ВІТОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/416/25
Провадження №1-кс/477/529/25
УХВАЛА

про продовження дії запобіжного заходу

15 травня 2025 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Вітовського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 , погодженого з заступником начальника відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_4 в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000064 від 22 січня 2024 року, про продовження дії раніше застосованого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, такого, що народився в м. Миколаєві Миколаївської області, зареєстрований за місцем проживання в АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, військовослужбовця ВЧ НОМЕР_1 , одруженого, не судимого

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 146, частиною другою статті 127 КК України

за участі: прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ:

09 травня 2025 року слідчий в особливо важливих справах відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 , в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000064 від 22 січня 2024 року звернувся до слідчого судді з клопотанням про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 146, частиною другою статті 127 КК України ОСОБА_7 , строком до 17 червня 2025 року.

В обґрунтування поданого клопотання вказує, що у провадженні відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Миколаївській області перебуває кримінальне провадження №0000064 від 22 січня 2024 року, за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 190, частиною другою статті 189, частиною другою статті 146, частиною другою статті 127 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою з невстановленою в ході досудового розслідування особою, 17 грудня 2017 року, із застосуванням сили, обмежили свободу ОСОБА_8 , утримуючи його в підвальному приміщенні протягом декількох годин.

Продовжуючи незаконно утримувати ОСОБА_8 проти його волі, ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою з невстановленою в ході досудового розслідування особою супроводжуючи ці дії протягом декількох годин, систематичними знущаннями, нанесли потерпілому чисельні удари руками та ногами, по голові, тулубу, кінцівкам, в тому числі здавлюючи плоскогубцями шкіру в районі геніталій, принижуючи його честь та гідність, тобто завдаючи сильного фізичного болю та морального страждання, вчиняючи вказані дії з метою отримати від потерпілого ОСОБА_8 зізнання у вчинені відносно ОСОБА_7 шахрайський дій.

17 березня 2025 року у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 146, частиною другою статті 127 КК України, та ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду Миколаївської області від 17 березня 2025 року до підозрюваного застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів.

Строк дії ухвали слідчого судді про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою спливає 15 травня 2025 року.

У свою чергу, як вказує слідчий у поданому клопотанні досудове розслідування неможливо закінчити до дати закінчення терміну дії запобіжного заходу, так як для цього необхідно провести ряд слідчих та процесуальних дій, направлених на збирання доказів та проведення повного, всебічного та об`єктивного розслідування усіх обставин справи.

Оскільки встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу ризики, передбачені статтею 177 КПК України, не зменшились, а обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, за змістом клопотання, повністю підтверджується зібраними у ході досудового розслідування доказами, перелік яких наведений у клопотанні, слідчий ОСОБА_3 просить продовжити строк дії запобіжного заходу підозрюваному у виді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, а саме до 17 червня 2025 року.

Наявність указаних ризиків слідчим обґрунтовується тим, що на даний час продовжує існує ризик переховування ОСОБА_7 від органів досудового розслідування та/або суду; ризики незаконного впливу на потерпілого, свідків чи інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні та ризик вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Застосування до підозрюваного ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу не дозволить запобігти зазначеним вище ризикам.

15 травня 2025 року захисником підозрюваного ОСОБА_7 адвокатом ОСОБА_6 подано до суду заперечення, в яких він просив відмовити в задоволенні клопотання слідчого, посилаючись на порушення правил підслідності у даному кримінальному провадженні; не доведеності слідчим існування ризиків зазначених у поданому клопотанні та на недотриманні органом досудового розслідування розумних строків при досудовому розслідування у цьому кримінальному провадженні.

У судовому засіданні прокурор групи прокурорів у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_9 підтримав клопотання слідчого про продовження підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та просив його задовольнити, указував про те, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені пунктами 1, 3, 5 частини першої статті 177 КПК України.

Підозрюваний ОСОБА_7 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання слідчого та просив застосувати до нього менш тяжкий запобіжний захід, не пов`язаний з ізоляцією від суспільства.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_6 у судовому засіданні також заперечував проти задоволення клопотання слідчого, посилаючись на надуманість та необґрунтованість цього клопотання, а також на не доведеність ризиків належними та достатніми доказами. Вказував, що підозра повідомлена ОСОБА_7 не обґрунтована, докази здобуті органом досудового розслідування необґрунтовані та містять суб`єктивні припущення, просив відмовити у задоволенні клопотання слідчого, згідно поданих заперечень.

