ПРИМОРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження №000564 від 09.02.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, -

встановив:

14.02.2025 року після скасування 05.02.2025 року Одеським апеляційним судом ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 12.08.2024 року в провадження Приморського районного суду м. Одеси надійшло кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

Так, ухвалою Одеського апеляційного суду від 05.02.2025 року призначено новий розгляд кримінального провадження №000564 від 09.02.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, зі стадії підготовчого провадження в іншому складі суду.

Ухвалою від 18.02.2025 року вказане кримінальне провадження судом прийнято до свого провадження та призначено підготовче судове засідання.

Обвинуваченому ОСОБА_5 судом в силу положень ч. 2 ст. 285 КПК України було роз`яснено можливість звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження відносно нього.

Обвинувачений ОСОБА_5 надав суду згоду на звільнення його від кримінальної відповідальності та на закриття кримінального провадження відносно нього, у зв`язку із закінченням строку давності, на підставі ст. 49 КК України.

Потерпіла ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилась, при цьому про дату, час та місце проведення судового провадження викликалась судом у встановленому законом порядку. Окрім того на офіційному сайті Судової влади України за посиланням https://pm.od.court.gov.ua/sud1522/gromadyanam/csz/ були розміщені відомості про дату та час розгляду справи за обвинуваченням ОСОБА_5 .

Так, слід констатувати, що недобросовісна поведінка потерпілої, яка виражається у неявках до суду та відсутністю її цікавості про хід цієї справи, та відкладення судових засідань з цих причин, може призвести до необґрунтованого затягування судового провадження у цій справі.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Таким чином, суд вважає, що були створені всі умови для реалізації права потерпілої на доступ до правосуддя, та приймаючи до уваги те, що потерпіла неодноразово викликалась судом у встановленому КПК порядку, але в суд від дня надходження обвинувального акту до суду не з`являвся, суд оцінює таку поведінку ОСОБА_7 , як небажання особисто прийняти участь в розгляді справи в суді.

Прокурор ОСОБА_3 та захисник ОСОБА_4 у судовому засіданні вважали за можливе звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності та кримінальне провадження відносно нього закрити.

Суд, заслухавши думки учасників судового провадження, дослідивши обвинувальний акт з додатками та надані документи, дійшов висновку про наявність підстав для звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження відносно нього з таких підстав.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, вчиненого за наступних обставин.

ОСОБА_5 08.02.2020 року, близько о 14:30 год., маючи злочинний намір направлений на таємне викрадення чужого майна, рухаючись в пошуках можливості реалізувати свій корисливий намір перебував за адресою: м. Одеса, вул. Нечипуренка, 9, де підшукував майно, яке б можна було викрасти з метою особистого збагачення.

Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_5 , через незачинені двері, замикаючи пристрої на яких відсутні, пройшов в коридор комунальної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 де звернув увагу на чорний кейс в середині якого знаходилось приладдя для набірних гантель «York Hop-Sport», які і визначив предметом свого злочинного посягання, скориставшись тим, що будь-яких мешканців та інших свідків не має поруч, переконавшись, що його дії непомітні для оточуючих та носять таємний характер, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, викрав кейс з приладдям для набірних гантель «York Hop-Sport».

Виконавши всі дії, які ОСОБА_5 вважав необхідні, з метою доведення свого злочинного наміру до кінця, місце вчинення кримінального правопорушення залишив, маючи реальну можливість розпорядитись викраденим майном на власний розсуд.

В результаті вказаних злочинних дій ОСОБА_5 , завдав потерпілій ОСОБА_6 майнову шкоду на загальну суму 2500 гривень.

Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Відповідно до положень ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів.

Санкцією ч. 2 ст. 185 КК України передбачено покарання у виді пробаційного нагляду на строк від трьох до п`яти років або обмеження волі на строк до п`яти років або позбавлення волі на той самий строк.

Відповідно ж до п.3 ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.

Початком перебігу строку давності є день, коли кримінальне правопорушення було вчинено, тобто згідно матеріалів справи кримінального провадження 08.02.2020 року.

