Справа № 161/2659/25 Провадження №11-кп/802/355/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження № 0004279 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 лютого 2025 року щодо ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В:

Вказаним вироком суду ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився, зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 , громадянин України, освіта професійно-технічна, неодружений, не працює, раніше неодноразово судимий: востаннє вироком Ковельського міськрайонного суду від 05.11.2015 за ч.3 ст.187, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 3 місяці з конфіскацією всього належного майна, звільнений 17.06.2022 по відбуттю строку покарання,

засуджений за ст.336 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки;

-за ч.4 ст.185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань, визначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_8 визначено рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишено попередній - тримання під вартою.

Зараховано ОСОБА_8 , відповідно до вимог ст.72 КК України, в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 17.12.2024 по день набрання вироком законної сили, з розрахунку що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Вироком вирішено питання судових витрат, арештованого майна та речових доказів.

Згідно з вироком суду ОСОБА_8 визнаний винним та засуджений за те, що він 25.07.2024 військово-лікарською комісією ІНФОРМАЦІЯ_2 визнаний придатним до проходження військової служби та таким, що підлягає призову на військову службу під час мобілізації, 10.12.2024 оператором ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_10 , у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 вручалась персональна повістка про призов на військову службу під час мобілізації, на особливий період, оголошений Указом Президента України від 24.02.2022 за №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" та затвердженого Законом України від 24.02.2022 за №2102-ХІ, продовженого Указом Президента України від 06.11.2023 № 734/2023«Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 08.11.2023 № 3429 IX, для подальшої явки на 11.12.2024 до пункту збору, розташованого у АДРЕСА_2 та проходження військової служби під час мобілізації, на особливий період, оголошеної Указом Президента України від 24.02.2022 за №65/2022 «Про загальну мобілізацію», затвердженого Законом України від 03.03.2022 за 2105-IX та продовженого Указом Президента від 06 листопада 2023 року № 735/2023, затвердженого Законом України від 08 листопада 2023 року № 3430-IX.

Проте, ОСОБА_8 , 10.12.2024 відмовився від отримання повістки, для подальшого проходження військової служби під час мобілізації, на особливий період, про що оператором ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_10 було складено відповідний акт від 10.12.2024.

Таким чином, ОСОБА_8 , всупереч вимог ст.65 Конституції України, ст.22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", з метою ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно, будучи належним чином повідомленим про необхідність прибуття, придатний за станом здоров`я для проходження військової служби та не маючи правових підстав на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, ухилився від призову за мобілізацією, на особливий період та без поважних причин не прибув о 09 год. 00 хв. 11.12.2024 на збірний пункт ІНФОРМАЦІЯ_2 , що за адресою: АДРЕСА_2 , для подальшої відправки до військової частини для проходження військової служби під час мобілізації, на особливий період.

Окрім цього, він же, 17 грудня 2024 року, в період часу з 05 години по 05 годину 35 хвилин, керуючись корисливим мотивом та метою таємного викрадення чужого майна, діючи умисно і за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_11 , в умовах воєнного стану, шляхом підбору ключа, проник в середину квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , звідки умисно, таємно, повторно викрав належні потерпілій ОСОБА_12 телевізор марки «Manta» вартістю 2730 грн., мікрохвильову піч марки «Saturn ST-MW7155M» вартістю 1400 грн., електричний радіатор марки «Eraflyme» вартістю 4300 грн., тюнер марки «iNext TV5» вартістю 543,33 грн., Wi-Fi роутер марки «TP-LINK TL-WR 840N-300» вартістю 306,67 грн., чим завдав потерпілій майнову шкоду на загальну суму 9280 гривень.

В поданій апеляційній скарзі захисник, не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікацію дій обвинуваченого, вважає вирок суду в частині призначеного покарання незаконним. Вказує на те, що судом фактично встановлено три обставити, які пом`якшують покарання обвинуваченому, а саме: щире каяття, повне визнання своєї провини у вчиненні злочину та повне відшкодування шкоди завданої злочином шляхом видачі викраденого майна, при цьому у вироку враховано лише щире каяття. Посилається на те, що поза належною увагою та оцінкою суду залишилась позиція потерпілої у справі, яка просила суд суворо не карати обвинувачених. Зазначає на те, що поза увагою суду залишився і стан здоров`я ОСОБА_8 , якому встановлено діагноз вірус гепатиту «С». Просить вирок суду змінити та призначити ОСОБА_8 покарання за ст.336 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки, за ч.4 ст.185 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ст.75 КК України звільнити обвинуваченого від призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 3 роки. У решті вирок суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, який виклав суть обвинувачення, доводи апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які подану апеляційну скаргу підтримували та просили змінити вирок суду у частині призначеного покарання, думку прокурора, яка апеляційну скаргу заперечувала і просила вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

За змістом положень ч.1 та ч.2 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, за встановлених і викладених у вироку обставин, обґрунтовані доказами, які досліджено судом у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, за згодою учасників судового провадження, керуючись вимогами ст.349 КПК України після допиту обвинуваченого, який повністю визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, дійшов висновку про недоцільність дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Відповідно до вимог ч.2 ст.394, ч.1 ст.404 КПК України, апеляційний суд не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися, і докази стосовно яких судом, згідно із ч.3 ст.349 КПК України, не досліджувалися.

