ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/579/25 Справа № 707/1342/20 Категорія: ч. 2 ст. 186 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2025 року м. Черкаси

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі:

секретаря ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Черкаського районного суду Черкаської області від 26 червня 2025 року

ВСТАНОВИЛА

Ухвалою, що оскаржується, ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 345 КК України, обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 23 серпня 2025 року включно.

При прийнятті такого рішення, суд врахував ступень тяжкості кримінальних правопорушень, інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_8 , одне з яких, відповідно до вимог ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів. Окрім того, суд вказав, що існують ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України: переховуватись від суду та незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні. На існування наведених ризиків суд послався на відомості про особу обвинуваченого, який не працює, за місцем реєстрації не проживає, раніше притягався до кримінальної відповідальності, однак в порядку ст. 89 КК України є не судимим, має дружину та малолітню дитину, які знаходяться за межами України. Також суд послався на те, що з червня 2022 року ОСОБА_8 не з`являвся у судові засідання по справі, з метою уникнення кримінальної відповідальності достовірно знаючи про проведення стосовно нього судового розгляду Черкаським районним судом Черкаської області за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 345 КК України, 17 липня 2022 року перетнув державний кордон України через пункт пропуску «Ужгород» та більше року переховувався від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинений злочинів у Федеративній Республіці Німеччина. При цьому про намір перетнути кордон суд не повідомляв, з заявами та клопотаннями не звертався, про зміну місця перебування та проживання не повідомляв, через що перебував у розшуку, в тому числі і міжнародному.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати вищевказану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із забороною йому залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Вважає, що судом першої інстанції, було порушено вимоги ч. 2 ст. 336 КПК України та не прийняті до уваги заперечення обвинуваченого про проведення судового засідання у режимі відеоконференції, що є істотним порушенням його процесуальних прав. Оспорює наявність ризиків, на які вказав суд першої інстанції. Стверджує, що обвинувачений повідомляв суд про причини своєї неявки в судові засідання 21.06.2022, 30.08.2022, 03.10.2022 та 07.11.2022. які визнались судом поважними, а також клопотав про участь у судових засіданнях дистанційно. На інші судові засідання після 03.10.2022 року ОСОБА_8 суд не викликав. Під час затримання в нього не було вилученого жодних речей, що вказують на його безпосередню причетність до вчинення злочинів. Посилається на вимоги ст. 177 КПК України щодо оцінки підстав суддею при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу. Зазначає, що його підзахисний жодних спроб переховування не здійснював, не був затриманий під час чи безпосередньо після вчинення злочину. Зазначає, що при застосуванні обвинуваченому запобіжного заходу, суд порушив практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) та ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція). Вказує на рішення ЄСПЛ, які, на його думку, не враховані при обранні запобіжного заходу. Оспорює наявність ризиків, на які вказав суд першої інстанції. Вважає, що суд першої інстанції на момент обрання його підзахисному запобіжного заходу не врахував, що останній має вищу освіту, одружений, має на утриманні малолітню дитину, має батьків пенсійного віку, які потребують допомоги зі сторони сина.

Після докладу суддею-доповідачем змісту ухвали, доводів апеляційної скарги, були заслухані:

- обвинувачений та його захисник, які підтримали вимоги апеляційної скарги, пославшись на доводи, що в ній викладені;

- прокурор, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, пославшись на законність ухвали суду.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого та його захисника, прокурора, вивчивши матеріали провадження та дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів приходить до таких висновків.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Виходячи з вимог ст. 370 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу має бути законною, обґрунтованою та вмотивованою.

У відповідності до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Дані вимоги закону судом виконані в повному обсязі.

Матеріали кримінального провадження свідчать про те, що при прийняті рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції врахував наявність ризиків: переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, котрі є підставою для застосування запобіжного заходу.

Колегія суддів вважає, що тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 у разі визнання його винуватим у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він обвинувачується, може реально спонукати його до вчинення дій, спрямованих на переховування від суду.

Наведене підтверджується відомостями про особу обвинуваченого, який не працює, за місцем реєстрації не проживає. Також апеляційний суд зважує на процесуальну поведінку обвинуваченого, який, знаючи про наявність щодо нього кримінального провадження, яке перебуває на розгляді у суді, самовільно залишив місце свого проживання та територію України без дозволу суду, через що перебувала у розшуку, в тому числі і міжнародному.

Щодо цього апеляційний суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_8 у цьому кримінальному провадженні не виконував обов`язки, визначені п. 1 ч. 1 ст. 42 КПК України. Ба більше виїхав за межі України, де знаходився тривалий час, не з`являючись у судове засідання.

