Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

03 червня 2025 року м. Рівне

Справа № 564/1535/23

Провадження № 11-кп/4815/172/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі :

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

представника цивільного відповідача АТ «Державний ощадний банк

України» ОСОБА_5 ,

захисника-адвоката ОСОБА_6 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000181 за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_6 на вирок Костопільського районного суду Рівненської області від 01 липня 2024 року стосовно

ОСОБА_8 , котра народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Нова Любомирка Рівненського району Рівненської області, громадянки України, раніше не судимої, остання відомо адреса проживання: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.3, 4 ст. 191, ч.1 ст. 200, ч.ч.1, 2 ст. 209, ч.ч.1, 3 ст. 362 Кримінального кодексу України (далі КК),

у с т а н о в и л а :

Вироком Костопільського районного суду Рівненської області від 01 липня 2024 року ОСОБА_8 визнано винною та засуджено:

за ч.3 ст. 191 КК на 3 роки позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади чи займатися діяльністю, що пов`язані з обігом товарно-матеріальних цінностей та з фінансово-банківською діяльністю, строком на 1 рік;

за ч.4 ст. 191 КК на 6 років позбавлення волі строком, з позбавленням права обіймати посади чи займатися діяльністю, що пов`язані з обігом товарно-матеріальних цінностей та з фінансово-банківською діяльністю строком на 2 роки;

за ч.1 ст. 200 КК до покарання у виді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000 грн;

за ч.1 ст. 209 КК на 4 роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади чи займатися діяльністю, що пов`язані з обігом товарно-матеріальних цінностей та з фінансово-банківською діяльністю строком на 1 рік та з конфіскацією майна;

за ч.2 ст. 209 КК на 7 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади чи займатися діяльністю, що пов`язані з обігом товарно-матеріальних цінностей та з фінансово-банківською діяльністю строком на 3 роки та з конфіскацією майна;

за ч.1 ст. 362 КК до покарання у виді штрафу в розмірі дві тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 грн.;

за ч.3 ст. 362 КК на 6 років позбавлення волі строком з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з фінансово-банківською діяльністю, на строк 3 роки.

На підставі ч.1 ст. 70 КК, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено остаточне покарання ОСОБА_8 у виді позбавлення волі строком на 7 років з позбавленням права обіймати посади чи займатися діяльністю, що пов`язані з обігом товарно-матеріальних цінностей та з фінансово-банківською діяльністю строком на 3 роки та з конфіскацією майна.

Застосовано до обвинуваченої ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб, з моменту її фактичного затримання.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 ухвалено рахувати з моменту її фактичного затримання.

Судом частково задоволено цивільний позов ОСОБА_9 та стягнуто із ОСОБА_8 на її користь 200 000 грн. відшкодування (компенсації) моральної шкоди, та відмовлено у задоволенні цивільного позову ОСОБА_9 до АТ «Державний ощадний банк України»

Вироком вирішено питання стосовно процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_8 , 25.09.2018, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, перебуваючи в приміщенні ТВБВ №10017/0112 Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», що знаходився за адресою: вулиця Степанська, будинок 52, місто Костопіль Рівненської області, займаючи відповідно до наказу №165/К від 18.05.2016 «Про рух персоналу» посаду контролера-касира ТВБВ №10017/0112 Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», будучи матеріально-відповідальною особою, відповідно до договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність та згідно з посадовою інструкцією, маючи право доступу до інформації, яка обробляється в програмному комплексі «Єдиний електронний архів», порушуючи вимоги умов та правил надання банківських послуг ПАТ «Державний ощадний банк України», в порушення ст. 4 Закону України «Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах», відповідно до якої порядок доступу до інформації, перелік користувачів та їх повноваження стосовно цієї інформації визначаються власником інформації, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки та бажаючи їх настання, переслідуючи корисливий мотив, з метою привласнення чужого майна, а саме грошових коштів, які знаходилися на депозитному рахунку клієнта ПАТ «Державний ощадний банк України» - ОСОБА_9 , згідно договору №39773917 від 22.03.2018, несанкціоновано змінила інформацію в ПК «Єдиний електронний архів», шляхом розміщення заяви потерпілої ОСОБА_9 від 24.09.2018 про відмову від автоматичної пролонгації договору банківського вкладу від 22.03.2018, яка не усвідомлювала юридичних наслідків її підписання, оскільки була введена в оману ОСОБА_8 .

Внаслідок зазначених неправомірних дій, ОСОБА_8 отримала змогу привласнити кошти потерпілої ОСОБА_9 через касу банку ТВБВ №10017/0112 Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в сумі 250 000 грн.

Ці дії, ОСОБА_8 , які виразилися у несанкціонованій зміні інформації, яка обробляється в електронно-обчислювальних машинах (комп`ютерах), вчинені особою, яка має право доступу до неї, кваліфіковано за ч. 1 ст. 362 КК.

Також ОСОБА_8 , 25.09.2018, перебуваючи відповідно до наказу №165/К від 18.05.2016 «Про рух персоналу» на посаді контролера-касира ТВБВ №10017/0112 Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», що знаходився за адресою: вулиця Степанська, будинок 52, місто Костопіль Рівненської області, будучи матеріально-відповідальною особою, відповідно до договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність та згідно з посадовою інструкцією, маючи право доступу до інформації, яка обробляється в програмному комплексі «Єдиний електронний архів», порушуючи вимоги умов та правил надання банківських послуг ПАТ «Державний ощадний банк України», в порушення ст. 4 Закону України «Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах», відповідно до якої порядок доступу до інформації, перелік користувачів та їх повноваження стосовно цієї інформації визначаються власником інформації, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки та бажаючи їх настання, переслідуючи корисливий мотив, з метою привласнення чужого майна, а саме грошових коштів, які знаходилися на депозитному рахунку клієнта ПАТ «Державний ощадний банк України» - ОСОБА_9 , згідно договору №39773917 від 22.03.2018, несанкціоновано змінила інформацію в ПК «Єдиний електронний архів», шляхом розміщення заяви потерпілої ОСОБА_9 від 24.09.2018 про відмову від автоматичної пролонгації договору банківського вкладу від 22.03.2018, яка не усвідомлювала юридичних наслідків її підписання, оскільки була введена в оману ОСОБА_8 , та 25.09.2018 у ТВБВ №10017/0112 о 12:38 год. через касу банку привласнила кошти в сумі 250 000 грн, чим заподіяла потерпілій ОСОБА_9 майнової шкоди на вищевказану суму.

Незаконно привласненими коштами в сумі 250 000 грн ОСОБА_8 розпорядилася на власний розсуд.

