465/3106/17
1-в/465/157/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.04.2025 м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Марків Ю.С.,

за участю секретаря судового засідання Мучинської Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові подання приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького Зоряна Вікторовича про визначення частки майна боржника, яким він володіє спільно з іншими особами, -

ВСТАНОВИВ:

Приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Маковецький З.В. звернувся до суду на підставі ст.443 Цивільного процесуального кодексу України із письмовим поданням про визначення частки майна боржника ОСОБА_1 , яким вона володіє спільно з іншими особами у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

Подання мотивує тим, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького З.В. перебуває виконавче провадження №75414081 з примусового виконання виконавчого листа №465/3106/17, виданого 08.05.2024 Франківським районним судом м.Львова про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ "Сенс Банк" матеріальної шкоди в розмірі 428715,42 грн. Вказує, що згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за боржником на праві спільної сумісної власності зареєстроване нерухоме майно, а саме квартира за адресою: АДРЕСА_1 . Окрім боржника співвласником вказаної квартири являється ОСОБА_2 . Зазначає, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить боржнику на праві спільної сумісної власності, є єдиним майном боржника, за рахунок якого є можливим виконати рішення суду. Залишок заборгованості в межах виконавчого провадження станом на 19.02.2025 становить 351989,96 грн.

28.04.2025 до суду від ОСОБА_2 надійшли заперечення на подання приватного виконавця про визначення частки майна боржника, яким він володіє спільно з іншими особами, в яких просила у задоволенні подання відмовити. Розгляд вказаного подання просила проводити без її участі.

Мотивує заперечення тим, що нею було здійснено істотно більший внесок в утримання, ремонт та благоустрій квартири. Вказує, що протягом усього часу володіння вказаним житлом вона фактично одноособово несла фінансові витрати на оплату комунальних послуг, здійснювала її капітальний та поточний ремонти, облаштовувала житло для комфортного проживання; усе це здійснювалось виключно за її рахунок та без участі чи матеріального внеску з боку сестри ОСОБА_1 . Окрім цього, з моменту набрання законної сили сили вироком щодо ОСОБА_1 , остання була звільнена з роботи, на даний час ніде не працевлаштована та самостійно доглядає за малолітнім сином, якому ще не виповнилось одного року, а відтак на ОСОБА_2 , як нею зазначається, додатково лягла фінансова та побутова підтримка не лише щодо квартири, а й щодо утримання сестри та її дитини. Відтак, на думку ОСОБА_2 , при визначенні частки у квартирі слід виходити не з формального принципу рівності, а з фактичного внеску кожної зі сторін у придбанні, утриманні та облаштуванні житла, а тому вважає, що на неї припадає більша частка у вказаному майні, ніж 1/2.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, хоча й належним чином повідомлялись про дату, час та місце проведення такого.

Відповідно до положень ч.4 ст.107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів не здійснювалось.

Дослідивши матеріали подання та надані докази, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що вироком Франківського районного суду м.Львова від 10.07.2023 серед іншого задоволено частково цивільний позов АТ «СенсБанк» (як правонаступника АТ «АльфаБанк») до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди; стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «СенсБанк» (як правонаступника АТ «АльфаБанк») матеріальну шкоду в розмірі 428715 гривень 42 коп.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького З.В. від 28.06.2024 відкрито виконавче провадження №75414081 з примусового виконання виконавчого листа №465/3106/17, виданого Франківським районним судом м.Львова 08.05.2024 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ "Сенс Банк" (як правонаступника АТ «АльфаБанк») матеріальної шкоди в розмірі 428715,42 грн.

Окрім цього, в межах даного виконавчого провадження приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Маковецьким З.В. винесено постанови про звернення стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника від 28.06.2024, про арешт майна боржника від 28.06.2024, про арешт коштів боржника від 28.06.2024, про стягнення з боржника основної винагороди від 28.06.2024.

Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №384785542 від 28.06.2024 квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначеніЗаконом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст.1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначеніКонституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Підставою звернення приватного виконавця до суду з даним поданням стало те, що бездіяльність боржника ускладнює виконання рішення суду та на переконання приватного виконавця є необхідність у зверненні стягнення на майно боржника, яким вона володіє спільно з іншою особою. Таке майно є спільною сумісною власністю та відсутність виділеної частки майна боржника унеможливлює виконавцю вчинити виконавчі дії, пов`язані з майном боржника.

Відповідно до ч. 6 ст.48 ЗУ «Про виконавче провадження» стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Порядок розгляду подання про визначення частки майна боржника у спільному майні визначений ст. 443 ЦПК України, відповідно до якої питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 жовтня 2020 року у справі № 2-24/494-2009 (провадження № 12-4гс20), щодо відступу від висновків якої вирішується питання, колегія суддів зазначила, що під час розгляду подання державного чи приватного виконавця про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, не можуть застосовуватися норми Господарського процесуального кодексу України, які регулюють позовне провадження. Отже, розгляд подання державного чи приватного виконавця за правилами статті 335 Господарського процесуального кодексу України (аналогія статті 443 ЦПК України) не забезпечує учасникам судового провадження дієву, реальну можливість надання суду своїх доказів та аргументів, як того вимагає пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод за наявності спору про право.

Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що стаття 335 Господарського процесуального кодексу України підлягає застосуванню виключно за відсутності спору про право. У цьому разі відповідно до статті 338 Господарського процесуального кодексу України подання державного чи приватного виконавця розглядається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від суб`єктного складу боржника та інших співвласників майна. Натомість за наявності спору про право стаття 335 Господарського процесуального кодексу України не підлягає застосуванню. Виконавець вправі звернутися до суду з поданням про визначення частки майна боржника в майні, яким він володіє спільно з іншими особами, незалежно від того, чи відсутній спір про право, чи він наявний. Водночас, в останньому випадку виконавець звертається з таким поданням (позовною заявою) в порядку позовного провадження. Пунктом 1 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Натомість мотиви відступу від висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 жовтня 2020 року у справі № 2-24/494-2009 (провадження № 12-4гс20), зводяться до того, що єдиною допустимою законом формою звернення виконавця до суду за вирішенням питання про визначення частки боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, є звернення з поданням.

Однак, ВП ВС дійшла висновку, що розгляд подання державного чи приватного виконавця за правилами статті 443 ЦПК України не забезпечує учасникам судового провадження дієву, реальну можливість надання суду своїх доказів та аргументів, як того вимагає пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод за наявності спору про право.

Отже, норми статті 443 ЦПК України підлягають застосуванню виключно за відсутності спору про право.

Спір про визначення частки майна боржника в майні, яким він володіє спільно з іншими особами, є спором між боржником і іншими співвласниками майна.

За наявності спору щодо визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, його вирішення судом не є вирішенням процесуального питання, а є вирішенням матеріального спору. Такий спір може виникати, зокрема, тоді, коли відповідно до частини першої статті 368 ЦК України майно належить двом або більше особам на праві спільної власності без визначення часток кожного з них у праві власності (право спільної сумісної власності).У разі, якщо майно належить двом або більше особам на праві спільної власності із визначенням часток кожного з них у праві власності, то відповідно до частини першої статті 356 ЦК України майно належить таким особам на праві спільної часткової власності. Якщо розмір часток співвласників відомий, то спір про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, не виникає. Водночас, може виникнути спір про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї (частина перша статті 366 ЦК України).

Якщо ж виник спір щодо визначення частки майна боржника у майні, яке належить боржнику та іншим особам на праві спільної сумісної власності, то судове рішення у разі задоволення позову має наслідком зміну матеріального правовідношення - право спільної сумісної власності припиняється, натомість виникає право спільної часткової власності (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 916/2813/18 (провадження № 12-71гс20, пункт 8.74).

Поняття «спір про право», наявність якого є підставою для залишення заяви без розгляду, а не закриття провадження у справі, передбачено в окремому провадженні. Натомість розділ VI «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)» ЦПК України не регулює дії суду у випадках, коли виконавець звертається до суду в порядку цього розділу за наявності матеріального спору, який підлягає вирішенню в порядку позовного провадження. Отже, у ЦПК України наявна прогалина, яку належить заповнити шляхом застосування за аналогією закону частини шостої статті 294 ЦПК України, відповідно до якої якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Тому якщо під час розгляду подання виконавця або скарги в порядку розділу VI «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)» ЦПК України суд дійде висновку про наявність спору про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає подання або скаргу без розгляду і роз`яснює заявнику, що він має право подати позов на загальних підставах. Такий висновок узгоджується з висновком, сформульованим Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 1421/5229/12-ц (провадження № 14-194цс18) про залишення позову без розгляду.

Отже, оскільки приватний виконавець звернувся до суду із поданням про вирішення питання про визначення частки майна боржника у спільній сумісній власності, яким боржник володіє спільно з іншою особою; частка боржника у спільному майні не визначена, інший співвласник заперечує щодо визначення частки у квартирі відповідно до принципу рівності часток у праві спільної сумісної власності, а отже, наявний спір про право, який повинен вирішуватись в позовному провадженні, а не в межах справи в порядку розділу VI «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)» ЦПК України.

Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає, що подання приватного виконавця слід залишити без розгляду, роз`яснивши, що він має право подати позов на загальних підставах.

Керуючись ст. ст.257-261,353-354,443 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Подання приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького Зоряна Вікторовича про визначення частки майна боржника, яким він володіє спільно з іншими особами - залишити без розгляду.

Роз`яснити заявнику право звернутися до суду із позовом у порядку позовного провадження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя Марків Ю.С.