У судовому засіданні проголошено резолютивну частину ухвали.

Заслухавши позиції учасників судового провадження, дослідивши докази по заявленому клопотанню, слідчий суддя встановив наступне.

Слідчим відділом СУ ГУНП в Миколаївській області за фактом незаконного позбавлення волі та катування ОСОБА_8 , 22 січня 2024 року внесено відомості до ЄРДР за №0000064 та розпочато досудове розслідування з попередньою кваліфікацією кримінальних правопорушень за частиною четвертою статті 190, частиною другою статті 189, частиною другою статті 146, частиною другою статті 127 КК України.

За встановлених досудовим розслідуванням обставин вбачається, що ОСОБА_7 , 17 грудня 2017 року, реалізуючи свій план злочинної діяльності, щодо викрадення людини, зателефонував ОСОБА_8 і звернувся із проханням, відвести його в мікрорайон «Варварівка» в місті Миколаєві. Цього ж дня, близько 20:00 години ОСОБА_8 , на автомобілі «Lexus LS-460 long» державний номерний знак НОМЕР_2 , виконуючи прохання ОСОБА_7 , приїхав до міського автовокзалу в місті Миколаєві, де останній сів до автомобіля потерпілого і повідомив, про необхідність забрати невідомого потерпілому ОСОБА_8 чоловіка біля ТРЦ «City Center», який знаходиться за адресою: м. Миколаїв, проспект Центральний, 98.

Прибувши на визначення місце, на заднє пасажирське сидіння за водієм сів невідомий потерпілому чоловік, після чого ОСОБА_7 сказав рухатися потерпілому в бік мікрорайону «Варварівка» в місті Миколаєві. Рухаючись по вулиці Вадима Благовісного (Нікольська) в місті Миколаєві, проїжджаючи повз будівлю МНУ ім. В.О. Сухомлинського, яка розташована за адресою: м. Миколаїв, вулиці Вадима Благовісного, 24, ОСОБА_7 попросив повернути на перший з`їзд праворуч, розуміючи, що у вказаному місці відсутні сторонні особи, які можуть стати свідками вчинення протиправних дій по відношенню до потерпілого ОСОБА_8 після чого ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою з невстановленою в ході досудового розслідування особою, із застосуванням сили, витягнули з водійського сидіння ОСОБА_8 помістивши його на заднє сидіння салону автомобіля після чого повезли до невідомого місця, де діючи умисно обмежуючи його свободу, утримували в підвальному приміщенні протягом декількох годин, принижуючи його честь та гідність.

Крім того, реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 і невстановлена особа, продовжуючи незаконно утримувати ОСОБА_8 проти його волі, супроводжуючи ці дії протягом декількох годин, систематичними знущаннями, нанесли останньому чисельні удари руками та ногами, по голові, тулубу, кінцівкам, в тому числі здавлюючи плоскогубцями шкіру в районі геніталій, тим самим принижуючи його честь та гідність, тобто завдаючи сильного фізичного болю та морального страждання, з метою отримати від потерпілого ОСОБА_8 зізнання у вчинені відносно ОСОБА_7 шахрайський дій.

Тим самим, ОСОБА_7 вчинив дії, які охоплюються складом кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 146, частиною другою статті 127 КК України.

У цьому кримінальному провадженні 17 березня 2025 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 146, частиною другою статті 127 КК України, а саме у викрадені людини за попередньою змовою групою осіб та у катуванні, тобто умисному діянні, спрямованому на заподіяння особі сильного фізичного болю чи морального страждання, вчинене з метою примусити її вчинити дії, що суперечать їх волі, у тому числі отримати зізнання, за попередньою змовою групою осіб, яка з дотриманням положень статті 278 КПК України йому вручена.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду Миколаївської області від 17 березня 2025 року до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 15 травня 2025 року та оскільки злочин, у якому підозрюється ОСОБА_7 пов`язаний із насильством, розмір застави не визначався.

Зі змісту ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду Миколаївської області від 17 березня 2025 року вбачається, що обираючи запобіжний захід, слідчим суддею було досліджено надані стороною обвинувачення докази, які свідчили про наявність як і обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчинення інкримінованих йому діянь, так і наявність ризиків, передбачених частиною першою статті 177 КПК України, а також оцінено неможливість застосування до підозрюваного інших, більш м`яких запобіжних заходів.