Ці умисні дії, ОСОБА_8 , які виразилися у привласненні чужого майна, шляхом зловживання своїм службовим становищем, вчинене у великих розмірах, кваліфіковано за ч. 4 ст. 191 КК.

Також, ОСОБА_8 , займаючи відповідно до наказу №165/К від 18.05.2016 «Про рух персоналу» посаду контролера-касира ТВБВ №10017/0112 Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», будучи матеріально-відповідальною особою, відповідно до договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність та згідно з посадовою інструкцією, тобто являючись службовою особою, маючи умисел, спрямований на легалізацію коштів, одержаних внаслідок вчинення суспільно-небезпечних протиправних діянь, що передували легалізації (відмиванню) доходів, достовірно знаючи, що кошти в сумі 250 000 грн, які знаходилися на депозитному рахунку клієнта ПАТ «Державний ощадний банк України» - ОСОБА_9 згідно договору №39773917 від 22.03.2018, отримані нею злочинним шляхом, внаслідок суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів, а саме незаконно привласненні нею 25.09.2018 о 12:38 год через касу банку у ТВБВ №10017/0112, та які вона в подальшому, у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, легалізувала шляхом виведення в неконтрольовану готівку та використала їх на власний розсуд, тобто вчинила дії щодо легалізації (відмивання) таких доходів.

Ці дії, ОСОБА_8 , які виразилися у легалізації майна одержаного злочинним шляхом, кваліфіковано за ч. 1 ст. 209 КК.

Крім того, ОСОБА_8 , 27.02.2019, перебуваючи відповідно наказу №165/К від 18.05.2016 «Про рух персоналу» на посаді контролера-касира ТВБВ №10017/0112 Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», що знаходився за адресою: вулиця Степанська, будинок 52, місто Костопіль Рівненської області, будучи матеріально-відповідальною особою, відповідно до договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки та бажаючи їх настання, переслідуючи корисливий мотив, з метою привласнення чужого майна, а саме коштів, які знаходились на відкритому поточному картковому рахунку № НОМЕР_1 клієнта ПАТ «Державний ощадний банк України» - ОСОБА_9 , 27.02.2019 у ТВБВ №10017/0112 о 09:02 год здійснила підробку документа на переказ, а саме заяви на переказ готівки №.

Внаслідок зазначених неправомірних дій, ОСОБА_8 отримала змогу привласнити кошти потерпілої ОСОБА_9 через касу банку ТВБВ №10017/0112 Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в сумі 49 000 грн.

Ці дії, ОСОБА_8 , які виразилися у підробці документу на переказ, кваліфіковано за ч. 1 ст. 200 КК.

Також, ОСОБА_8 , 27.02.2019, перебуваючи відповідно до наказу №165/К від 18.05.2016 «Про рух персоналу» на посаді контролера-касира ТВБВ №10017/0112 Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», що знаходився за адресою: вулиця Степанська, будинок 52, місто Костопіль Рівненської області, будучи матеріально-відповідальною особою, відповідно до договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, діючи повторно, умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки та бажаючи їх настання, переслідуючи корисливий мотив, з метою привласнення чужого майна, а саме коштів, які знаходились на відкритому поточному картковому рахунку № НОМЕР_1 клієнта ПАТ «Державний ощадний банк України» - ОСОБА_9 , 27.02.2019 у ТВБВ №10017/0112 о 12:11 год, з використанням платіжної картки, яку вона шляхом зловживання довірою отримала від потерпілої ОСОБА_9 , через касу банку привласнила кошти в сумі 49 000 грн, чим заподіяла останній майнову шкоду на вищевказану суму.

Незаконно привласненими коштами в сумі 49 000 грн ОСОБА_8 розпорядилася на власний розсуд.

Ці умисні дії, ОСОБА_8 , які виразилися у привласненні чужого майна, шляхом зловживання своїм службовим становищем, вчинене повторно, кваліфіковано за ч. 3 ст. 191 КК.

Крім того, ОСОБА_8 , займаючи відповідно до наказу №165/К від 18.05.2016 «Про рух персоналу» посаду контролера-касира ТВБВ №10017/0112 Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», будучи матеріально-відповідальною особою, відповідно до договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність та згідно з посадовою інструкцією, тобто являючись службовою особою, маючи умисел, спрямований на легалізацію коштів, одержаних внаслідок вчинення суспільно-небезпечних протиправних діянь, що передували легалізації (відмиванню) доходів, діючи повторно, достовірно знаючи, що кошти в сумі 49 000 грн, які знаходились на відкритому поточному картковому рахунку № НОМЕР_1 клієнта ПАТ «Державний ощадний банк України» - ОСОБА_9 , отримані нею злочинним шляхом, внаслідок суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів, а саме незаконно привласненні нею 27.02.2019 о 12:11 год через касу банку у ТВБВ №10017/0112, та які вона в подальшому, у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, легалізувала шляхом виведення в неконтрольовану готівку та використала їх на власний розсуд, тобто вчинила дії щодо легалізації (відмивання) таких доходів.

Ці дії, ОСОБА_8 , які виразилися у легалізації майна одержаного злочинним шляхом, вчинене повторно, кваліфіковано за ч. 2 ст. 209 КК.

Також, ОСОБА_8 10.01.2020 о 14 год 06 хв, перебуваючи відповідно до наказу №165/К від 18.05.2016 «Про рух персоналу» на посаді контролера-касира ТВБВ №10017/0112 Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», що знаходився за адресою: вулиця Степанська, будинок 52, місто Костопіль Рівненської області, будучи матеріально-відповідальною особою, відповідно до договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність та згідно з посадовою інструкцією, маючи право доступу до інформації, яка обробляється в електронному програмному комплексі АБС «Барс» ММФО та ПК «Єдиний електронний архів», порушуючи вимоги умов та правил надання банківських послуг ПАТ «Державний ощадний банк України», в порушення ст.4 Закону України «Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах», відповідно до якої порядок доступу до інформації, перелік користувачів та їх повноваження стосовно цієї інформації визначаються власником інформації, діючи повторно, умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки та бажаючи їх настання, переслідуючи корисливий мотив, з метою привласнення чужого майна, а саме коштів, які знаходились на депозитному рахунку клієнта ПАТ «Державний ощадний банк України» - ОСОБА_9 , несанкціоновано втрутилася в роботу АБС «БАРС» ММФО, шляхом розміщення заяви потерпілої ОСОБА_9 на видачу готівки №, яка не усвідомлювала юридичних наслідків її підписання, оскільки була введена в оману ОСОБА_8 .

Внаслідок зазначених неправомірних дій, ОСОБА_8 отримала змогу привласнити кошти потерпілої ОСОБА_9 через касу банку ТВБВ №10017/0112 Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в сумі 100 000 грн.