З огляду на ці обставини суд першої інстанції привів належні доводи щодо обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Отже більш м`який запобіжний захід, а ні ж тримання під вартою не зможе запобігти вказаним ризикам.

Щодо порядку розгляду клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу.

Частиною 3 ст. 21 КПК України передбачено, що кожен має право на участь у розгляді в суді будь-якої інстанції справи, що стосується його прав та обов`язків, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 336 КПК України судове провадження може здійснюватися у режимі відеоконференції під час трансляції з іншого приміщення, у тому числі, яке знаходиться поза межами приміщення суду (дистанційне судове провадження), у разі: 1) неможливості безпосередньої участі учасника кримінального провадження в судовому провадженні за станом здоров`я або з інших поважних причин; 2) необхідності забезпечення безпеки осіб; 3) проведення допиту малолітнього або неповнолітнього свідка, потерпілого; 4) необхідності вжиття таких заходів для забезпечення оперативності судового провадження; 5) наявності інших підстав, визначених судом достатніми.

Положеннями ч. 2 ст. 336 КПК України передбачено, що суд ухвалює рішення про здійснення дистанційного судового провадження за власною ініціативою або за клопотанням сторони чи інших учасників кримінального провадження. У разі якщо сторона кримінального провадження чи потерпілий заперечує проти здійснення дистанційного судового провадження, суд може ухвалити рішення про його здійснення лише вмотивованою ухвалою, обґрунтувавши в ній прийняте рішення. Суд не має права прийняти рішення про здійснення дистанційного судового провадження, в якому поза межами приміщення суду перебуває обвинувачений, якщо він проти цього заперечує, крім випадків здійснення дистанційного судового провадження в умовах воєнного стану.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у своєму висновку, зокрема, зазначила, що з урахуванням положень ч. 2 ст. 336 КПК України, прийняття судом рішення про здійснення дистанційного судового провадження, в якому поза межами приміщення суду перебуває обвинувачений, який заявив клопотання про безпосередню участь у судовому розгляді, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, крім випадків здійснення дистанційного судового провадження в умовах воєнного стану. У разі непереборності виниклих загроз, відповідно до вимог ст. 336 КПК України, суд мотивованою ухвалою, з наведенням відповідного обґрунтування, повинен ухвалити рішення про проведення дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції за участю обвинуваченого (постанова об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 21 листопада 2022 року в справі № 415/1698/12-к).

Варто зауважити, що Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України № 2102-IX від 24 лютого 2022 року, на території України введено воєнний стан, строк дії якого продовжено.

З урахуванням викладеного, в умовах правового режиму воєнного стану, зваживши, що обвинувачений за умовами екстрадиції з Німеччини перебувала в ДУ «Чортківська установа виконання покарань №26», місцевий суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, прийняв обґрунтоване рішення про проведення судових засідань за участю обвинуваченого дистанційно в режимі відеоконференції з приміщення вказаної установи.

Колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що проведення судового засідання в режимі відеоконференції є одним із видів участі особи в судовому засіданні, оскільки вона має можливість у режимі реального часу сприймати те, що відбувається під час судового розгляду, вчасно реагувати на будь-які слова чи дії учасників, висловлювати власну позицію, ставити запитання та користуватися усіма правами, передбаченими законом.

У разі застосування відеоконференції має забезпечуватись не просто формальна присутність обвинуваченого у залі судового засідання, а саме ефективна участь у судовому процесі, яка включає в себе перш за все право бачити, чути та спостерігати за тим, що відбувається в судовому засіданні без технічних перешкод («Марчелло Віола (Marcello Viola) проти Італії», заява № 45106/04).

Разом з тим апелянт не оспорював, що зв`язок був належної якості та давав можливість учасникам справи користуватися усіма своїми правами, останні чули пояснення сторін, надавали чіткі відповіді на поставлені їм запитання.

Судом не встановлено неможливість безпосередньої участі обвинуваченого ОСОБА_8 в судовому провадженні за станом здоров`я або з інших поважних причин.

Суд першої інстанції, з урахуванням положень п.1 ч. 4 ст. 183 КПК України при постановленні ухвали про обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, не визначив розмір застави у кримінальному провадженні, з чим погоджується апеляційний суд.

Всупереч доводам апеляційної скарги, колегією суддів не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. За таких обставин не вбачається підстав для скасування чи зміни ухвали суду.

Керуючись ст.ст. 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення, ухвалу Черкаського районного суду Черкаської області від 26 червня 2025 року без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_3