Вказана ухвала в апеляційному порядку не переглядалася.

Постановою заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_10 від 12 травня 2025 року строк досудового розслідування у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000064 від 22 січня 2024 року продовжений до 17 червня 2025 року.

За приписами частини четвертої статті 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу. Тобто при вирішенні цього питання слідчий суддя керується загальними приписами, які регулюють застосування відповідного запобіжного заходу.

Загальні підстави і порядок застосування та продовження запобіжного заходу визначені у статті 194, 199 КПК України, змістом яких передбачено такі критерії дослідження слідчим суддею обставин (фактів): наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження дії запобіжного заходу; обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 146, частиною другою статті 127 КК України, одне з яких відносяться до категорії тяжкого злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, підтверджується зібраними матеріалами під час досудового розслідування у їх сукупності, зокрема: заявою ОСОБА_8 від 10 квітня 2024 року про вчинення відносно нього кримінального правопорушення; протоколами допиту потерпілого ОСОБА_8 від 24 січня 2025 року, 06 лютого 2025 року, та 10 березня 2025 року; заявою ОСОБА_8 від 28 лютого 2025 року про вчинення відносно нього кримінального правопорушення; протоколом огляду комп`ютерних даних від 11 лютого 2025 року; матеріалами ЄО №25606 від 17 грудня 2017 року (що підтверджують факт зникнення потерпілого ОСОБА_8 ); протоколом про результати проведення негласної слідчої розшукової дії, про хід і результати аудіо, відеоконтролю розмов або інших звуків, рухів та дій особи стосовно ОСОБА_7 від 27 травня 2024 року; протоколом про результати проведення негласної слідчої розшукової дії, про хід і результати аудіо, відеоконтролю розмов або інших звуків, рухів та дій особи стосовно ОСОБА_7 від 27 червня 2024 року; висновком судово психологічної експертизи №СЕ-19/117-25/3642-ПС від 21 лютого 2025 року; висновком судово психологічної експертизи №СЕ-19/115-25/2280-ПС від 18 лютого 2025 року; висновком експертиза №88/1-89/1 від 11 березня 2025 року; протоколами допитів свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , від 25 січня 2025 року ОСОБА_13 від 28 січня 2025 року.

Щодо обґрунтованості підозри слідчий суддя зазначає, що оскільки чинне законодавство не розкриває це поняття, враховуючи статті 8, 9 КПК України, слід керуватися позиціями Європейського суду з прав людини.

З точки зору практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри це певний стандарт доказування, який означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, пункт 32, Series A, N 182). При чому факти, які викликали підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для того, щоб не лише обґрунтувати засудження, а й пред`явити обвинувачення, що є наступною стадією в процесі розслідування кримінальної справи (рішення у справі «Murrаy v.United Kingdom», 14310/88, 28 жовтня 1994 року, пункт 55).

Зі змісту поданого клопотання та долучених до нього матеріалів вбачається причетність ОСОБА_14 до вчинення дій, пов`язаних із викраденням людини за попередньою змовою групою осіб та у катуванні, що охоплюється складом кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 146, частиною другою статті 127 КК України.

Описані у клопотанні обставини вчинення кримінального правопорушення у сукупності з наданими прокурором поясненнями та представленими матеріалами кримінального провадження на даному етапі провадження дає слідчому судді можливість дійти висновку про наявність ознак кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 146, частиною другою статті 127 КК України.

Досліджених матеріалів достатньо для того, щоб в межах судового контролю, який здійснюється слідчим суддею при розгляді питання про продовження строку дії запобіжного заходу, дійти висновку про наявність обґрунтованої підозри.

На даному етапі провадження, слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі оцінки сукупності отриманих відомостей повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувальних заходів, тому заперечення сторони захисту щодо необґрунтованості підозри слідчим суддею відхиляються.

При цьому, з огляду на заперечення захисників, що подані ними слідчому судді, слід роз`яснити, що слідчим суддею не оцінювалися докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, тобто на даному етапі провадження не вирішувалися ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті.

