБА_5 , діючи на виконання завдання від невстановленого представника держави агресора рф, придбала мобільний телефон «Bravis» ІМЕІ 1: НОМЕР_3 , ІМЕІ 2: НОМЕР_4 , який повинен був слугувати засобом ініціації саморобного вибухового пристрою, та о 14 год 25 хв 02.02.2025 ОСОБА_5 повернулася на місце мешкання.

Далі, 02.02.2025 не пізніше 18 год 34 хв, діючи на виконання поставленого завдання представника держави агресора рф, перебуваючи за місцем мешкання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , виготовила саморобний вибуховий пристрій.

Надалі, 02.02.2025 не пізніше 18 год 34 хв, ОСОБА_5 , перебуваючи за місцем свого мешкання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , діючи на виконання вказівок невстановленого представника держави-агресора рф, помістила для подальшого транспортування іншою особою виготовлений нею саморобний вибуховий пристрій у поліетиленовий пакет синьо-зеленого кольору. У подальшому, ОСОБА_5 о 18 год 34 хв вийшла з будинку АДРЕСА_3 та перемістилася на місцевість за координатами 49.9790556, 36.2596111, де здійснила передачу вищевказаного пакету із саморобним вибуховим пристроєм, шляхом здійснення його закладки за вказаними координатами, та о 18 год 51 хв ОСОБА_5 повернулася на місце мешкання.

Однак, 03.02.2025 у період часу з 15 год 15 хв по 16 год 28 хв співробітниками УСБУ в Харківській області із залученням спеціалістів УВТС ГУ НП в Харківській області знешкоджено (знищено) вказаний вибуховий пристрій, та вилучено мобільний телефон «Bravis» ІМЕІ 1: НОМЕР_3 , ІМЕІ 2: НОМЕР_4 з сім-картою Водафон 4G з пояснювальним написом: « НОМЕР_5 4G LTE».

Надалі, у невстановлений період часу, але не пізніше 13.02.2025 невстановленим представником держави-агресора рф у застосунку «Telegram», шляхом надсилання повідомлення у вищевказаний спосіб ОСОБА_5 поставлено завдання щодо вбивства військовослужбовця Збройних Сил України ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Далі, 13.02.2025 у період часу з 19 год 37 хв по 19 год 43 хв ОСОБА_5 , на виконання завдання невстановленого представника держави-агресора, діючи з корисливих мотивів та на шкоду обороноздатності України, перебуваючи у магазині «Посад» за адресою: м. Харків, вул. Дмитра Коцюбайла, 38, серед іншого, придбала дві пляшки коньяку «Shustoff».

У подальшому, продовжуючи виконання раніше поставленого завдання невстановленого представника держави-агресора рф щодо вбивства військовослужбовця ЗСУ ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 о 12 год 27 хв ОСОБА_5 вийшла з місця мешкання: АДРЕСА_1 , маючи при собі господарську сумку чорного кольору, всередині якої наявний пакет червоного кольору з надписом «Winter time» та малюнком сніговиків, ялинок зеленого кольору та інших різдвяних візерунків, однією пляшкою коньяку «Shustoff», зіп-пакетом з сипучою речовиною невідомого походження, який поміщено до листівки з надписом «!!! Ось». О 12 год 39 хв 24.02.2025, перебуваючи у м. Харкові на перехресті вулиць Польової та Георгія Тарасенка біля магазину (одноповерхового великого кіоску, оздобленого бежевим сайдингом, з вивіскою «Магазин»), здійснила закладку даної сумки біля вказаного магазину. О 12 год 50 хв ОСОБА_5 повернулася до адреси мешкання.

Надалі, 24.02.2025 о 15 год 35 хв ОСОБА_9 , перебуваючи біля вищевказаного магазину, дістав з вказаної сумки пакет червоного кольору з надписом «Winter time» та з малюнком сніговиків, ялинок зеленого кольору та інших різдвяних візерунків, однією пляшкою коньяку «Shustoff», зіп-пакетом з сипучою речовиною невідомого походження, який поміщено до листівки з надписом «!!! Ось».

Далі, 24.02.2025 о 15 год 40 хв. ОСОБА_9 , повернувся до квартири за адресою: АДРЕСА_4 , та, перебуваючи у ній, у невстановлений період часу, але не пізніше 19 год 11 хв вжив зазначений коньяк та сипучу речовину невідомого походження, після чого останньому стало зле.

У подальшому, продовжуючи реалізацію злочинного умислу, направленого на надання допомоги невстановленому представнику держави-агресора рф у проведення підривної діяльності проти України, шляхом вбивства військовослужбовця ЗСУ ОСОБА_9 , 26.02.2025 о 10 год 27 хв ОСОБА_5 зайшла до «Аптека №1» за адресою: м. Харків, вул. Дмитра Коцюбайла, 38, де придбала одну упаковку медичного препарату «Парацетамол» у капсулах. Після цього, того ж дня о 10 год 30 хв ОСОБА_5 повернулася до місця свого мешкання.