Водночас, ч. 2 ст. 49 КК України передбачено, що перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років, а з часу вчинення кримінального проступку п`ять років.

Разом із тим, в цьому контексті суд враховує, що Велика Палата Верховного Суду (далі ВП ВС) в постанові від 02.02.2023 у справі №735/1121/20 (провадження №13-26кс22) відступила від висновку Об`єднаної палати ККС ВС, зазначивши, що такий підхід щодо тлумачення змісту ч.2 ст.49 КК України не відповідає точному змісту кримінально-правової норми та дійсній волі законодавця.

На переконання ВП ВС, реалізація принципу гуманізму під час тлумачення та застосування конкретного положення закону про кримінальну відповідальність здійснюється за правилом: якщо відповідне положення містить елемент невизначеності й вона не може бути усунута з урахуванням інших конкретних чи загальних положень, таке положення має застосовуватися за найбільш сприятливим для особи варіантом з усіх можливих.

Підхід, за якого сам лише факт ухилення підозрюваного, обвинуваченого від досудового розслідування або суду повністю нівелює диференційовані строки давності, означає, що продовження злочинної діяльності тягне кращі правові наслідки, ніж перебування в розшуку. У разі беззастережної заміни передбачених ч. 1 ст. 49 КК України строків загальними особа опиниться в гіршому становищі порівняно з тією, котра до спливу диференційованих строків учинить навіть низку нових злочинів, у тому числі тяжких. Зазначене є очевидно несумісним зі справедливістю як властивістю права, що вимагає співмірності юридичних наслідків протиправних дій їхній соціальній небезпечності.

Враховуючи викладене, ВП ВС сформулювала правовий висновок, згідно якого у разі ухилення від досудового розслідування або суду особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності або покарання за давністю після спливу диференційованого строку, передбаченого ч. 1 ст. 49 КК України, подовженого на період ухилення.

Закінчення загальних строків, установлених ч. 2 цієї статті (п`ятнадцять років з моменту вчинення злочину та п`ять років проступку), є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, коли цей строк спливає раніше за диференційований, подовжений на час ухилення.

Окрім того, під ухиленням від слідства або суду з погляду застосування ст. 49 КК України слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо)… Зупинення перебігу строку давності можливе тільки щодо певної особи, обізнаної про те, що стосовно неї проводиться слідство... При з`ясуванні, які дії особи мають визнаватись юридично значущим (а не просто фактичним) ухиленням від слідства або суду, треба враховувати, крім усього іншого, кримінально процесуальний статус особи, що вчинила злочин. Це має бути особа, яка в установленому порядку визнана підозрюваним або обвинуваченим та яка зобов`язана з`являтись до правозастосовних органів за викликом, перебувати в межах їх досяжності. Зазначена особа усвідомлює, що в неї вже виник юридичний обов`язок постати перед слідством або судом, однак вона ухиляється від виконання такого обов`язку.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що обвинуваченого ОСОБА_5 ухвалою суду Приморського районного суду від 07.10.2021 року було оголошено у розшук, водночас, матеріали справи не містять будь-яких відомостей щодо належного сповіщення обвинуваченого про дату та час судових засідань, тобто, що останній був обізнаний та навмисно вчиняв дії спрямованні на переховування від суду, а також відсутні будь-які відомості щодо неможливості виконання приводу стосовно обвинуваченого. Так само відсутні відомості щодо направлення ухвали про розшук обвинуваченого компетентним органам та заведення останніми ОРС, а тому, в даному випадку сама лише ухвала про оголошення обвинуваченого ОСОБА_5 без підтвердження належним чином ухилення останнього від суду, та в подальшому належного її виконання, не може бути беззаперечно юридично значущою для обчислення строків, передбачених ст. 49 КК України.

Водночас, ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 23.06.2025 року обвинуваченого ОСОБА_5 було оголошено у розшук, надано дозвіл на його затримання з метою його приводу до суду та судове провадження було зупинено.

Надалі, 09.07.2025 року працівниками ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області було затримано обвинуваченого ОСОБА_5 та доставлено до Приморського районного суду м. Одеси.

Таким чином, враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_5 в зазначеному кримінальному провадженні ухилявся від суду та з урахуванням вищевикладеної правової позиції ВП ВС, стосовно нього як до особи, яка ухилялась від суду підлягає застосування диференційований строк давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбачений ч. 1 ст. 49 КК України, подовжений на час ухилення.

Час ухилення обвинуваченого ОСОБА_5 від суду з 23.06.2025 року по 09.07.2025 року складає 17 днів, тобто диференційований строк давності, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, продовженого на період ухилення, загалом складає 5 років 17 днів.

Водночас, саме формулювання вказаних положень ст. 49 КК України, п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 8 ст.284, ч. 3 ст.288 КПК, свідчить про те, що вони є імперативними та не залежить як від думок учасників судового провадження, так і від розсуду суду. Тому у випадку встановлення усіх обставин, які є підставою для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності з цих підстав, та при наявності його згоди на це, незалежно від визнання ним своєї вини, то суд зобов`язаний прийняти рішення про звільнення його від кримінальної відповідальності та про закриття кримінального провадження, незалежно від думок учасників судового провадження.

За частиною 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Також за частиною 6 статті 368 КПК, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так в рішенні Верховного Суду від 14.09.2020 в справі №493/1843/16-к зроблено висновок про те, що матеріально-правовою підставою застосування інституту давності вважається істотне зменшення суспільної небезпечності вчиненого злочину внаслідок спливу певного проміжку часу, що суттєво позначається на досягненні мети покарання. Досягнення мети кари і виправлення особи, яка вчинила злочин, загального і спеціального попередження іноді стає або взагалі неможливим, або просто зайвим. Тому недоцільним є і притягнення особи до кримінальної відповідальності. Внаслідок цього ст. 49 КК України встановлює строки давності, тобто строки, після закінчення яких особа не може бути піддана кримінальній відповідальності за раніше вчинений злочин. Закінчення цих строків є підставою обов`язкового і безумовного звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого. Факт визнання чи невизнання особою своєї винуватості у даному випадку не має значення для вирішення питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності з цієї підстави. Таке звільнення є обов`язком, а не правом суду, за винятком випадку застосування давності, передбаченого ч. 5 ст. 49 КК України.

При цьому суд також враховує правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 29.07.2021 р. № 552/5595/18, згідно якій за змістом статей 284, 288 КПК України підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах. Отже, наявність таких умов є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Визнання підозрюваним, обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення кримінальним процесуальним законом не передбачено. Передбачений законом інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує такого звільнення з визнанням ними своєї вини у вчиненні злочину.

Таким чином, враховуючи те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, вчиненого 08.02.2020 року, то на день вирішення питання про його звільнення від кримінальної відповідальності минув диференційований строк, тобто більше ніж 5 років 17 днів, а також з урахуванням згоди обвинуваченого ОСОБА_5 , суд вважає, що на підставі імперативних положень п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України обвинувачений має бути звільнений від кримінальної відповідальності та кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 має бути закрите на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Питання про долю речових доказів суд вирішує у відповідності до положень ст. 100 КПК України, зокрема речові докази у кримінальному провадженні: валізу з набором для гантель, слід вважати повернутою власнику.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались, процесуальні витрати відсутні.

Разом із цим, з урахуванням того, що судом встановлені підстави для звільнення обвинуваченого ОСОБА_5 від кримінальної відповідальність та закриття кримінального провадження, суд вважає за необхідне клопотання прокурора про застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою залишити без розгляду.

Керуючись ст.ст. 284, 369-372, 376 КПК України, суд, -

постановив:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, звільнити від кримінальної відповідальності на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження №000564 від 09.02.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України - закрити на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України у зв`язку із звільненням його від кримінальної відповідальності.

Речові докази у кримінальному провадженні:

- валізу з набором для гантель вважати повернутим власнику.

Клопотання прокурора Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеським апеляційним судом.

Суддя

Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1

Єдиний унікальний номер справи: №522/5442/20

Номер провадження № 1-кп/522/1719/25

Головуючий суддя ОСОБА_1