Ці дії, ОСОБА_8 , які виразилися у несанкціонованій зміні інформації, яка обробляється в електронно-обчислювальних машинах (комп`ютерах), вчинені особою, яка має право доступу до неї, вчинені повторно, кваліфіковано за ч. 3 ст. 362 КК.

Крім того, ОСОБА_8 , 10.01.2020, перебуваючи відповідно до наказу №165/К від 18.05.2016 «Про рух персоналу» на посаді контролера-касира ТВБВ №10017/0112 Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», що знаходився за адресою: вулиця Степанська, будинок 52, місто Костопіль Рівненської області, будучи матеріально-відповідальною особою, відповідно до договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність та згідно з посадовою інструкцією, маючи право доступу до інформації, яка обробляється в електронному програмному комплексі АБС «Барс» ММФО та ПК «Єдиний електронний архів», порушуючи вимоги умов та правил надання банківських послуг ПАТ «Державний ощадний банк України», в порушення ст. 4 Закону України «Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах», відповідно до якої порядок доступу до інформації, перелік користувачів та їх повноваження стосовно цієї інформації визначаються власником інформації, діючи повторно, умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки та бажаючи їх настання, переслідуючи корисливий мотив, з метою привласнення чужого майна, а саме коштів, які знаходились на депозитному рахунку клієнта ПАТ «Державний ощадний банк України» - ОСОБА_9 , несанкціоновано втрутилася в роботу АБС «БАРС» ММФО, шляхом розміщення заяви потерпілої ОСОБА_9 на видачу готівки №, яка не усвідомлювала юридичних наслідків її підписання, оскільки була введена в оману ОСОБА_8 , та 10.01.2020 у ТВБВ №10017/0112 о 14 год 06 хв через касу банку привласнила кошти в сумі 100 000 грн, чим заподіяла потерпілій ОСОБА_9 майнової шкоди на вищевказану суму.

Незаконно привласненими коштами в сумі 100 000 грн ОСОБА_8 розпорядилася на власний розсуд.

Ці умисні дії ОСОБА_8 , які виразилися у привласненні чужого майна, шляхом зловживання своїм службовим становищем, вчинені повторно, кваліфіковано за ч. 3 ст. 191 КК.

Також, ОСОБА_8 , займаючи відповідно до наказу №165/К від 18.05.2016 «Про рух персоналу» посаду контролера-касира ТВБВ №10017/0112 Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», будучи матеріально-відповідальною особою, відповідно до договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність та згідно з посадовою інструкцією, тобто являючись службовою особою, маючи умисел, спрямований на легалізацію коштів, одержаних внаслідок вчинення суспільно-небезпечних протиправних діянь, що передували легалізації (відмиванню) доходів, діючи повторно, достовірно знаючи, що кошти в сумі 100 000 грн, які знаходились на депозитному рахунку клієнта ПАТ «Державний ощадний банк України» - ОСОБА_9 , отримані нею злочинним шляхом, внаслідок суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів, а саме незаконно привласненні нею 10.01.2020 о 14 год 06 хв через касу банку у ТВБВ №10017/0112, та які вона в подальшому, у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, легалізувала шляхом виведення в неконтрольовану готівку та використала їх на власний розсуд, тобто вчинила дії щодо легалізації (відмивання) таких доходів.

Такі дії, ОСОБА_8 , які виразилися у легалізації майна одержаного злочинним шляхом, вчинені повторно, кваліфіковано за ч. 2 ст. 209 КК.

Крім того, ОСОБА_8 , 20.10.2020, перебуваючи відповідно наказу №165/К від 18.05.2016 «Про рух персоналу» на посаді контролера-касира ТВБВ №10017/0112 Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», що знаходився за адресою: вулиця Степанська, будинок 52, місто Костопіль Рівненської області, будучи матеріально-відповідальною особою, відповідно до договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, діючи повторно, умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки та бажаючи їх настання, переслідуючи корисливий мотив, з метою привласнення чужого майна, а саме коштів, які знаходились на відкритому поточному картковому рахунку № НОМЕР_1 клієнта ПАТ «Державний ощадний банк України» - ОСОБА_9 , 21.10.2020 у ТВБВ №10017/0112 о 11:16 год, з використання платіжної картки, яку вона шляхом зловживання довірою отримала від потерпілої ОСОБА_9 , через касу банку привласнила кошти в сумі 94 314 грн, чим заподіяла їй майнову шкоду на вищевказану суму.

Незаконно привласненими коштами в сумі 94 314 грн ОСОБА_8 розпорядилася на власний розсуд.

Ці умисні дії, ОСОБА_8 , які виразилися у привласненні чужого майна, шляхом зловживання своїм службовим становищем, вчинені повторно, кваліфіковано за ч. 3 ст. 191 КК.

Крім того, ОСОБА_8 , займаючи відповідно до наказу №165/К від 18.05.2016 «Про рух персоналу» посаду контролера-касира ТВБВ №10017/0112 Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», будучи матеріально-відповідальною особою, відповідно до договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність та згідно з посадовою інструкцією, тобто являючись службовою особою, маючи умисел, спрямований на легалізацію грошових коштів, одержаних внаслідок вчинення суспільно-небезпечних протиправних діянь, що передували легалізації (відмиванню) доходів, діючи повторно, достовірно знаючи, що кошти в сумі 94 314 грн, які знаходились на відкритому поточному картковому рахунку № НОМЕР_1 клієнта ПАТ «Державний ощадний банк України» - ОСОБА_9 , отримані нею злочинним шляхом, внаслідок суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів, а саме незаконно привласненні нею 21.10.2020 о 11:16 год через касу банку у ТВБВ №10017/0112, та які вона в подальшому, у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, легалізувала шляхом виведення в неконтрольовану готівку та використала їх на власний розсуд, тобто вчинила дії щодо легалізації (відмивання) таких доходів.

Ці дії, ОСОБА_8 , які виразилися у легалізації майна одержаного злочинним шляхом, вчинені повторно кваліфіковано за ч. 2 ст. 209 КК.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_6 просить вказаний вирок скасувати та визнати ОСОБА_8 невинуватою за:

ч.3 ст. 191 КК щодо обвинувачення у привласненні 10.04.2020 коштів потерпілої ОСОБА_9 в сумі 100 000 грн;

за ч.3 ст. 191 КК щодо обвинувачення у привласненні 21.10.2020 коштів потерпілої ОСОБА_9 в сумі 94 314 грн;

за ч.3 ст. 191 КК щодо обвинувачення у привласненні 27.02.2019 коштів потерпілої ОСОБА_9 в сумі 49 000 грн;

за ч.ч.1, 3 ст. 362, ч.ч.1, 2 ст. 209, ч.1 ст. 200 КК та закрити кримінальні провадження на підставі п.1 ч.1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) у зв`язку з відсутністю події кримінальних правопорушень;

за ч.3 ст. 191 КК щодо обвинувачення у привласненні коштів потерпілої ОСОБА_9 25.09.2018 у сумі 250 000 грн та закрити кримінальне провадження на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК у зв`язку з недоведеністю в її діях складу кримінального правопорушення.

Також просить відмовити у задоволенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_9 та скасувати обвинуваченій ОСОБА_8 запобіжний захід.

На обґрунтування цих вимог зазначив, що суд як на доказ винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч.1, 2 ст. 209 КК, посилається на висновок аналітичного дослідження №7/17-00-08-12/ від 23.03.2023, який містить лише припущення про ймовірну легалізацію коштів ОСОБА_8 , який, на думку захисника, є недопустимим доказом, оскільки слідчий при винесенні постанови про залучення спеціаліста для проведення дослідження не керувався спеціальними нормами КПК. Також вказав, що спеціаліст для проведення дослідження може залучатись лише до внесення відомостей до ЄРДР або у провадженнях щодо кримінальних проступків, однак у цьому провадженні спеціаліст був залучений вже після початку досудового розслідування та у провадженні щодо злочинів, які є кримінальними проступками.

Захисник покликався на те, що цей висновок містить відомості про можливу легалізацію коштів, отриманих внаслідок заволодіння кредитними коштами банківських установ, а в розділі ІV вказано, що ОСОБА_10 вчинила шахрайські дії, а не ст. 191 КК, яка інкримінується їй.

Апелянт вказав на те, що у вироку фактично кваліфіковано дії по зняттю коштів готівкою як привласнення і як легалізацію, що, на його думку, не становить диспозицію ст. 209 КК.

Також захисник покликався на те, що досудове розслідування кримінальних правопорушень, передбачених ст. 200 КК, повинно здійснюватись детективами органів Бюро економічної безпеки України (далі - БЕБ), однак, матеріали цього провадження свідчать про те, що досудове розслідування кримінального провадження за ч.1 ст. 200 КК здійснювалось не уповноваженим органом - слідчим відділенням поліції №2 (м.Костопіль) Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області та не перебувало у провадженні органу досудового розслідування БЕБ.

Апелянт вказав на те, що ОСОБА_8 обвинувачується за ч.1 ст. 200 КК у тому, що вона 27.02.2019 підробила документ на переказ, а саме заяви про переказ готівки, проте 27.02.2019 обвинуваченою було проведено операцію по внесенню коштів ОСОБА_9 в сумі 50 тисяч грн на депозитний рахунок, що підтверджується відповідною заявою за підписом ОСОБА_9 та що підтвердила при допиті сама потерпіла. Тому, на думку захисника, є незрозумілим, у чому підлягає підробка заяви ОСОБА_9 про внесення коштів у сумі 50 тисяч грн на депозитний рахунок.

Щодо обвинувачення ОСОБА_8 за ч.ч.1, 3 ст. 362 КК, то захисник зазначив, що потерпіла підтвердила, що вона підписувала заяву про відмову від автоматичної пролонгації договору банківського вкладу від 22.03.2018, однак не змогла пояснити, яким чином обвинувачена ввела її в оману, відомості про це відсутні і у вироку суду. Вважає, що ОСОБА_8 , будучи працівником банку, мала право на доступ до інформації клієнта банку ОСОБА_9 та, отримавши від неї заяви, зобов`язана була внести зміни на підставі отриманої заяви, тобто діяла у межах та спосіб своїх посадових обов`язків.

Стосовно епізоду від 10.01.2020, то адвокат зазначив, що цього дня ОСОБА_8 було проведено операцію по внесенню коштів ОСОБА_9 в сумі 100 тисяч грн на депозитний рахунок, що підтверджується заявою на переказ готівки за підписом ОСОБА_9 , що підтвердила потерпіла під час допиту, а тому вважає, що дії ОСОБА_8 вчинялись на прохання клієнта банку, на підставі підписаних потерпілою заяв, згідно своїх посадових обов`язків, а тому її дії не можна вважати несанкціонованими.

Окрім того захисник не погоджується з обвинуваченням ОСОБА_8 за ч.ч.3, 4 ст. 191 КК, оскільки як пояснювала потерпіла, вона самостійно передавала ОСОБА_8 свою платіжну картку у приміщенні банку для перевірки балансу коштів, здійснення комунальних платежів, платіжну картку їй не залишала. Також вказав, що кошти ОСОБА_9 не були ввірені обвинуваченій, не перебували у її віданні та вона не була наділена правомочністю по розпорядженню, управлінню або зберіганню, а тому її дії не можуть кваліфікуватись як привласнення.

Адвокат покликався на те, що у вироку є два протилежні твердження, а саме те, що юридична особа АТ «Державний ощадний банк України» не несе відповідальності за шкоду завдану потерпілій, однак працівник цієї юридичної особи ОСОБА_8 , несе відповідальність.

Вказав, що згідно з висновком експерта №447п від 18 січня 2023 року, у заявах на видачу готівки від 10.04.2020 на суму 100 000 грн, у чеку від 21.10.2020 на видачу готівки у сумі 94 314 грн, наявні підписи саме потерпілої ОСОБА_9 , що, на його переконання, свідчить про те, що ці кошти отримала саме ОСОБА_9 . Окрім того, ким було підписано чек №902 від 25.09.2018 видачі готівки у сумі 250 000 грн та чек №4229 від 27.09.2019 видачі готівки у сумі 49 000 грн у графі «Клієнт» від імені потерпілої ОСОБА_9 , встановлено не було.

Захисник покликався на те, що згідно з переглянутими поясненнями ОСОБА_8 , які містяться на оптичному диску, було встановлено, що кошти, у привласненні яких вона обвинувачується, вона знімала на прохання ОСОБА_9 з використанням її банківської картки і за вказівкою керуючої ТВБВ «Ощадбанк» знімала з рахунку ОСОБА_9 та разом із банківською карткою і чеками, які не були підписані ОСОБА_9 , передавала керуючій, а на наступний день вона їй їх повертала вже з підписами потерпілої. Однак, на вирішення експертизи не ставилось питання чи були здійснені підписи на чеках керуючою відділення банку, а судом було відмовлено у задоволенні лопотання сторони захисту про призначення такої експертизи.

Не погоджується захисник і з вирішенням цивільного позову потерпілої, оскільки у вироку не вмотивовано у чому полягали моральні страждання, не надано доказів на їх підтвердження.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника-адвоката ОСОБА_6 на підтримання апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_4 про безпідставність апеляційних вимог та залишення вироку без змін, міркування представника цивільного відповідача АТ «Державний ощадний банк України» ОСОБА_5 , який вказав на те, що судом правильно вирішено цивільний позов потерпілої, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить таких висновків.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 404 КПК, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частина 3 ст. 404 КПК передбачає, що за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Однак, сторона захисту, ставлячи вимогу про скасування даного вироку та визнання ОСОБА_8 невинуватою в інкримінованих їй злочинах, фактично просячи надати іншу оцінку доказам, встановленим місцевим судом, не заявляла клопотання про повторне дослідження доказів, з посиланням на обставини, передбачені ч.3 ст. 404 КПК, для такого дослідження.

З матеріалів кримінального провадження, зокрема журналів судових засідань, колегією суддів не встановлено, що суд першої інстанції допустив істотні порушення при дослідженні доказів чи допиті свідків. Водночас, незгода сторони захисту із висновками суду, зробленими на підставі досліджених доказів, не є підставою для повторного дослідження тих самих доказів.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приймає до уваги докази, безпосередньо досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду, не даючи їм іншої оцінки, ніж надав суд.

Статтею 370 КПК встановлено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 94 КПК, суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, повинен оцінювати кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку.

Ухвалюючи вказаний вирок, суд першої інстанції повною мірою дотримався зазначених вимог закону, а його висновки щодо винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.3, 4 ст. 191, ч.1 ст. 200, ч.ч.1, 2 ст. 209, ч.ч.1, 3 ст. 362 КК, за викладених у вироку обставин, ґрунтуються на доказах, досліджених у судовому засіданні та належно оцінених судом.

Зокрема, з показань потерпілої ОСОБА_9 , наданих нею при допиті місцевому суду, вбачається, що 22.03.2018 вона відкрила депозитний рахунок у відділенні ПАТ «Державний ощадний банк України», що по вул. Степанській у м. Костопіль, на суму 250 000 грн, їй було видано депозитну картку, на яку щомісячно приходили відсотки за депозитом. Вказала, що у 2019 році у цьому ж відділенні банку вона поповнила депозит ще на 50 000 грн, а також згодом у 2020 році і загальна сума її депозиту склала 500 000 грн, зазначивши, що з листопада 2020 року і до 23 червня 2022 року вона отримувала щомісячно 6000 грн відсотків за депозитом, які спочатку нараховувались на її депозитну картку, а у 2021 році ОСОБА_8 запропонувала їй зробити так, щоб ці кошти нараховувались на її пенсійну картку, на що вона погодилась. Коли 20.07.2022 потерпілій стало відомо, що ОСОБА_8 вчинила протиправні дії стосовно інших осіб, вона звернулась до у головне відділення «Ощадбанку» у м. Костопіль, де керуюча банком повідомила, що її кошти були їй повернуті у зв`язку з підписаною заявою про відмову від пролонгації депозитного договору. ОСОБА_9 повідомила, що свій депозит вона не забирала і їй було надано відповідь про рух коштів по її депозитному рахунку, згідно з якою депозитні кошти було знято з її розрахункової картки і вона з 2018 року вже не має депозитку в «Ощадбанку». Коли керуюча при ній зателефонувала до ОСОБА_8 , то обвинувачена повідомила, що депозиті кошти потерпілої знаходяться у неї. При цьому, ОСОБА_9 повідомила суду, що у відділенні банку її завжди обслуговувала ОСОБА_8 . Також потерпіла підтвердила, що вона підписувала усі документи, які надавала їй на підпис обвинувачена, адже довіряла і їй і державному банку, а також повідомила ОСОБА_8 . ПІН-код від картки, оскільки вона його запитувала задля розрахунків з картки потерпілої оплати комунальних платежів.

Як було встановлено місцевим судом і знайшло своє підтвердження під час апеляційного розгляду, ОСОБА_8 обіймала посаду контролера-касира ТВБВ №10017/0112 Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», з повним робочим днем та повною матеріальною відповідальністю з 18 травня 2016 року, що стверджується витягом з наказу №165/К від 18.05.2016 «Про рух персоналу».

Відповідно до витягу з наказу № 328-к від 23 жовтня 2020 року «Про переведення» ОСОБА_8 , контролера-касира ТВБВ №10017/0112 філії Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк», за її згодою, переведено на посаду провідного економіста сектору роздрібного бізнесу ТВБВ №10017/0106 філії Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк» з 24 жовтня 2020 року з укладенням договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність.

Згідно з договором про повну індивідуальну матеріальну відповідальність та з посадовою інструкцією обвинувачена ОСОБА_8 була матеріально-відповідальною особою, до посадових обов`язків якої входило, серед іншого, обслуговування клієнтів банку, в томі числі, проведення операцій з видачі готівки.

Як убачається з висновку службового розслідування від 10 серпня 2022 року, затвердженого т.в.о. начальника філії Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк» ОСОБА_11 , загальна сума видаткових операцій по рахунках ОСОБА_9 склали 493 314 грн, та які, згідно з поданою заявою, нею не отримувались. З проаналізованих оборотів по карткових рахунках ОСОБА_9 за період з 2018 по 2022 роки було встановлено, що 20.03.2015 під внесений депозит ОСОБА_9 було відкрито картковий рахунок та видано платіжну картку, на яку зараховувались відсотки за користування коштами. Починаючи з 24.10.2018 (після того, як 25.09.2018 був закритий депозит на 250 000 грн), на картку зараховувались кошти, ніби відсотки по депозиту, шляхом внесення готівки через касу банку в АБС БАРС ММФО з роздрукуванням заяви на переказ готівки, з призначенням «Поповнення картрахунку готівкою». За період з 24.10.2018 по 22.09.2020 поповнено рахунок ОСОБА_9 на загальну суму 78 724 грн. 20.11.2020 та 22.12.2020 кошти зараховувались на картрахунок шляхом зарахування переказу на загальну суму 12 010.00 грн. Починаючи з 22.01.2021 до 23.08.2021 кошти щомісячно перераховувались з картрахунку ОСОБА_8 на цю ж картку ОСОБА_9 через MOBILE BANKING, де системою формується призначення «Perekaz vid Irina S.» на загальну суму 48 050 грн. Починаючи з 25.09.2021 до 22.06.2022 кошти щомісячно перераховувались з картрахунку ОСОБА_8 на пенсійну картку ОСОБА_9 через MOBILE BANKING, де системою формується призначення «Perekaz vid Irina S.» на загальну суму 60050 грн. Отже, клієнту ОСОБА_9 від контролер-касира ОСОБА_8 за період з 24.10.2018 до 22.06.2022 було зараховано на рахунки кошти, ніби відсотки за користування депозитом, якого фактично не було в банку, на загальну суму 198834 грн, які в подальшому були зняті через АТМ.

Висновок службового розслідування філії Рівненського управління АТ «Ощадбанкк» від 10.08.2022 щодо видаткових операцій по банківських рахунках ОСОБА_9 в АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_2 ; № НОМЕР_3 ; № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 , за період з 22.03.2018 по 21.10.2020 у сумі 493314 грн, підтверджується дослідженим місцевим судом висновком експерта СЕ-19/118-22/10355-ЕК від 05.01.2023 за результатами проведеної судової економічної експертизи.

Також висновки цього службового розслідування підтвердили допитані місцевим судом як свідки члени комісії, які проводили вказане розслідування, - начальник відділу ревізій АТ «Ощадбанк» ОСОБА_12 , т.в.о філії РОУ АТ «Ощадбанк» ОСОБА_11 , працівники АТ «Ощадбанк» ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 .

Окрім того, як повідомила при допиті свідок ОСОБА_12 , під час проведення зазначеного службового розслідування було встановлено, що у березні 2018 року у ТВБВ № 10017/0112 на ім`я ОСОБА_9 відкрито депозитний рахунок на суму 250000 грн та було підписано депозитний договір клієнтом ОСОБА_9 і контролером-касиром ОСОБА_8 і відкрито на ім`я ОСОБА_9 картковий рахунок. Зазначила, що 24.09.2018 була зареєстрована заява ОСОБА_9 про відмову від автоматичної пролонгації договору банківського вкладу від 22.03.2018, підпис на заяві візуально був схожий на підпис клієнта ОСОБА_9 25.09.2018 кошти у розмірі 250 000 грн було видано з каси банку, операція була здійснена по Pos-терміналу з використанням платіжної картки, з введенням пін-коду. Операція по отриманню коштів підтверджується чеком, який містить підпис клієнта ОСОБА_9 , однак він візуально не схожий на підпис останньої та підпис контролера-касира ОСОБА_8 . Свідок вказала, що у лютому 2019 року ОСОБА_9 , як вона пояснювала, принесла 50 000 грн для поповнення депозитного рахунку, однак обвинувачена ОСОБА_8 вказані кошти зарахувала просто на картковий рахунок ОСОБА_9 , операція підтверджується заявою на переказ готівки, яка містить підпис ОСОБА_9 , що візуально не схожий на підпис клієнта. В цей же день, кошти у розмірі 49 000 грн було видано у ТВБВ №10017/0112 з каси банку, операція була здійснена по Pos-терміналу з використанням платіжної картки, з введенням пін-коду. Операція по отриманню коштів підтверджується чеком, який містить підпис клієнта ОСОБА_9 , однак він візуально не схожий на її підпис та підпис контролера-касира ОСОБА_8 . 10.01.2020 ОСОБА_9 було, знову, відкрито депозитний рахунок на суму 100 000 грн, на договорі міститься підпис клієнта ОСОБА_9 та контролера-касира ОСОБА_8 10.04.2020 вказаний депозитний рахунок був закритий та кошти в сумі 100 000 грн були видані з каси банку, операція була проведена контролер-касиром ОСОБА_8 , операція підтверджується заявою про видачу готівки. 20.10.2020 потерпіла ОСОБА_9 , знову, як вона вважала, поповнила свій депозитний рахунок на 100 000 грн, зазначені кошти вона принесла у відділення ТВБВ №10017/0112, однак, контролер-касир ОСОБА_8 зарахувала ці кошти на поточний картковий рахунок ОСОБА_9 21.10.2020 з рахунку ОСОБА_9 було видано з каси банку через Pos-термінал, з використанням платіжної картки, з введенням пін-код кошти в сумі 94314,00 грн, операція підтверджується відповідним чеком, на якому міститься підпис контролера-касира ОСОБА_8 та клієнта ОСОБА_9 , однак підпис клієнта візуально не схожий на її підпис.

Обставини, повідомлені свідком, узгоджується з висновком службового розслідування.

Окрім того, як вбачається з дослідженого місцевим судом висновку експерта № 447п від 18 січня 2023 року, досліджуваний підпис в графі «клієнт» в Чеку 902 видачі готівки від 25.09.2018 (на суму 250000.00) виконаний не ОСОБА_9 , а іншою особою; досліджувані підписи розташовані в графі «клієнт» в Чеку 4229 видачі готівки від 27.02.2019 (49000.00); в графі «Підпис платника» в Заяві на переказ готівки № від 27.02.2019 (на суму 50000,00) виконані не ОСОБА_9 , а іншою особою; досліджуваний підпис розташований в графі «касир» в Чеку 2212 видачі готівки від 21.10.2020 (на суму 94314,00) виконаний не ОСОБА_9 , а іншою особою; досліджувані підписи розташовані в графі «Підпис платника» в Заяві на переказ готівки №39773917 від 22.03.2018 (на суму 250000,00); в графі «Підпис платника» в Заяві на переказ готівки № від 10.01.2020 (на суму 100000,00); в графі «Підпис отримувача» в Заяві на видачу готівки № від 10.04.2020 (на суму 100000,00); в графі «Підпис платника» в Заяві на переказ готівки № від 20.10.2020 (на суму 100000,00) виконані ОСОБА_9 ; досліджуванні підписи в графі «касир» в Чеку 902 видачі готівки від 25.09.2028 (на суму 250000.00); в графі «Підписи банку» в Заяві на переказ готівки №39773917 віл 22.03.2018 (на суму 250000,00); в графі «касир» в Чеку 4229 видачі готівки від 27.02.2019 (на суму 49000,00 грн.); в графі «Підпис банку» в Заяві на переказ готівки № від 27.02.2019 (на суму 50000,00); в графі «дякуємо» в Чеку 2212 видачі готівки від 21.10.2020 (на суму 94314,00 грн.); в графі «Підпис банку» в Заяві на переказ готівки № від 20.10.2020 (на суму 100000,00); в графі «Підпис банку» в Заяві на переказ готівки № від 10.01.2020 (на суму 100000,00); в графі «Підписи банку» в Заяві на видачу готівки № від 10.04.2020 (на суму 100000,00) виконані із умовно прочитаних літер в монограмі «ІС» виконані ОСОБА_8 .

Щодо доводів захисника про неповноту судового розгляду, яка виразилась у не призначенні місцевим судом судової почеркознавчої експертизи для вирішення питання чи були виконані підписи у певних чеках у графі «Клієнт», «Касир» ОСОБА_18 , то колегія суддів зауважує, що відповідно до ч.1 ст. 337 КПК судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Також на переконання колегії суддів, у діях ОСОБА_8 наявний склад злочину, передбачений ст. 200 КК, - підробка документу на переказ.

Зокрема, об`єктом цього злочину є суспільні відносини у сфері випуску в обіг і використання документів на переказ та інших засобів доступу до банківських рахунків, електронних грошей. Предметом злочину при підробці можуть виступати документи на переказ, платіжні картки, інші засоби доступу до банківських рахунків, електронних грошей.

Відповідно до примітки до ст. 200 КК, під документами на переказ слід розуміти документ в паперовому або електронному виді, що використовується банками чи їх клієнтами для передачі доручень або інформації на переказ грошових коштів між суб`єктами переказу грошових коштів (розрахункові документи, документи на переказ готівкових коштів, а також ті, що використовуються при проведенні міжбанківського переказу та платіжного повідомлення, інші).

Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч.1 ст. 200 КК може виражатися, серед іншого, у підробці документів на переказ, платіжних карток чи інших засобів доступу до банківських рахунків, електронних грошей.

Підробка документів на переказ, платіжних карток чи інших засобів доступу до банківських рахунків, електронних грошей - це створення повністю фальсифікованого предмета або часткова фальсифікація справжнього предмета.

Зокрема, як було встановлено місцевим судом, 27.02.2019 потерпіла ОСОБА_9 звернулась до відділення АТ «Ощадбанк» з наміром поповнити свій депозитний рахунок на 50 000 грн. Однак, як вбачається із заяви на переказ готівки № від 27.02.2019, касиром ОСОБА_19 вказані кошти були зараховані на картковий рахунок потерпілої, що стверджується призначенням платежу у заяві «поповнення картрахунку готівкою», тобто обвинуваченою було частково підроблено справжній документ в частині призначеного платежу, що мало своїм наслідком незаконне привласнення цих коштів.

Також колегія суддів не вбачає наявності істотних порушень у здійсненні досудового розслідування кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 200 КК, слідчими ВП № 2 (м. Костопіль) Рівненського РВП ГУНП в Рівненській області, а не детективами Бюро економічної безпеки України.

Відповідно до ч. 3 ст. 216 КПК, досудове розслідування у кримінальних провадженнях про кримінальні правопорушення, передбачені ст. 200 КК, здійснюється детективами БЕБ.

Як визначено абз. 2 ч.5 ст.36 КПК, право доручати у разі неефективного досудового розслідування або за наявності об`єктивних обставин, що унеможливлюють функціонування відповідного органу досудового розслідування чи здійснення ним досудового розслідування в умовах воєнного стану, іншому органу досудового розслідування здійснення досудового розслідування кримінальних правопорушень, віднесених до підслідності Бюро економічної безпеки України, а також доручати Бюро економічної безпеки України розслідування кримінальних правопорушень, віднесених до підслідності інших органів досудового розслідування, мають Генеральний прокурор (особа, яка виконує його обов`язки), його перший заступник, заступник.

Як убачається з досліджених місцевим судом відомостей з ЄРДР у кримінальному провадженні №0000083, 06.02.2023 було зареєстровано зазначене провадження в ЄРДР, цього ж дня призначено слідчого ОСОБА_20 та прокурора ОСОБА_21 . 10.02.2023 прокурором ОСОБА_21 , в порядку ст. 216 КПК, визначена підслідність цього кримінального провадження за Першим відділом детективів захисту економіки у сфері надання фінансових послуг БЕБ.

Постановою заступника Генерального прокурора ОСОБА_22 від 13.02.2023 доручено здійснення досудового розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 200 КК, у кримінальному провадженні №0000082 від 06.02.2023 слідчим ВП № 2 (м. Костопіль) Рівненського РВП ГУНП в Рівненській області.

Зі змісту цієї постанови вбачається, що детективами першого відділу детективів захисту економіки у сфері надання фінансових послуг Бюро економічної безпеки України розслідувалось кримінальне провадження №0000082 від 06.02.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.200 КК. Проте, у зв`язку з великим навантаженням у центральному апараті БЕБ на кожного детектива та з огляду на територіальну віддаленість від місця вчинення цього злочину, цей орган не мав змоги здійснити належне досудове розслідування зазначеного кримінального правопорушення.

Тому, з метою забезпечення ефективного, швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування у розумні строки, було доручено розслідування цього кримінального провадження органу досудового розслідування за місцем вчинення кримінального правопорушення ВП № 2 (м. Костопіль) Рівненського РВП ГУНП в Рівненській області.

Відповідно до правового висновку Об`єднаної палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 24.05.2021 у справі № 640/5023/19, у ч. 5 ст. 36 КПК зазначено наступну систему елементів процедури: а) належний суб`єкт (Генеральний прокурор, керівник обласної прокуратури, їх перші заступники та заступники); б) оцінка досудового розслідування як неефективного; в) відображення такої оцінки у відповідному процесуальному рішенні постанові; г) вмотивованість такої постанови.

Законом резюмується, що досудове розслідування має здійснюватися із дотриманням правил підслідності. Адже стратегічна мета інституту підслідності полягає в забезпеченні права особи на об`єктивне й неупереджене розслідування і, як результат, гарантуванні передбаченого Конвенцією права особи на справедливий суд. При оцінці ефективності досудового розслідування слід виходити з того, що ефективність досудового розслідування є співвідношенням процесуальних дій, процесуальних рішень, реалізованих учасниками кримінального провадження, а також їх результатів із положеннями КПК, що визначають підстави, умови і порядок їх проведення чи прийняття, з урахуванням оптимальних затрат часу та зусиль на це.

Для констатації неефективності досудового розслідування необхідна оцінка досудового розслідування для того, щоб прийняти рішення про доручення здійснення досудового розслідування будь-якого кримінального правопорушення іншому органу досудового розслідування, у тому числі слідчому підрозділу вищого рівня в межах одного органу. Наявність відповідних відомостей, які стосуються конкретного кримінального провадження, щодо його неефективності відповідним прокурором може бути встановлена на будь-якій стадії досудового розслідування, у тому числі і на його початку, та бути підставою для прийняття рішення в порядку та відповідно до вимог ч. 5 ст. 36 КПК.