Надалі, 26.02.2025 ОСОБА_5 , діючи за вказівками невстановленого представника країни-агресора рф, у період часу з 11 год 43 хв до 11 год 48 хв, перебуваючи у під`їзді будинку АДРЕСА_5 здійснила закладку зіп-пакету з 10 капсулами синього кольору на першому поверсі в щитку з електролічильниками біля квартири АДРЕСА_6 .

Далі, 26.02.2025 у період часу з 11 год 59 хв по 12 год 15 хв ОСОБА_9 забрав вказаний зіп-пакет з 10 капсулами синього кольору, та повернувся до квартири АДРЕСА_7 за зазначеною адресою, де в період часу з 13 год 51 хв по 13 год 53 хв вжив дані капсули. Після вживання цих капсул, ОСОБА_9 спочатку стало зле, а потім останній декілька разів втрачав свідомість.

У подальшому, продовжуючи реалізацію злочинного умислу, направленого на надання допомоги невстановленому представнику держави-агресора рф у проведення підривної діяльності проти України, шляхом вбивства військовослужбовця ЗСУ ОСОБА_9 , 27.02.2025 о 10 год 05 хв ОСОБА_5 зайшла до «Аптека оптових цін № 34» за адресою: м. Харків, пр- т Аерокосмічний, 72, де придбала медичний шприц та медичні препарати «Мікстард», «Фармасулін», кожен у кількості 1 упаковки.

Надалі, ОСОБА_5 27.02.2025, діючи за вказівками невстановленого представника країни-агресора рф, у період часу з 10 год 33 хв до 10 год 34 хв, перебуваючи за адресою: м. Харків, вул. Добровольців, 4, здійснила закладку медичного шприцу з невідомою речовиною всередині біля квартири АДРЕСА_7 за вищевказаною адресою, та о 10 год 34 хв вийшла з зазначеного будинку.

Далі, 27.02.2025 о 10 год 35 хв ОСОБА_9 забрав вказаний медичний шприц, де в період часу з 10 год 35 хв по 11 год 40 хв ввів собі вказану речовину.

З метою врятування життя ОСОБА_9 , 27.02.2025 у період часу з 11 год 40 хв до 14 год 23 хв співробітниками УСБУ в Харківській області проведено невідкладно обшук за адресою: АДРЕСА_4 .

27.02.2025 ОСОБА_9 доставлено до Військово-медичного клінічного центру Північного регіону Міністерства оборони України, де останній перебував на стаціонарному лікуванні до 05.03.2025 з діагнозом: отруєння невідомою хімічною речовиною. Хімічний опік н/3 стравоходу та шлунку ІІІ ст. Аспіраційна двобічна полісегментарна пневмонія, важкий перебіг. ДН ІІІ ст. Гостра епілептична реакція на тлі токсичної дії невідомої речовини та гіпоглікемії. Гіпоглікемія внаслідок попереднього вживання невідомої токсичної речовини. СКХ. Конкремент верхньої третини правого сечоводу. Гострий хірургічний сепсис ассоційований S.haemoliticus.

У подальшому, 27.02.2025 ОСОБА_5 затримана співробітниками правоохоронного органу за адресою: АДРЕСА_1 , під час продовження вчинення своєї протиправної діяльності.

Прокурор та слідчий у судовому засіданні просили задовольнити клопотання, з підстав зазначених у ньому.

Підозрювана просила відмовити у задоволенні клопотання та застосувати до неї домашній арешт.

Захисник заперечував проти задоволення клопотання. Подав письмове клопотання про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт з застосуванням електронного приладу стеження або визначити заставу.

Клопотання обґрунтоване тим, що ОСОБА_5 має неповнолітню дитину 2012 р. н., має дуже міцні родинні сімейні зв`язки зі своїми батьками та сином. Також ОСОБА_5 має захворювання та проблеми з хребтом, часті головні болі та великі проблеми з виразкою шлунку та потребує медичного лікування у стаціонарі. Відтак, є підстави для задоволення клопотання сторони захисту.

Слідчий суддя, дослідивши подані клопотання, заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, та дослідивши надані матеріали, встановив таке.

Відповідно до ч. 4 ст. 176 КПК України запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування та до початку підготовчого судового засідання, слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження судом за клопотанням прокурора.

Під час розгляду клопотання про продовження строків застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

наявність достатніх підстав вважати, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою (п. 1 ч. 3 ст. 199 КПК України);

наявність підстав, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (п. 2 ч. 3 ст.199 КПК України).

Слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу (ч. 4 ст. 199 КПК України). Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (ч. 5 ст. 199 КПК України).

