Справа № 132/762/25
Ухвала

Іменем України

15.04.2025 Калинівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

неповнолітнього ОСОБА_4

законного представника

неповнолітнього ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

захисника неповнолітнього

потерпілого ОСОБА_7 ОСОБА_8

представника служби в справах дітей

Калинівської міської ради

Вінницької області ОСОБА_9

представника сектору ювенальної

превенції відділення поліції № 1

Хмільницького РВП ГУНП України

у Вінницькій області ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Калинівка клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000009 від 22.01.2025 року відносно неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , учня 8-А класу ліцею с. Павлівка Калинівської міської ради, раніше не судимого, -

ВСТАНОВИВ:

До Калинівського районного суду Вінницької області надійшло клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру відносно неповнолітнього ОСОБА_4 за ознаками суспільно-небезпечних діянь, передбачених ч. 1 ст. 296, ч. 2 ст. 300 КК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 , будучи неповнолітнім, вчинив суспільно-небезпечні діяння при таких обставинах.

Так, неповнолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 13 грудня 2024 року о 12:50 год., перебуваючи на вулиці, неподалік ліцею с. Павлівка Калинівської міської ради Вінницької області, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , разом із неповнолітніми ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , будучи особисто знайомим з неповнолітнім ОСОБА_7 та не перебуваючи з ним в неприязних відносинах, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, прагненням очевидно показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, з метою самоутвердження за рахунок приниження інших осіб, перебуваючи у громадському місці, у присутності зазначеної особи, умисно, безпричинно, з хуліганських спонукань, підійшов до неповнолітнього ОСОБА_7 та почав вчиняти відносно останнього хуліганські дії, якому наніс три удари кулаком правої руки в область голови, від яких неповнолітній ОСОБА_7 впав на землю, а неповнолітній ОСОБА_4 не зупиняючись на вчиненому, продовжив наносити йому удари руками та ногами по тулубу та ногах. При цьому неповнолітній ОСОБА_4 надав своєму знайомому неповнолітньому ОСОБА_11 свій мобільний телефон марки «Redmi 10 Ноtе Рrо» для здійснення відеофіксації усіх його дій з неповнолітнім ОСОБА_7 , аби потім скинути в соціальну мережу, щоб всі люди бачили, що він провчив неповнолітнього ОСОБА_7 .

Дані протиправні дії неповнолітнього ОСОБА_4 були припинені заступником директора з навчально-виховної роботи ліцею с. Павлівка Калинівської міської ради Вінницької області ОСОБА_12 .

Внаслідок протиправних дій неповнолітнього ОСОБА_4 були спричинені неповнолітньому ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді підшкірної гематоми волосяної частини голови, синця перенісся, синця лівого плеча, садна спини, синців лівого стегна, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 26 від 11.02.2025 року Калинівського відділення Державної спеціалізованої установи «Вінницьке обласне бюро судово-медичної експертизи», належать до легких тілесних ушкоджень, (згідно п.2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995 року).

Крім того, 06 січня 2025 року о 14:54 год. неповнолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи за своїм місцем проживання, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , за допомогою програми для реагування відео «CapCut» на його мобільному телефоні марки «Redmi 10 Ноtе Рrо» безпосередньо змонтував з двох файлів «VID_20250106_145136.mр4» та «VID_20250106_145136.mр4» один відео файл із вмістом відеозапису своїх хуліганських дій вчинених відносно неповнолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які мали місце 13 грудня 2024 року о 12:50 год. по вулиці Шкільній в с. Павлівка Хмільницького району Вінницької області, неподалік ліцею с. Павлівка Калинівської міської ради Вінницької області. Усвідомлюючи, що файл із вмістом відеозапису, носить зміст культу насильства і жорстокості, неповнолітній ОСОБА_4 зберігав його в пам`яті свого мобільного телефону, який носив біля себе.

В подальшому 13.01.2025 о 23:51 год. неповнолітній ОСОБА_4 ігноруючи принципи моральності у сфері духовного у культурного життя суспільства, засади суспільної моралі у сфері насильства та жорстокості, усвідомлюючи зміст вказаної відеопродукції, достовірно знаючи про те, що змонтований ним відео файл на його мобільному телефоні містить відеозапис із змістом культу насильства та жорстокості, завантажив відео файл з назвою «VID_2025-01-13-235110867.mр4», в соціальну мережу «ТікТок», в якій попередньо зареєструвався під профілем користувача « ОСОБА_13 ", умисно, незаконно розповсюдив відеозапис, який згідно висновку судової комплексної мистецтвознавчої психологічної експертизи від 30.01.2025 № КСЕ-19/102-25/2210 пропагує культ насильства та жорстокості.

Своїми діями ОСОБА_4 вчинив суспільно-небезпечні діяння, що підпадають під ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 296 КК України - хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю та ч. 2 ст. 300 КК України - розповсюдження неповнолітнім відеопродукції, що пропагує культ насильства та жорстокості.

В судовому засіданні, прокурор, підтримуючи своє клопотання зазначила, що ОСОБА_4 є неповнолітнім, вперше вчинив суспільно-небезпечні діяння не досягши віку з якого передбачена кримінальна відповідальність, після вчинення щиро розкаявся.

Неповнолітній ОСОБА_4 свою вину у вчиненні суспільно-небезпечного діяння визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, пообіцяв, що більше такого не повториться та пояснив, що не мав наміру порушувати громадський порядок та пропагувати культ насильсива та жорстокості.

Законний представник неповнолітнього ОСОБА_4 - ОСОБА_5 просила задовольнити клопотання прокурора та застосувати до її неповнолітнього сина примусові заходи виховного характеру. Також зазначила, що її син хороший хлопець, за місцем навчання характеризується добре, скарг щодо нього не надходило, до кримінальної відповідальності притягується вперше, син шкодує, що так вийшло і, що він так зробив. З сином проведено бесіду та він все зрозумів.

Захисник неповнолітнього ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_6 просив задовольнити клопотання прокурора та застосувати до неповнолітнього ОСОБА_4 примусові заходи виховного характеру у вигляді застереженя і передачі під нагляд батьків, а саме матері ОСОБА_14 , строком на один рік.

Неповнолітній потерпілий ОСОБА_7 та його законний представник ОСОБА_15 в судове засідання не з`явилися, згідно поданої заяви просять клопотання розглядати у їх відсутність, претензій до неповнолітнього ОСОБА_4 не мають.

Захисник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 не заперечує проти задоволення клопотання прокурора про застосування до неповнолітнього ОСОБА_4 примусових заходів виховного характеру.

Представник служби в справах дітей Хмільницької РДА ОСОБА_9 та представник сектору ювенальної превенції відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП України у Вінницькій області ОСОБА_10 не заперечували проти задоволення клопотання прокурора про застосування до неповнолітнього ОСОБА_4 примусових заходів виховного характеру.

Заслухавши думки учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження суд приходить до наступного.

Згідно ст. 498 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно ст. 499 КПК України досудове розслідування у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру здійснюється згідно з правилами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ст. 97 КК України неповнолітнього, який вперше вчинив кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, може бути звільнено від кримінальної відповідальності, якщо його виправлення можливе без застосування покарання. У цих випадках суд застосовує до неповнолітнього примусові заходи виховного характеру, передбачені частиною другою статті 105 цього Кодексу.

Примусові заходи виховного характеру, передбачені частиною другою статті 105 цього Кодексу, суд застосовує і до особи, яка до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу.

Згідно ст. 105 Кримінального кодексуУкраїни неповнолітній, який вчинив кримінальний проступок або нетяжкий злочин, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання.

У цьому разі суд застосовує до неповнолітнього такі примусові заходи виховного характеру: 1) застереження; 2) обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього; 3) передача неповнолітнього під нагляд батьків чи осіб, які їх заміняють, чи під нагляд педагогічного або трудового колективу за його згодою, а також окремих громадян на їхнє прохання; 4) покладення на неповнолітнього, який досяг п`ятнадцятирічного віку і має майно, кошти або заробіток, обов`язку відшкодування заподіяних майнових збитків; 5) направлення неповнолітнього до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків до його виправлення, але на строк, що не перевищує трьох років. Умови перебування в цих установах неповнолітніх та порядок їх залишення визначаються законом.

До неповнолітнього може бути застосовано кілька примусових заходів виховного характеру, що передбачені у частині другій цієї статті. Тривалість заходів виховного характеру, передбачених у пунктах 2 та 3 частини другої цієї статті, встановлюється судом, який їх призначає.

Відповідно до частини 1 статті 501 КПК України під час постановлення ухвали в кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру суд з`ясовує такі питання:

1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння;

2) чи вчинено це діяння неповнолітнім у віці від 11 років до настання віку, з якого настає кримінальна відповідальність за це діяння;

3) чи слід застосувати до нього примусовий захід виховного характеру і якщо слід, то який саме.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 15 травня 2006 року «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» передбачено, що відповідно до чинного законодавства примусові заходи виховного характеру можна застосовувати до особи, яка у віці від 14 до 18 років учинила злочин невеликої або середньої тяжкості, а також до особи, котра у період від 11 років до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, учинила суспільно небезпечне діяння, що має ознаки дії чи бездіяльності, передбачених Особливою частиною Кримінального кодексу України.

