УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2025 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 , за участю скаржника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого в ОВС Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_4 від 11 червня 2025 року про відмову у визнанні потерпілою у кримінальному провадженні № 0000086, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 березня 2025 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, -

в с т а н о в и в:

11 липня 2025 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла скарга ОСОБА_3 , в якій він, посилаючись на положення ч. 1 ст. 303 КПК України, просив скасувати постанову старшого слідчого в ОВС Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_4 від 11 червня 2025 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0000086, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 березня 2025 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України; зобов`язати уповноваженого слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві визнати ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні № 0000086 від 18 березня 2025 року.

У судовому засідання скаржник ОСОБА_3 скаргу підтримав та просив її задовольнити у повному обсязі.

Старший слідчий в ОВС Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_4 , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду скарги, в судове засідання не з`явився. Разом з тим, у відповідності до ст. 306 КПК України неявка слідчого, рішення якого оскаржується, не є перешкодою для розгляду скарги по суті.

Заслухавши доводи скаржника ОСОБА_3 , дослідивши скаргу та додані до неї матеріали, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою, може бути оскаржено рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 3 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Положеннями статті 55 КПК України встановлено, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди, а також адміністратор за випуском облігацій, який відповідно до положень Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки" діє в інтересах власників облігацій, яким кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення. Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

Згідно ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Згідно ч. 5 ст. 110 КПК України постанова слідчого, дізнавача, прокурора складається з: 1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову; 2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; 3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.

У судовому засіданні встановлено, що Першим слідчим відділом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000086, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 березня 2025 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

Так, 28 квітня 2025 року ОСОБА_3 звернувся до уповноваженого слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві з заявою про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні № 0000086 від 18 березня 2025 року.

15 травня 2025 року на адресу ОСОБА_3 надійшла копія постанови слідчого першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_4 від 25 квітня 2025 року, відповідно до якої йому було відмовлено у визнанні потерпілим у даному кримінальному провадженні.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 27 травня 2025 року постанову слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_4 від 25 квітня 2025 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0000086 від 18 березня 2025 року скасовано.

11 червня 2025 року старшим слідчим в ОВС Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_4 було винесено постанову про відмову ОСОБА_3 у визнанні потерпілим.

На обґрунтування оскаржуваної постанови слідчий зазначив, що на виконання ухвали слідчого судді від 10 лютого 2025 року, розпочато досудове розслідування за заявою ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 від 05 грудня 2024 року щодо можливого вчинення окремими посадовими особами Міністерства соціальної політики України кримінального правопорушення, яке полягає у не вжитті заходів щодо направлення законопроєктів на перерахунок пенсії, у зв`язку з прийняттям рішення Конституційним Судом України від 23 грудня 2022 року шляхом напрацювання законопроєктів з метою внормувати перерахунок розмірів пенсій осіб, яким надано право на призначення пенсії на підставі ст. 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ, блокування напрацьованих законопроєктів та підготовці проєктів Закону.

При цьому, рішенням Конституційного Суду України від 23 грудня 2022 року № 3-р/2022 визначено, що підпункт 1 пункту 2 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII, визнаний неконституційним, втрачає чинність через три місяці з дня припинення чи скасування в Україні воєнного стану, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022 зі змінами.

На даний час в Україні продовжує діяти воєнний стан, введений Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022 зі змінами.

Крім цього, у п. 5.7 рішення Конституційного Суду України від 23 грудня 2022 року № 3-р/2022 зазначено, що сучасний стан законодавчого врегулювання з перерахунку розмірів пенсій суб`єкта права на конституційну скаргу та інших осіб, яким надано право на призначення пенсії на підставі статті 37 Закону № 3723, є не звичайною законодавчою прогалиною (лакуною), а законодавчим упущенням (legislative omission), наявність якого є порушенням Конституції України. Для розвитку, конкретизації та деталізації приписів статей 3, 8, 24, 46 Основного Закону України перерахунок розмірів пенсій обов`язково має бути внормований у законі, ухваленому Верховною Радою України.

На підставі наведеного Конституційний Суд України дійшов висновку, що підпункт 1 пункту 2 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889 суперечить частині другій статті 3, частинам першій, другій статті 8, частині першій статті 24, статті 46 Конституції України в тім, що він унеможливив перерахунок розмірів пенсій. призначених на підставі статті 37 Закону № 3723.

Також, рішенням Конституційного Суду України від 23 грудня 2022 року № 3-р/2022 вказано саме Верховній Раді України внормувати перерахунок розмірів пенсій суб`єкта права на конституційну скаргу та інших осіб, яким надано право на призначення пенсії на підставі статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-10 зі змінами, з урахуванням приписів Конституції України та цього Рішення, а не Міністерству соціальної політики України.

У зв`язку з викладеним, враховуючи що потерпілим є особа, якій саме кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а обставини щодо встановлення факту вчинення кримінального правопорушення досліджуються в ході досудового розслідування, при цьому підпункт і пункту 2 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII продовжує діяти, що виключає можливість здійснення перерахунку пенсій, а тому свідчить, що доводи ОСОБА_3 щодо розміру можливого перерахування пенсії та можливого спричинення матеріальної шкоди, побудовані на припущенні, а також підтверджує висновки Конституційного Суду України, якими встановлено, що неможливість перерахунку розмірів пенсій осіб, яким надано право на призначення пенсії на підставі статті 37 Закону № 3723, є саме законодавчим упущенням, а не наслідком дій чи бездіяльності окремих посадових осіб, у зв`язку з чим слідчий дійшов висновку, що заява ОСОБА_3 про визнання його потерпілим не підлягає задоволенню.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 55 КПК України за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

При цьому, з матеріалів скарги та доданих до неї матеріалів не встановлено достатніх даних про спричинення ОСОБА_3 будь-якої шкоди, передбаченої ст. 55 КПК України, спричиненої кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 2 ст. 364 КК України, за фактом вчинення якого здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000086 від 18 березня 2025 року, як і не вбачається з матеріалів скарги, що ОСОБА_3 завдано моральної, фізичної чи майнової шкоди кримінальним правопорушенням, у підтвердження вказаних фактів скаржником не надано жодних доказів, що вказує на відсутність фактичних підстав для визнання його потерпілим у вказаному кримінальному провадженні.

Так, оскаржувана постанова від 11 червня 2025 року постановлена з дотриманням вимог ст. 110 КПК України, зокрема у ній наведено мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на вимоги кримінально процесуального законодавства України.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що старший слідчий в ОВС Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_4 під час розгляду заяви ОСОБА_3 виніс законну та вмотивовану постанову за результатами розгляду такої заяви, а доводи скаржника щодо необґрунтованості постанови слідчого, фактично зводяться до незгоди із процесуальним рішенням слідчого.

У зв`язку з вищевикладеним, слідчий суддя приходить до висновку, що у задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого в ОВС Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_4 від 11 червня 2025 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0000086, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 березня 2025 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 55, 110, 303, 306-307, 309, 376, 532 КПК України, слідчий суддя -

п о с т а н о в и в:

Скаргу ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого в ОВС Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_4 від 11 червня 2025 року про відмову у визнанні потерпілою у кримінальному провадженні № 0000086, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 березня 2025 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає, однак проти неї можуть бути подані заперечення під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1