Згідно ч. 1, 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити такі дії: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276 279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

28.02.2025 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 258, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 111 КК України

01.03.2025 слідчим суддею Київського районного суду м. Харкова винесено ухвалу про застосування стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 30 діб, в межах строку досудового розслідування, тобто до 29.03.2025 включно, без визначення розміру застави.

28.04.2025 слідчим суддею Київського районного суду м. Харкова винесено ухвалу про продовження строку досудового розслідування у даному кримінальному провадженні до шести місяців, тобто до 30.07.2025.

28.04.2025 слідчим суддею Київського районного суду м. Харкова винесено ухвалу про продовження стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, тобто до 26.06.2025 включно.

Надані стороною кримінального провадження докази у їх обсязі свідчать про обґрунтованість повідомленої ОСОБА_5 підозри, яка обґрунтовується такими доказами: протоколом огляду місця події від 26.01.2025; протоколом проведення слідчого експерименту від 29.01.2025; протоколом огляду місця події від 03.02.2025; протоколом обшуку від 27.02.2025; протоколом огляду речей від 27.02.2025, протоколами огляду речей від 06.02.2025, протоколом за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії зняття інформації з електронних інформаційних систем № 70/2-2061т від 04.03.2025, протоколом за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії зняття інформації з електронних інформаційних систем № 70/2-2637т від 19.03.2025, протоколом огляду від 08.04.2025, протоколом огляду від 21.04.2025, протоколом за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії візуальне спостереження за особою № 70/2-2060т від 04.03.2025, протоколом за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії візуальне спостереження за річчю № 70/2-2059т від 04.03.2025, протоколом огляду місця події від 27.02.2025, протоколом за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії зняття інформації з електронних інформаційних систем № 70/2-2636т від 19.03.2025, протоколом за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії зняття інформації з електронних інформаційних систем № 70/2-2635т від 19.03.2025 та іншими матеріалами кримінального провадження у сукупності.

Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (частина 5 статті 9 КПК України).

У своїх рішеннях, зокрема, «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України», Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

«Обґрунтована підозра» існує тоді, коли факти, якими обґрунтовується затримання, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Тобто явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент учинення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Волох проти України»).

При цьому факти що підтверджують обґрунтовану підозру не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Стаття 277 КПК України визначає вимоги до змісту повідомлення про підозру як процесуального документа. Так, повідомлення про підозру, окрім інших відомостей, має містити зміст підозри.

Достатність належить до оціночної категорії, тому в кожному кримінальному провадженні за внутрішнім переконанням слідчий, детектив, прокурор вирішують питання про достатність рівня підозри, обґрунтування якої (тобто її зміст) лягає в основу процесуального документа. Повідомлення про підозру це суб`єктивне, засноване на відповідній структурі складу злочину, формулювання обвинувачення у формі певної тези, яка лише у процесі досудового розслідування в повному обсязі може перерости у твердження у вигляді обвинувального акта.

Уявлення про «обґрунтовану підозру» має ґрунтуватися поміж інших факторів, на двох ключових критеріях: суб`єктивному та об`єктивному.

Перший критерій означає, що підозра має бути добросовісною, тобто особа, яка виконала затримання та оголосила підозру, має щиро підозрювати особу у вчиненні кримінального правопорушення, другий що об`єктивно існують дані про скоєне кримінальне правопорушення і причетність особи до вчинення правопорушення. Такими даними можуть бути дії самого підозрюваного, наявні документи, речові докази, показання очевидців тощо.

Не вирішуючи питання про доведеність вини та остаточної кваліфікації дій ОСОБА_5 , виходячи з наданих стороною обвинувачення документів слідчий суддя доходить висновку про наявність обґрунтованої підозри, на час розгляду клопотання, щодо можливого вчинення ОСОБА_5 інкримінованих злочинів.

Згідно рішень Європейського суду з прав людини у справах «Ilgar Mammadov v. Azerbaijan» пункт 88, «Erdagozv. Turkey» пункт 51, «Cebotari v. Moldova» пункт 48 «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Крім того, Європейський суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення, зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Murray v. the United Kingdom». Отже, на початковій стадії розслідування суд, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направлені справи до суду.

Щодо наявності ризиків, слідчий суддя зазначає таке.

Частиною 5 ст. 9 КПК визначено, що кримінальне процесуальне законодавство застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Прецедентне право Європейської конвенції з прав людини сформулювало підстави, за наявності яких допускається безперервне тримання особи під вартою.

До цих підстав віднесені: наявність ризику, що підозрюваний не з`явиться до суду; вчинить дії, які перешкоджають правосуддю; скоїть інше кримінальне правопорушення; стане причиною громадських заворушень (Tiron v. Romania, § 37; Smirnova v. russia, § 59; Piruzyan v. Armenia, § 94).