Примусові заходи виховного характеру, зокрема, застосовують:

- у разі постановлення судом рішення про звільнення неповнолітнього від кримінальної відповідальності на підставі ч. 1 ст. 97 КК України;

- до особи, котра до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння (ч. 2 ст. 97 КК України);

- при звільненні неповнолітнього від покарання відповідно до ч. 1 ст. 105 КК України.

Відповідно до інформаційного листа ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 223-1134/0/4-13 від 18.07.2013 «Про деякі питання здійснення кримінального провадження щодо неповнолітніх», суд ухвалює судове рішення щодо неповнолітнього, керуючись принципом найкращих інтересів дитини, встановленого у ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, відповідно до положень глави 29 КПК та розділу ХІ КК України.

До особи, яка вчинила кримінальне правопорушення після досягнення одинадцятирічного віку, але до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, у будь-якому випадку, незважаючи на ступінь тяжкості вчинюваного діяння, згідно зі ст. 498 КПК України мають застосовуватись примусові заходи виховного характеру.

Оцінивши зібрані по кримінальному провадженню докази, суд вважає, що винуватість ОСОБА_4 в скоєнні суспільно-небезпечних діянь, що підпадають під ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 296, ч. 2 ст. 300 КК України доведена в повному обсязі.

При цьому, суд враховує, що неповнолітній ОСОБА_4 свою вину визнав та щиро розкаявся у вчиненому, до кримінальної відповідальності раніше не притягувався, позитивно характеризуються за місцем проживання та навчання, вчинив суспільно-небезпечне діяння у віці 13 років, згідно ст. 22 КК України не досягнув віку, з якого передбачена кримінальна відповідальність, отже він підпадає під критерії зазначені встатті 97 КК України.

При призначенні примусових заходів виховного характеру суд враховує обставини вчиненого, суспільну небезпечність, наслідки діяння, дані про особу неповнолітнього, характеристику неповнолітнього, умови життя, виховання і поведінку, його ставлення до вчиненого, час, який пройшов з часу вчинення неповнолітнім суспільно-небезпечного діяння і вважає за можливе клопотання прокурора задовольнити.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання про застосування до неповнолітнього ОСОБА_4 примусових заходів виховного характеру із застосуванням примусових заходів виховного характеру, що передбачені п. 1, 3 ч. 2 ст. 105 КК України.

Вирішуючи питання щодо стягнення процесуальних витрат на залучення експерта, суд виходить з того, що згідно частини 2 статті 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. З наведеної норми вбачається, що КПК України передбачена можливість стягнення з винної особи витрат на залучення експерта, пов`язано виключно з фактом ухвалення щодо особи обвинувального вироку.

Вказане узгоджуються з правовими позиціями Верховного Суду, який в постанові від 15 березня 2018 року у справі №390/1488/17 зазначив, що «відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України, витрати на залучення експерта стягуються з обвинуваченого на користь держави тільки у разі ухвалення обвинувального вироку. Апеляційний суд прийшов до правильного висновку про необхідність виключення з резолютивної частини ухвали рішення про стягнення на користь держави судові витрати на проведення експертизи, оскільки, судом першої інстанції обвинувальний вирок не ухвалювався.».

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Встановлено, що на підставі ухвали слідчого судді Калинівського районного суду Вінницької області № 132/266/25 від 24.01.2025 року накладено арешт на майно, яке визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

З урахуванням, зазначеного вище, суд дійшов висновку про те, що потреба у подальшому застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження щодо арешту майна, відпала, а тому, арешт вказаного майна слід скасувати.

Питання речових доказів, вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 22, 97, 105 КК України, ст.ст. 100, 124, 126, 174, 318, 322, 342-376, 498-501 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні № 0000009 від 22.01.2025 року відносно неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ознаками суспільно-небезпечних діянь, передбачених ч. 1 ст. 296, ч. 2 ст. 300 КК України задовольнити.

Застосувати до неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , учня 8-А класу ліцею с. Павлівка Калинівської міської ради, раніше не судимого, примусові заходи виховного характеру у виді:

- застереження;

- передачі під нагляд матері ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , строком на 1 (один) рік.

Скасувати арешт з майна, накладений згідно ухвали слідчого судді Калинівського районного суду Вінницької області № 132/266/25 від 24.01.2025 року.

Речові докази по кримінальному провадженні № 0000009 від 22.01.2025 року, а саме: мобільний телефон марки «Redmi Note 10 Pro», ІМЕІ 1: НОМЕР_1 та ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , із сім-картою оператора «Київстар» із номером НОМЕР_3 , який упаковано у спец. пакет «НПУ» № WAR 1965721, який передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів ВП № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області повернути законному представнику неповнолітнього ОСОБА_4 - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , жительці АДРЕСА_1 ;

відеофайл «2025-01-22 at 16.50.32», записаний на оптичний компакт диск та долучений до матеріалів кримінального провадження залишити при матеріалах кримінального провадження.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

СУДДЯ: