Справа № 521/1890/24
Номер провадження:1-кп/521/906/25
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 травня 2025 року м. Одеса
В С Т А Н О В И В :
В провадженні Малиновського районного суду м.Одеси перебуває зазначене кримінальне провадження, судовий розгляд триває, судом здійснюється дослідження доказів у кримінальному провадженні.
Прокурор заявила клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого, оскільки строк його тримання під вартою спливає 17.05.2025 року, посилаючись на тяжкість висунутого обвинувачення та наявністю ризиків, передбачених ст.177 КПК України, зазначивши, що більш м`який запобіжний захід не зможе зебезпечити належну процесуаьну поведінку обвинуваченого, строк тримання під вартою просив продовжити без зміни раніше визначеного розміру застави.
Захисник та обвинувачений заперечували проти клопотання прокурора, посилаючись на відсутність доказів наведених ризиків, оскільки усі свідки допитанні у провадженні, обвинувачений просив застосувати до нього домашній арешт та вважав клопотання прокурора необгрунтованим та автоматичним.
Вислухавши думки сторін, дослідивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, суд вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч.3 ст.331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.
Під час розгляду клопотання оцінці судом підлягають наявність та/або продовження існування ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК. Ризиком у контексті кримінального провадження є певний ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
З урахуванням наявності існування наведених ризиків, передбачених ст.177 КПК України, виникла необхідність у вирішенні питання щодо продовження дії запобіжного заходу стосовно обвинувачених.
Обвинувачений ОСОБА_4 обвинувачується у вчинені тяжкого злочину, за вчинення якого, передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до десяти років з конфіскацією майна, а тому обвинувачений, для якого настання вказаних наслідків є небажаним, може вдатися до спроб переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується. При цьому суд враховує, що обвинувачений має соціальні зв`зки із своєю матір`ю, постійне місце проживання, але їх наявність у обвинуваченого не може виключити ризику його ухилення, тобто існує реальна загроза, що останній може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню, вчинити інший злочин або продовжити злочин, у якому обвинувачується. При цьому суд відхиляє посилання обвинуваченого на те, що майже всі свідки вже допитані, оскільки дослідження доказів триває та свідки можуть допитуватися додатково.
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу згідно ч.1 ст.183 КПК України. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) буде здійснювати відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
Відповідно до вимог п.4 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
З урахуванням наявності існування наведених ризиків, передбачених ст.177 КПК України, виникла необхідність у вирішенні питання щодо застосування запобіжного заходу стосовно обвинуваченого.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював і те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Виходячи з характеру та обставин інкримінованого злочину, беручи до уваги особу обвинуваченого, наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, можна дійти висновку про те, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою надасть можливість запобігти вищевказаним ризикам та забезпечити виконання обвинуваченим своїх обов`язків та відсутні підстави для обрання стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного зходу.
Таким чином суд приходить до висновку, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе гарантувати належне виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та перешкодити ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
До обвинуваченого застосовувався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави у розмірі 60 (шістдесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на час обрання становило 161 040 (сто шістдесят одну тисячу сорок) гривень, який був дієвим важелем для процесуального впливу на поведінку останнього. Зазначений розмір застави було обрано із врахуванням тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення та не перевищує максимальний розмір межи застави, визначений виогами КПК України для тяжкого злочину.
Оцінивши в сукупності всі наведені обставини, суд приходить до висновку, про наявність підстав для задоволення клопотання прокурора та необхідності продовження тримання під вартою обвинуваченого без зміни визначеного розміру застави, що буде співмірним з існуючими ризиками, відповідатиме особі обвинуваченого та тяжкості висунутого йому обвинувачення і зможе забезпечити належну процесуальну поведінку останнього. Підстав для обрання більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту судом не встановлено.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 331, 176,177, 183, 193,194, 196 КПК України, суд -
П О С Т А Н О В И В:
Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор» строком на 60 (шістдесят) діб до 12 липня 2025 року включно без зміни раніше визначеного розміру застави.
Ухвала суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її винесення.
Подання апеляційної скарги на ухвалу суду зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.
Суддя ОСОБА_1