Ризик переховування обвинуваченого від суду, крім суворості покарання, має оцінюватись також з врахуванням низки інших релевантних факторів, які можуть або підтвердити цей ризик, або продемонструвати, що він наскільки незначний, що не виправдовує попереднє ув`язнення особи. (Panchenko v. russia, § 106).

Вказаний ризик підлягає врахуванню у світлі таких чинників, як характер людини, його моральні принципи, місце мешкання, робота, сімейні зв`язки та будь-які інші зв`язки з країною, у якій ведеться її переслідування. (Becciev v. Moldova, § 58).

Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Clooth v. Belgium» серйозність звинувачень може примусити судові органи помістити обвинуваченого під варту з метою попередження спроб подальших правопорушень. Однак необхідно, щоб цей ризик був очевидним, а захід таким, що відповідає обставинам справи, зокрема, минулому та особі обвинуваченого.

Вказані підстави враховані у національному законодавстві.

Зокрема, згідно ст. 178 КПК України суд при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу зобов`язаний врахувати ризики неправомірної процесуальної поведінки, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого правопорушення, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, наявність у нього родини та утриманців, його репутацію тощо.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки підозрюваного, суд відмічає, що ризиком не можна вважати прогнозовану подію, настання якої розглядається як цілком гарантоване.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, у цьому випадку обвинувачений, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Таким чином, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Слідчий суддя також вважає встановленим та доведеним стороною обвинувачення існування ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які на цей час не зменшились та продовжують існувати, а саме: можливість переховування підозрюваної від органів досудового розслідування або суду; можливість незаконно впливати на свідків та іншого підозрюваного у цьому кримінальному провадженні; можливість вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальні правопорушення, у яких підозрюється.

Вимогами ст. 178 КПК України передбачені обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу, зокрема тяжкість покарання, яке загрожує відповідній особі, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, в тому числі наявність родини та утриманців, наявність постійного місця роботи, наявність судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувались раніше та інші обставини.

Ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, існує на тій підставі, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 258, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 111 КК України, за які законом передбачено найбільше покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна, та з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення інкримінованого їй злочину, розуміючи складність проведення досудового розслідування, зокрема в умовах дії воєнного стану, усвідомлюючи неможливість повного контролю державною владою кордонів та території України в умовах Збройної агресії російської федерації проти України, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, зокрема на території російської федерації чи тимчасово окупованих частинах території України.

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість незаконно впливати на свідків, іншого підозрюваного у цьому ж кримінальному провадженні також наявний, оскільки при встановленні наявності такого ризику слід враховувати визначену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно, шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. 1, 2 ст. ст. 23, 224 КПК України).

За таких обставин, отримавши доступ до переліку можливих свідків та інших підозрюваних у провадженні, ОСОБА_5 може шляхом підкупу чи погроз змусити даних осіб змінити свої покази або взагалі відмовитися від них під час судового провадження, що тим самим не буде сприяти швидкому та неупередженому розгляду кримінального провадження у суді.

Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, існує на тій підставі, оскільки враховуючи вчинення ОСОБА_5 протиправних дій, спрямованих на вчинення терористичного акту та державну зраду, у разі обрання інших запобіжних заходів, остання матиме можливість продовжувати вчиняти такого роду протиправні дії.

Ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України слідчий суддя вважає недоведеним, оскільки у клопотанні відсутнє його належне обґрунтування, з врахуванням перебування підозрюваної в у мовах тримання під вартою, а тому суд виключає даний ризик.

За вказаних підстав та обставин, слідчий суддя доходить висновку про необхідність продовження відносно підозрюваної ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, а саме строком до 30.07.2025.

Слідчий суддя при постановленні даної ухвали, керуючись ч. 3, 4 ст. 183 КПК України, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, про які зазначено вище, не визначає розмір застави у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання її під вартою, оскільки останній повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 258 та ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 111 КК України, що дає право слідчому судді не застосовувати до підозрюваної інших запобіжних заходів в період дії воєнного стану, з врахуванням всіх даних по особистості.

Щодо клопотання захисника, слідчий суддя зазначає, що окрім посилань на певні обставини, це клопотання не містить жодних підтверджуючих документів та/або доказів, що позбавляє слідчого суддю надати оцінку таким твердження, відтак у його задоволенні відмовляє.

Керуючись ст. 177, 178, 182, 183, 193, 196, 376 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання захисника підозрюваної про зміну запобіжного заходу відмовити.

Клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваної ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнити.

Продовжити підозрюваній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» в межах строку здійснення досудового розслідування, тобто до 23:59 30.07.2025.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваним в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Повний текст ухвали проголошено о 08:55 23.06.2025.

Слідчий суддя ОСОБА_10