Наведені у поданому слідчому судді заперечені стороною захисту доводи, щодо невідповідності наявних у матеріалах кримінального провадження показань свідків, а також наявності у діях потерпілого складу окремого кримінального правопорушення за статтею 383 КК України, слідчим суддею відхиляться, з огляду на те, що оцінка доказів із точки зору їх допустимості є заключним етапом доказування та здійснюється судом за наслідком розгляду справи по суті. Тоді як у своїх запереченнях захисники вдаються до аналізу цих доказів на предмет їх допустимості та належності, що є передчасним на даній стадії кримінального провадження, оскільки слідчим суддею оцінюються докази у сукупності з іншими матеріалами кримінального провадження.

Такі об`єктивні дані, які пов`язують особу підозрюваного із вчиненням кримінального правопорушення, пов`язаного із викраденням людини за попередньою змовою групою осіб та катуванням, не повинні бути достатніми для засудження особи, а повинні лише об`єктивно зв`язувати певну особу з певним злочином для можливості застосування заходу забезпечення кримінального провадження при наявності реальних ризиків, а у разі ж не доведеності вини особи за наслідками судового розгляду, остання може бути виправдана судом, з урахуванням положень національного законодавства.

Також слідчим суддею враховується і те, що досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні триває та в його межах триває збір доказів, у зв`язку з чим можуть призначатися експертизи, обстеження, проводитися слідчі дії, тощо, за наслідками яких може бути повідомлено про підозру й інших осіб, та/або про зміну підозри осіб, які вже повідомлені про підозру у цьому кримінальному провадженні.

В світлі обставин даного клопотання, досліджених матеріалів, що долучені слідчим ОСОБА_3 до клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу, достатньо для того, щоб в межах судового контролю, який здійснюється слідчим суддею при розгляді питання про обрання запобіжного заходу, дійти висновку про наявність обґрунтованої підозри.

Відносно доводів представника підозрюваного адвоката ОСОБА_6 , щодо відсутності повноважень у слідчого судді Вітовського районного суду Миколаївської області по розгляду цього клопотання, слідчий суддя звертає увагу на необґрунтованість такої обставини, що спростовується наступним.

За змістом заперечення адвоката ОСОБА_6 вбачається, що в обґрунтування своїх доводів, останній посилався на те, що органом досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні є Головне управління Національної поліції в Миколаївській області, яке розташоване в м. Миколаєві по вул. Декабристів, 5, тобто вказана адміністративна будівля знаходяться на території Центрального району м. Миколаєва та підпадає під територіальну юрисдикцію Центрального районного суду м. Миколаєва, тобто не перебуває в межах територіальної юрисдикції Вітовського районного суду Миколаївської області.

У свою чергу, пунктом 1 частини другої статті 132 КПК України визначено, що клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження подається до місцевого суду в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Органом досудового розслідування, відповідно до матеріалів клопотання та обставин встановлених слідчим суддею є Головне управління Національної поліції в Миколаївській області.

Слідчим подано до Вітовського районного суду Миколаївської області клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в кримінальному провадженні № 0000064 від 22 січня 2024 року.

Відповідно до наказу начальника Головного управління Національної поліції в Миколаївській області від 16 жовтня 2024 року №252 за СУ Головного управління Національної поліції в Миколаївській області закріплено для розміщення слідчих відділів та визначено місце знаходження органу досудового розслідування, з метою проведення досудового розслідування кримінальних проваджень, приміщення, що розташовані в місті Миколаєві по вул. Спаська, 10-12 та вул. Біла, 44; смт. Ольшанське Миколаївського району Миколаївської області, вул. Шкільна, 35; АДРЕСА_2 ; м. Нова Одеса Миколаївської області, вул. Ф.Осадчого, 21.

Таким чином, слідче управління Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, як орган досудового розслідування перебуває в межах територіальної юрисдикції як Центрального районного суду міста Миколаєва, так і Миколаївського районного суду Миколаївської області, Вітовського районного суду Миколаївської області, Новоодеського районного суду Миколаївської області, тобто має місце альтернативна територіальна юрисдикція.

Як вбачається із наданих суду матеріалів, досудове розслідування кримінального провадження №0000064 від 22 січня 2024 року здійснюється слідчим СУ ГУ НП в Миколаївській області, територіально розташованому в с-щі Каравелове Миколаївського району Миколаївської області, вул. Парникова, 1.

Визначена адреса органу досудового розслідування відноситься до територіальної підсудності Вітовського районного суду Миколаївської області.

Отже, слідчий звернувся з вищевказаним клопотанням до належного суду.