Переглядаючи вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , про можливість пом`якшення обвинуваченому покарання шляхом застосування положень ст.69 та ст.75 КК України, апеляційний суд вважає такі доводи необґрунтованими з огляду на таке.

Частиною 2 статті 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ч.1 ст.65 КК України, суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Приписами ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Визначені цією нормою Кодексу загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави і суспільства. Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

З огляду на ці положення кримінального закону при призначенні покарання суд має враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті (частині статті) Особливої частини КК України, а й норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються питання, пов`язані з призначенням покарання, що можуть вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і розміру.

Вказані вимоги закону при призначенні покарання ОСОБА_8 , місцевим судом дотримані.

Як убачається з вироку місцевого суду, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 вид та розмір покарання, суд, дотримуючись наведених вимог кримінального закону, належним чином урахував усі обставини кримінального провадження, у тому числі ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які, відповідно до вимог ст.12 КК України, відносяться до категорії нетяжкого та тяжкого злочинів, дані про особу винного, який неодноразово судимий, однак повністю визнав свою винуватість, має постійне місце проживання, даних про негативну характеристику немає, на обліку у лікарів психіатра чи нарколога не перебуває. Судом враховано і позицію потерпілої сторони під час судового розгляду, яка у своїй заяві не наполягала на призначенні суворого покарання.

Таким чином, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому врахував всі обставини, на які покликається захисник у апеляційній скарзі.

Апеляційний суд зазначає, що позиція потерпілої сторони у судових засіданнях щодо обрання заходу примусу не є обов`язковою для суду, натомість ураховується в сукупності з обставинами, передбаченими ст.65 КК України.

При цьому також враховано і наявність обставини, яка пом`якшує покарання ОСОБА_8 , - щире каяття.

Також, судом враховано і наявність обставини, яка обтяжує покарання обвинуваченого - рецидив злочинів.

Суд апеляційної інстанції вважає, що місцевий суд врахувавши сукупність зазначених обставин, конкретні обставини вчинення кримінальних правопорушень та те, що ОСОБА_8 судимий за вчинення умисних корисливих кримінальних правопорушень проти власності, судимості за які не зняті та не погашені в установленому законом порядку, неодноразово відбував покарання в місцях позбавлення волі, знову вчинив, зокрема і умисний корисливий тяжкий злочин, зважаючи на наявність обтяжуючої обставини, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення, а також свідчить про підвищену суспільну небезпечність, вірно прийшов до висновку, що відсутні достатні підстави для застосування в даному конкретному випадку положень ст.69 чи ст.75 КК України та виправлення, перевиховання обвинуваченого ОСОБА_8 можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства, і тому призначив обвинуваченому покарання, як за ст.336 КК України, так і за ч.4 ст.185 КК України, у виді позбавлення волі на мінімальні строки, а остаточне покарання обґрунтовано призначив на підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, застосувавши при цьому принцип часткового складання призначених покарань, у зв`язку із чим апеляційний суд не знаходить підстав для пом`якшення покарання.

Більше того, суд апеляційної інстанції зазначає, що ухилення від призову на військову службу під час мобілізації в період воєнного стану свідчить про підвищену суспільну небезпечність вчиненого злочину, а тому лише відбування покарання в умовах ізоляції від суспільства сприятиме досягненню мети покарання, яка відповідно до ст.50 КК України, полягає не лише у карі, а й у виправленні засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Призначене ОСОБА_8 мінімальні покарання в межах санкцій ст.336 та ч.4 ст.185 КК України повністю відповідають ступеню тяжкості вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень і на думку суду апеляційної інстанції повністю відповідає меті й принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, яке в даному випадку є адекватним характеру вчинених обвинуваченим дій, їх небезпечності та даним про особу винного, і не є надто суворим, як про це зазначено в апеляційній скарзі.

Таке покарання, на переконання суду апеляційної інстанції, повністю відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, а також принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

На думку суду апеляційної інстанції, у даному випадку досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, чи могли бути безумовними підставами для зміни чи скасування судового рішення місцевого суду, апеляційним судом не встановлено.

Підстав для зміни оскаржуваного вироку з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, апеляційний суд не знаходить.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 лютого 2025 року щодо ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_8 , який утримується під вартою, в той самий строк з дня отримання копії даної ухвали.

Головуючий

Судді: