ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1536/25 Справа № 183/1742/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000004 за апеляційною скаргою прокурора Самарівської окружної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2025 року, ухвалений щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Гвардійське Новомосковського району Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України.

В С Т А Н О В И Л А:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2025 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України та призначено покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 рік.

Покладено на ОСОБА_7 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цим вироком дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 2 ст. 389 КК України, як ухилення від відбування громадських робіт особою, засудженою до цього покарання.

ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення. Передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України за таких обставин.

Так, вироком Новомосковського міськраи?онного суду Дніпропетровськоі? області від 01 травня 2024 року, ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 125 КК Украі?ни, та призначено покарання у виді громадських робіт строком 200 годин.

04 червня 2024 до Новомосковського раи?онного відділу філіі? Державноі? установи «Центр пробаціі?» у Дніпропетровськіи? області з Новомосковського міськраи?онного суду Дніпропетровськоі? області надіи?шло розпорядження про виконання вироку, що набрав законноі? сили, відносно ОСОБА_7 , засудженого 01 травня 2024 року Новомосковським міськраи?онним судом Дніпропетровськоі? області за ч. 1 ст. 125 КК Украі?ни до покарання у виді громадських робіт строком на 200 годин, яке прии?няте до виконання.

13 червня 2024 року ОСОБА_7 фахівцем Новомосковського раи?онного відділу філіі? Державноі? установи «Центр пробаціі?» у Дніпропетровськіи? області був ознаи?омлении? з порядком та умовами відбування покарання у виді громадських робіт, з обов?язками, які він повинен додержуватись згідно зі ст. 37 КВК Украі?ни, а саме: сумлінно ставитись до праці, працювати на визначеному об?єкті і відпрацьовувати встановлении? судом строк громадських робіт, з?являтися за викликом до уповноваженого органу з питань пробаціі?, повідомляти уповноважении? орган з питань пробаціі? про зміну місця проживання, не виі?жджати за межі Украі?ни без погодження з уповноваженим органом з питань пробаціі?, та ознаи?омлении? зі ст. 40 КВК Украі?ни, згідно якоі? ухиленням від відбування покарання у виді громадських робіт є систематичне невиконання встановлених обов?язків, порушення порядку та умов відбування покарання, а також притягнення до адміністративноі? відповідальності за правопорушення, які були вчинені після письмового попередження, невихід більше двох разів протягом місяця на громадські роботи без поважних причин, а також допущення більше двох порушень трудовоі? дисципліни протягом місяця, поява на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп?яніння, а також и?ому були роз?яснені правові наслідки в разі ухилення від відбування покарання, а саме те, що він може бути притягнутии? до кримінальноі? відповідальності за ст. 389 КК Украі?ни, про що від нього було відібрано відповідну підписку.

13 червня 2024 року засудженому ОСОБА_7 фахівцем Новомосковського раи?онного відділу філіі? Державноі? установи «Центр пробаціі?» у Дніпропетровськіи? області вручене направлення до Черкаськоі? селищноі? ради, згідно якого він повинен приступити до відбуття покарання з 14 червня 2024 року.

Згідно повідомлення з Черкаськоі? селищноі? ради від 20 червня 2024 року, ОСОБА_7 станом на 20 червня 2024 року до Черкаськоі? селищноі? ради не з?явився, та до відпрацювання присуджених и?ому годин громадських робіт не приступив.

07 січня 2025 року ОСОБА_7 надав фахівцю Новомосковського раи?онного відділу філіі? Державноі? установи «Центр пробаціі?» у Дніпропетровськіи? області письмове пояснення, що відпрацьовувати присуджені и?ому години громадських робіт безоплатно він не збирається і не буде, та и?ому винесено письмове попередження про притягнення до кримінальноі? відповідальності за порушення порядку та умов відбування покарання. Цього ж дня ОСОБА_7 повторно отримав на руки направлення для відбування призначеного покарання до Черкаськоі? селищноі? ради.

07 січня 2025 року винесено розпорядження селищного голови №17 про прии?няття на громадські роботи та складено графік виходу на роботу засудженого до громадських робіт.

