Справа № 159/6223/25
Провадження № 1-кс/159/1757/25
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2025 року м. Ковель

Слідчий суддя Ковельського міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 , з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 (дистанційно)

слідчого ОСОБА_4

підозрюваного ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Ковельського РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_7 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001084 від 01.09.2025 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Жмудче Ковельського району, громадянина України, військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 у військовому званні солдат, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України,

у с т а н о в и в :

03.09.2025 слідчим СВ Ковельського РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_7 , за погодженням з прокурором Волинської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони західного регіону ОСОБА_3 , внесене до суду клопотання про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Клопотання мотивоване обґрунтованістю підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, та наявністю ризиків, передбачених пунктами 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які на думку органу досудового розслідування вимагають утримання особи під вартою.

В клопотанні зазначено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який з 25.02.2022 є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 у військовому званні солдат, підозрюється в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, вчиненому за таких обставин: 31.08.2025 приблизно о 19 год 20 хв під час несення служби та патрулювання у с. Жмудче Ковельського району Волинської області патрулем у складі інспектора СРПП ВП № 1 м. Любомль Ковельського РУП ГУНП у Волинській області лейтенанта поліції ОСОБА_8 та поліцейського сектору ВРПП Ковельського РУП ГУНП у Волинській області старшого сержанта поліції ОСОБА_9 , був помічений транспортний засіб марки «ВАЗ» р.н. НОМЕР_2 , за кермом якого перебував ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Працівники поліції увімкнули проблискові світлові сигнали синього та червоного кольорів, а також звукові сигнали на службовому автомобілі, що слугувало законною вимогою ОСОБА_10 негайно зупинити транспортний засіб. На законні вимоги працівників поліції зупинитися, водій не реагував, у зв`язку з чим поліцейські розпочали переслідування. Прискоривши рух ОСОБА_10 не впорався з керуванням і в с. Жмудче Ковельського району Волинської області на вул. Степова з`їхав на узбіччя.

В цей час поліцейський ОСОБА_9 зупинив службовий автомобіль, а поліцейський ОСОБА_8 , який сидів на передньому пасажирському сидінні, швидко вибіг з транспортного засобу та став біля передніх водійських дверей автомобіля марки «ВАЗ» р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_10 , який стояв на місці, та почав неодноразово висловлювати вимогу ОСОБА_10 вийти з автомобіля.

В подальшому на місце події підійшов натовп людей, зокрема ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ,. та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які всупереч законної вимоги поліцейських ОСОБА_8 та ОСОБА_9 тримати дистанцію та не перешкоджати їх законним діям, усвідомлюючи, що працівники поліції, які були одягнені у формений одяг, виконують свої службові обов`язки, з метою перешкодити їх законній діяльності, а саме притягнути до відповідальності ОСОБА_10 за вчинення правопорушення передбаченого ст. 130 КУпАП, почали виражатись нецензурними словами в сторону поліцейських та діючи в групі, маючи на меті перешкодити їх службовій діяльності, ОСОБА_11 завдав не менше двох ударів кулаком правої руки в область голови, а ОСОБА_5 завдав удар ногою в обличчя поліцейському ОСОБА_8 , давши в такий спосіб ОСОБА_10 уникнути відповідальності.

У результаті протиправних дій ОСОБА_5 потерпілий інспектор СРПП ВП № 1 м. Любомль Ковельського РУП ГУНП у Волинській області лейтенант поліції ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді забійної рани лоба, гематоми правої орбіти, забою м`яких тканин шиї, закритої черепно-мозкової травми та струсу головного мозку, що за ступенем тяжкості відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я.

01.09.2025 ОСОБА_5 затриманий в порядку ст.208 КПК України, того ж дня йому повідомлено про підозру за ч.2 ст.345 КК України.

Орган досудового розслідування вважає, що усвідомлюючи можливе покарання, яке сягає до 5 років позбавлення волі, ОСОБА_5 здатен легко залишити місце проживання та виїхати за межі Ковельського району та області і його місцеперебування буде встановити проблематично, що призведе до затягування процесуальних строків, прийняття процесуальних рішень під час досудового слідства та в суді. У випадку незастосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, підозрюваний може зникнути та тривалий час перебувати у розшуку. Також ОСОБА_5 може незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому ж кримінальному провадженні з метою зміни наданих під час судового розгляду показань та під час дослідження письмових матеріалів кримінального провадження, що стосуються слідчих дій. Обізнаність підозрюваного з місцем роботи потерпілого та місцем проживання свідків свідчить про об`єктивно наявний ризик незаконного впливу на вказаних осіб, не тільки шляхом вмовлянь та заохочень, а також погроз та залякувань з метою змінити, чи відмовитись від показань на свою користь. Крім того, усвідомлюючи, що на даний час в країні триває воєнний стан, під час дії якого правоохоронці здійснюють охорону громадського порядку цілодобово та виявляють правопорушення серед місцевого населення, останній повторно зможе нанести тілесні ушкодження правоохоронним органам під час виконання службових обов`язків. Запобігти цим ризикам можливо лише утримуючи підозрюваного під вартою, інші більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного.

В судовому засіданні слідчий ОСОБА_4 і прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримали. Прокурор просив врахувати конкретні обставини справи, зокрема стан алкогольного сп`яніння підозрюваного, і залишення останнім місця події з метою уникнення відповідальності, що призвело до необхідності його розшуку, у зв`язку з чим затримання відбулося лише вранці 01.09.2025. Характер вчинених протиправних дій, на переконання слідчого, вимагають утримання підозрюваного під вартою.