Указане питання також було предметом судового контролю слідчим суддею, при розгляді клопотання слідчого, поданого у цьому ж кримінальному провадженні, про проведення обшуку, обрання запобіжного заходу та накладення арешту на майно.

До цього ж, будь-яких клопотань сторони кримінального провадження щодо направлення матеріалів до Миколаївського апеляційного суду для визначення підсудності слідчому судді Вітовського районного суду Миколаївської області не подавали та самостійно до суду апеляційної інстанції не звертались.

Щодо ризиків кримінального провадження то слідчий у поданому клопотанні зазначає про існування і на даний час ризиків, установлених ухвалою слідчого судді від 17 березня 2025 року про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу, зокрема, ризик переховування, ризик незаконного впливу на потерпілого свідків чи інших підозрюваних та ризик вчинення іншого кримінального правопорушення.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до частини першої статті 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу, згідно з частиною 2 даної статті, є наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Співставляючи доводи клопотання сторони обвинувачення з долученими до клопотання матеріалами через призму заперечень сторони захисту, на предмет наявності ризику, передбаченого пунктом 1 частини першої статті 177 КПК України, слідчий суддя погоджується з доводами слідчого про його наявність, оскільки ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 146, частиною другою статті 127 КК України. Зокрема, санкція частини другої статті 127 КК України відносить цей злочин до тяжких, та за нього передбачена можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, а тому, усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання за його вчинення у разі доведення вини, останній може переховуватися від слідства та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Вказаний ризик оцінюється слідчим суддею з урахуванням того, що вчинення протиправних відбулося небезпечним шляхом, спосіб його застосування, що вказує на усвідомлення підозрюваним вчинюваних дій, тобто свідчить про умисний характер вчинення протиправних дій, які вчинялися ним за попередньою змовою з іншою, невстановленою особою.

Оцінюючи вказаний ризик, через призму положень статті 178 КПК України, слідчим суддею, окрім вищевикладеного враховується також і те, що підозрюваний ОСОБА_7 одружений, має на утриманні дітей та дружину про що зазначено захисником ОСОБА_6 у поданих слідчому судді запереченнях.

При цьому, вказані обставини хоча і свідчать про наявність у підозрюваного соціальних зв`язків, однак з огляду на характер вчинення інкримінованого йому правопорушення, його мотив, тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_7 , у даному випадку переважає над міцністю наявних у нього соціальних зв`язків. Тобто ризик передбачений пунктом 1 частини першої статті 177 КПК України продовжує існувати і на даний час.

Існування ризику, передбаченого пунктом 3 частини першої статті 177 КПК України, який полягає у незаконному впливі на потерпілого, свідків та інших підозрюваних у цьому кримінальному провадженні підтверджується тим, що додані до клопотання матеріали кримінального провадження містять справжні анкетні дані свідків та осіб, яким прямо чи опосередковано відомо про обставини вчинення кримінального правопорушення, що може призвести до впливу на них шляхом умовлянь або погрожувань, у тому числі шляхом схиляння до дачі завідомо неправдивих показів, які виправдовують його, чим перешкоджати встановленню істини у провадженні, чи взагалі схиляння до відмови давати свідчення, чи їх спотворення на користь підозрюваного.

Зазначений ризик підтверджується також і тією обставиною, що ОСОБА_7 за змістом матеріалів кримінального провадження діяв спільно з іншою невстановленою досудовим розслідуванням особою та виконував організаційну роль у вчинення протиправних дій, тому може вжити заходів для впливу на інших осіб, що причетні до вчинення кримінального правопорушення з метою надання ними необхідних для нього показань або ж їх ненадання, перекручування чи спотворення дійсних обставин справи.

Також підтверджується і існування заявленого слідчим ризику, щодо вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_7 , оскільки підозрюваний, вчиняючи вказане кримінальне правопорушення, діяв, усвідомлюючи небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки та бажаючи їх настання. При цьому, з огляду на те, що ОСОБА_7 на даний час є обвинувачений у іншому кримінальному провадженні, пов`язаному із вчиненням аналогічних дій, то вказані обставини у сукупності підтверджують його схильність до вчинення кримінальних правопорушень, тому і ризик вчинення іншого кримінального правопорушення є досить ймовірним.