09 січня 2025 року до Новомосковського раи?онного відділу Центру пробаціі? надіи?шло повідомлення Черкаськоі? селищноі? ради, згідно якого ОСОБА_7 не з?явився 08 січня 2025 року для відбування призначеного покарання.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 Кримінально-виконавчого кодексу Украі?ни ухиленням від відбування покарання у виді громадських робіт є невихід більше двох разів протягом місяця на громадські роботи без поважних причин. Таким чином, ОСОБА_7 , діючи умисно, перебуваючи за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , будучи в належніи? формі ознаи?омленим із порядком та умовами відбування покарання у виді 200 годин громадських робіт, присуджених и?ому вироком Новомосковського міськраи?онного суду Дніпропетровськоі? області від 01 травня 2024 року, достовірно знаючи про наслідки невиконання покладених на нього обов?язків, будучи зобов?язаним додержуватися встановлених ст. 37 Кримінально-виконавчого кодексу Украі?ни порядку і умов відбування покарання, відмовився від відбування покарання у виді 200 годин громадських робіт, та до Черкаськоі? селищноі? ради не з?явився, тим самим ухилився від відбування покарання у виді 200 годин громадських робіт.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка їх подала.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 2 ст. 389 КК України у виді пробаційного нагляду строком на 1 рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, з урахуванням вимог п.п. 4, 5 ч. 1 ст. 72 КК України, до призначеного покарання за цим вироком частково приєднати невідбуте покарання за вироком Новомосковського міськрайонного суду від 01.05.2024 року, призначивши обвинуваченому остаточне покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 рік 20 днів. З покладенням на нього обов`язків, визначених ст. 59-1 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Обгрунтовуючи заявлені вимоги прокурор вказує, що суд залишив поза увагою те, що ОСОБА_7 раніше засуджений вироком Новомосковського міськрайонного суду від 01.05.2024 року до покарання у виді 200 годин громадських робіт, яке засудженим не відбуте, та не застосував положення ч. 1 ст. 71 КК України, й не призначив обвинуваченому остаточного покарання за сукупністю вироків.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні прокурор підтримала апеляційну скаргу та посилаючись на неправильне застосування судом вимог закону України про кримінальну відповідальність просила вирок суду скасувати в частині призначення покарання та ухвалити новий.

Обвинувачений не заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Мотиви суду.

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в цьому кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, за обставин, встановлених органом досудового розслідування і викладених у вироку, які не оспорювалися учасниками судового провадження й на підставі чого судовий розгляд було проведено в порядку, визначеному ст.ст. 381, 382 КПК України, в апеляцій скарзі не оскаржуються й апеляційним судом не переглядається.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом вимог закону України про кримінальну відповідальність, суд вважає, що вони заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Положення вказаної норми є імперативними, тобто обов`язковими для застосування.

Таким чином, приєднання невідбутої частини покарання, призначеного за попереднім вироком, є обов`язком суду, який призначає покарання за сукупністю вироків.

Згідно з правовим висновком Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеним у постанові від 01 червня 2020 року (справа № 766/39/17, провадження № 51-8867кмо18) якщо злочин (злочини), за який (які) засуджено особу в цьому кримінальному провадженні було вчинено після постановлення попереднього вироку, але до повного відбуття покарання, то остаточне покарання призначається за правилами, передбаченими ст. 71 КК (за сукупністю вироків).

Цих вимог закону судом першої інстанції було дотримано не в повному обсязі.

З матеріалів провадження видно, що ОСОБА_7 раніше судимий за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 травня 2024 року за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді громадських робіт строком на 200 годин. Покарання за вказаним вироком на цей час не відбуте.

В межах кримінального провадження, яке переглядається судом апеляційної інстанції, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні 09.01.2025 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, а саме в ухиленні від відбування громадських робіт, до яких його було засуджено вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01.05.2024.

Отже, суд першої інстанції мав врахувати вищенаведені положення закону України про кримінальну відповідальність та призначити обвинуваченому остаточне покарання за правилами ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків.

Пунктом п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, крім іншого, є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 421 КПК України, обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

З огляду на те, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, внаслідок чого при призначенні обвинуваченому остаточного покарання не було застосовано положення ч. 1 ст. 71 КК України, колегія суддів вбачає підстави скасувати оскаржуване судове рішення в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок в цій частині.

Колегія суддів, погоджується з призначеним судом першої інстанції покаранням ОСОБА_7 за кримінальне правопорушення, яке на думку колегії суддів, призначене відповідно до положень ст. ст. 50, 65 КК України, у виді пробаційного нагляду в межах санкції ч. 2 ст. 389 КК України, та є необхідним і достатнім для виправлення та попередження вчинення кримінальних правопорушень.

Разом з цим, враховуючи, що обвинувачений раніше засуджений вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 травня 2024 року та вчинив нове кримінальне правопорушення в період невідбутого покарання за попереднім вироком, колегія суддів, призначає остаточне покарання ОСОБА_7 , із застосуванням положень ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, частково приєднавши до покарання за цим вироком невідбуту частину покарання за попереднім вироком від 01 травня 2024 року.

Отже, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора та приходить до висновку про скасування вироку щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання з ухваленням нового вироку в цій частині, у відповідності з вимогами ст. 420 КПК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Самарівської окружної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2025 року, ухвалений щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначення покарання.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 2 ст. 389 КК України у виді пробаційного нагляду строком на 1 (один) рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, з урахуванням вимог п.п. 4, 5 ч. 1 ст. 72 КК України, до призначеного покарання за цим вироком частково приєднати невідбуте покарання за вироком Новомосковського міськрайонного суду від 01.05.2024 року, призначивши ОСОБА_7 остаточне покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 (один) рік 20 (двадцять) днів.

На підставі ч. 2 ст. 59-1 КК України покласти на ОСОБА_7 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок набирає чинності з моменту його проголошення і може бути оскаржений шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4