Підозрюваний ОСОБА_5 і захисник ОСОБА_6 проти задоволення клопотання заперечили, повідомили суду, що підозрюваний визнає винуватість у завданні удару, щиро розкаюється і готовий понести покарання, власну поведінку підозрюваний пояснив станом алкогольного сп`яніння. Просив врахувати те, що добровільно, з перших днів повномасштабного вторгнення РФ, долучився до ЗСУ, має статус учасника бойових дій, численні нагороди за несення служби і мужність, раніше не судимий, має постійне місце проживання, сталі сімейні зв`язки, виховує неповнолітню дитину співмешканки, позитивно характеризується, готовий співпрацювати з органом досудового розслідування.

Заслухавши думку учасників судового засідання, вивчивши матеріали клопотання, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також виключення можливості вчинення інших дій, які становлять ризики для кримінального провадження і суспільства.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті.

Відповідно до статті 3 Загальної декларації прав людини, статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод запобіжний захід тримання під вартою має застосовуватися лише за крайньою необхідністю і, як останній захід, при наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний чи обвинувачуваний буде намагатися перешкоджатиме встановленню істини у справі, продовжуватиме злочинну діяльність.

ЄСПЛ у своїй прецедентній практиці сформував принципи, що їх дотримується Суд у вирішенні питань щодо застосування тримання осіб під вартою, а саме:

- тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і необхідно виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі;

- у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.

Згідно із ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Перевірка перелічених умов відбувається через призму усіх обставин, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, наявність постійного місця роботи або навчання, репутацію, майновий стан, наявність судимостей, розмір майнової шкоди та інше (ст.178 КПК України).

Крім того, відповідно до п.3 ч.1 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, якщо прокурор крім перелічених у статті 177 КПК України підстав не доведе, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Виконуючи вимоги закону, суд встановив, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, на що вказують відеоматеріали з нагрудних камер поліцейських, показання свідків і потерпілого.

На даному етапі досудового розслідування наявність «обґрунтованої підозри» передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла таки вчинити злочин. В той же час, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування.

Що стосується наведених у клопотанні ризиків можливої втечі, впливу на свідків чи продовження протиправної діяльності, то на переконання суду вони є недоведеними.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню, судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Стосовно загрози втечі особи практика ЄСПЛ виходить з того, що тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, може розглядатися як обставина, яка спонукає особу до втечі . Однак реальність такої загрози оцінюється з урахуванням інших обставин, а саме: характеристики особи, її морального обліку, місця проживання, професії, прибутку, сімейних зв`язків, будь-яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

Запобіжний захід не є покаранням за ймовірно вчинене кримінальне правопорушення, а слугує засобом забезпечення дієвості, своєчасності та ефективності кримінального провадження, запобігання спробам підозрюваного спотворити докази чи вдатися до втечі.

Утримання підозрюваного/обвинуваченого під вартою не може бути застосовано лише з тієї причини, що у справі, на думку обвинувачення, очікується призначення покарання у вигляді позбавлення свободи (аналогічна позиція наведена у рішеннях ЄСПЛ у справах «Панченко проти Росії», «Ілійков проти Болгарії», «Летіли проти Франції»).

Ймовірна серйозність покарання підлягає оцінці у сукупності з іншими обставинами.

За матеріалами кримінального провадження підозрюваний має постійне місце проживання, виховувався в багатодітній сім`ї, має власну сім`ю, бере участь у захисті держави, виключно позитивно характеризується, раніше не судимий, усвідомлює протиправність вчиненого, інкримінований йому злочин віднесений до нетяжких, що у сукупності є достатнім для виключення ризику втечі.

Аналогічним чином не доведений ризик продовження протиправної поведінки чи впливу на свідків. Основним доказом події є відеозапис з нагрудних камер поліцейських, тому показання свідків чи потерпілого не можуть змінити об`єктивно зафіксованих фактів.

Таким чином, орган досудового розслідування не довів існування передбачених ч.1 ст.177 КПК України ризиків.

Також не знайшли свого підтвердження під час розгляду клопотання твердження прокурора про вчинення ОСОБА_5 дій спрямованих на переховування від органу досудового розслідування. Як вбачається з протоколу огляду відеозапису з місця події, ОСОБА_5 залишив місце події разом з іншими односельчанами. Під час затримання перебував за місцем фактичного проживання.

Підсумовуючи, за умов доведення обґрунтованості підозри і недоведення існування ризиків, слідчий суддя відповідно до вимог ст.194 КПК України не має права обирати більш м`який запобіжний захід, однак має право зобов`язати підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного слідчим суддею, судом.

Ураховуючи наведене, слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про обрання щодо підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та одночасно зобов`язує його прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, суду.

Керуючись статтями 176, 177, 178, 181, 184, 193, 194, 309 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя

п о с т а н о в и в :

Відмовити у задоволенні клопотання про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_5 в рамках кримінального провадження №0001084 від 01.09.2025 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Звільнити ОСОБА_5 з-під варти в залі суду негайно.

На підставі ч.3 ст. 194 КПК України зобов`язати підозрюваного ОСОБА_5 прибувати за кожним викликом органу досудового розслідування, прокурора, суду.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня оголошення.

Повний текст ухвали складений 04.09.2025.

Слідчий суддя ОСОБА_1