З урахуванням сукупності вищенаведених обставин, слідчий суддя вважає підтвердженою обставиною, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені статтею 177 КПК України, які установлені слідчим суддею 17 березня 2025 року під час обрання запобіжного заходу ОСОБА_7 , зокрема, переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків та вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити кримінальне правопорушення у якому він підозрюється.

Під час розгляду клопотання, сторона захисту не довела інших обставин, які б дозволяли інакше оцінити наявність або ж відсутність ризиків, передбачених частиною першою статті 177 КПК України.

Мета і обставини, що були підставою для застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є й надалі актуальними.

Слідчим суддею також враховується, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо сторона обвинувачення доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України (частина перша статті 184 КПК України).

Більш м`якими запобіжними заходами, у порівнянні з триманням під вартою, є 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт.

При оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 частини першої статті 177 КПК України, однак потребує встановлення реальної можливості допустити це в майбутньому.

Слідчий суддя вважає, що менш суворі запобіжні заходи, не пов`язані з триманням під вартою, зокрема: домашній арешт, в тому числі цілодобовий, надання підозрюваного на поруки особам, що заслуговують на довіру, а також особисте зобов`язання, з огляду на сукупність встановлених вище обставин, на даному етапі досудового розслідування не зможуть запобігти встановленим ризикам, однак зможуть завадити виконанню завдань кримінального провадження, оскільки пов`язані з доступом підозрюваного до технічних засобів, безпосередніх соціальних контактів з іншими особами, тощо.

Заперечуючи проти задоволення клопотання слідчого, сторона захисту серед іншого посилалася на незадовільний стан здоров`я підозрюваного, що ставить під сумнів доцільність перебування ОСОБА_7 під вартою.

Разом з тим, відповідно до наданих документів, стан здоров`я підозрюваного є задовільним та контрольованим, та не перешкоджає йому утримуватися в межах слідчого ізолятора.

З урахуванням вищевикладеного та обставин провадження, слідчий суддя не вбачає підстав для застосування до ОСОБА_7 іншого, більш м`якого запобіжного заходу.

З матеріалів долучених слідчим до клопотання слідчому судді, вбачається достатньо відомостей про обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу.

Слідчий суддя враховує специфіку кримінального правопорушення, методика розслідування якого вимагає послідовності і проведення значної кількості процесуальних дій.

Доводи слідчого щодо існування низки обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали мають ґрунтовні підстави, оцінку яким надано заступником керівника Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_10 при продовженні строків досудового розслідування.

При цьому строк досудового розслідування у кримінальному провадженні продовжено до 17 червня 2025 року.

Наявність обґрунтованої підозри у сукупності з ризиками кримінального провадження та потребами досудового розслідування на думку слідчого судді свідчить про наявність підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 з урахуванням вищезазначених обставин.

Оскільки злочин, у якому підозрюється ОСОБА_7 пов`язаний із насильством, з урахуванням підстав та обставин, передбачених статтями 177, 178 КПК України, а саме продовженням існуванням ризиків передбачених пунктами 1, 3, 5 частини першої статті 177 КПК України, відсутністю тієї сукупності обставин, що свідчили б про міцність у підозрюваного соціальних зв`язків, які могли б утримати його в належній процесуальній поведінці, слідчий суддя вважає, що обставини про відсутність підстав для визначення підозрюваному застави на даний час не змінилися.

Відповідно до рішень ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Такої ж послідовної позиції дотримується ЄСПЛ й в рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України», в якому Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Отже, ступінь необхідності надання детальної відповіді на кожен аргумент сторін кримінального провадження повинен визначатися слідчим суддею з урахуванням конкретних обставин справи.

Слідчий суддя зауважує, що на викладені в запереченнях сторони захисту аргументи, які визнані слідчим суддею вагомими, надані вмотивовані відповіді з урахуванням конкретних обставин справи.

Інші обставини, на які посилається захисник у запереченнях, також не спростовують обставини, встановлені під час досудового розслідування, та відносяться до питань, які є предметом судового розгляду, а не судового контролю на стадії досудового розслідування суддею повноважним на розгляд справ з судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні в порядку, передбаченому процесуальним законом (тобто слідчим суддею).

Керуючись статтями 176-178, 183, 193-194, 196-197, 376 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Продовжити підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 17 червня 2025 року включно.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню ГУНП в Миколаївській області після її оголошення.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили з моменту оголошення та може бути оскарженою до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ ОСОБА_15