На переконання колегії суддів, при визначенні підслідності цього кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.200 КК, за ВП № 2 (м. Костопіль) Рівненського РВП ГУНП в Рівненській області, було дотримано належної правової процедури, яка передбачає, у тому числі, виникнення вчинених дій із наявних повноважень та їх перебування в адекватному співвідношенні з конкретним процесуальним завданням, яке виникає в певний момент досудового розслідування. Окрім того, у постанові заступника Генерального прокурора ОСОБА_22 від 13.02.2023 належним чином мотивовано необхідність визначення підслідності цього кримінального провадження за іншим органом досудового розслідування.

Також місцевим судом було досліджено та належним чином оцінено висновок аналітичного дослідження № 7/17-00-08-12/ від 23.03.2023 «Про результати дослідження фінансових операцій гр. ОСОБА_8 (РНОКПП НОМЕР_6 ) щодо наявності ознак вчинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, та/або інших правопорушень шляхом заволодіння коштів клієнтів АТ «Ощадбанк» за період 01.01.2018-31.12.2020».

Зокрема, результатами аналітичного дослідження встановлено, що ОСОБА_8 (РНОКПП НОМЕР_6 ), використовуючи при виконанні своїх функціональних обов`язків інформацію про вкладників AT «Ощадбанк», їх особові банківські рахунки та право доступу до такої інформації, яка обробляється в автоматизованій банківській системі «Барс» ММФО, ПЗ «Card Managmant», ПК «Єдиний електронний архів», в результаті шахрайських дій, маніпулювання з фінансовими документами, вносила неправдиві відомості та здійснювала перерахування з банківських рахунків № НОМЕР_2 ; № НОМЕР_7 ; № НОМЕР_8 , № НОМЕР_9 : НОМЕР_10 в ПУАТ «Державний ощадний банк України» Філія - Рівненське обласне управління AT «Ощадбанк», відкритих на ім`я ОСОБА_9 (РНОКПП НОМЕР_11 ), платіжними картками якої користувалася особисто, коштів на загальну суму 493 314,00 грн. В результаті таких дій, гр. ОСОБА_8 (РНОКПП НОМЕР_6 ) заволоділа коштами клієнта банку ОСОБА_9 (РН0КПП НОМЕР_11 ) на загальну суму 493 314,00 грн.

Пунктом 1 ст. 5 Закону України від 06.12.2019 «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» передбачено: «До легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, належать будь-які дії, пов`язані із вчиненням фінансової операції чи правочину з активами, одержаними внаслідок вчинення злочину, а також вчиненням дій, спрямованих на приховання чи маскування незаконного походження таких активів чи володіння ними, прав на такі активи, джерел їх походження, місцезнаходження, переміщення, зміну їх форми (перетворення), а так само набуттям, володінням або використанням активів, одержаних внаслідок вчинення правочину».

Створення передумов для переміщення коштів, отриманих внаслідок заволодіння кредитними коштами банківських установ, що за змістом 1 ст. 5 Закону України від 06.12.2019 «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» (із змінами та доповненнями) - містить ознаки дій з активами, одержаними внаслідок вчинення злочину, спрямованих на приховання (маскування) незаконного походження активів.

В результаті вчинення таких операцій - приховування можливих незаконних доходів від їх джерел походження, шляхом складного ланцюга фінансових операцій, ОСОБА_8 (РНОКПП НОМЕР_6 ), заволодівши коштами клієнта банку ОСОБА_9 (РНОКПП НОМЕР_11 ) в сумі 493 314,00 грн, ймовірно легалізувала кошти в сумі 493 314,00 грн шляхом виведення в неконтрольовану готівку через зняття коштів через РОБ-термінал банку у період з 01.01.2018 по 31.12.2020.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду щодо належності та допустимості вказаного аналітичного дослідження як доказу у цьому кримінальному провадженні.

Так, за приписами ч. 2 ст. 93 КПК сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Статтею 84 КПК визначено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ч.1 ст. 99 КПК, документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Як встановлено місцевим судом, постановою слідчого у кримінальному провадженні заступника начальника слідчого відділення ВП №2 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_23 від 06.03.2023 вирішено провести у кримінальному провадженні №0000181 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 191, ч.4 ст. 191, ч.1 ст. 200, ч.1 ст. 362, ч.3 ст. 362 КК, дослідження із залученням спеціалістів сектору боротьби з відмиванням доходів, одержаних злочинним шляхом ГУ ДПС у Рівненській області щодо можливої легалізації коштів, одержаних злочинним шляхом.

На виконання цієї постанови, Головним управлінням ДПС у Рівненській області проведено аналітичне дослідження фінансових операцій ОСОБА_8 щодо наявності ознак вчинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, та/або інших правопорушень шляхом заволодіння коштів клієнтів АТ «Ощадбанк» за період 01.01.2018-31.12.2020.

На переконання колегії суддів, спосіб отримання цього доказу органом досудового розслідування не призвів до порушення прав та законних інтересів осіб у цьому кримінальному провадженні, а тому відсутні підстави для висновку про наявість істотних порушень вимог КПК, які б могли бути підставою для визнання недопустимим чи неналежним цього доказу.

Слід зауважити, що згідно з практикою Верховного Суду порушення процесуальних норм не завжди призводять до недопустимості доказів, якщо ці порушення не є істотними. У такому випадку суд може врахувати порушення як обставину, що впливає на оцінку достовірності доказу, але не обов`язково тягне за собою його відхилення.

Окрім того, є безпідставними доводи апелянта щодо встановлення в результаті проведеного аналітичного дослідження можливої легалізації коштів, отриманих внаслідок заволодіння кредитними коштами банківських установ, оскільки вказане дослідження проводилось щодо наявності ознак вчинення фінансових операцій, пов`язаних з можливою легалізацією доходів, одержаних злочинним шляхом та/або інших правопорушень, шляхом заволодіння коштами клієнтів АТ «Ощадбанк», а саме коштами ОСОБА_9 .

Не знайшли свого підтвердження і доводи захисника щодо відсутності у діях ОСОБА_8 складу злочину, передбаченого ч.ч.3, 4 ст. 191 КК.

Зокрема, ч.ч.3, 4 ст. 191 КК передбачають кримінальну відповідальність, у тому числі, за привласнення чужого майном шляхом зловживання своїм службовим становищем. Специфіка цієї форми виражена в тому, що майно, яким винуватий заволодіває, не ввірене йому, не перебуває в його безпосередньому віданні, але внаслідок службового становища такий суб`єкт злочину маючи право оперативного управління цим майном, порушує свої повноваження і використовує організаційно-розпорядчі або адміністративно-господарчі функції для незаконного і безоплатного обертання чужого майна.

Як встановлено місцевим судом, ОСОБА_8 на період інкримінованих їй діянь перебувала на посаді контролера-касира ПАТ «Державний ощадний банк» з повною матеріальною відповідальністю, та з 23 жовтня 2020 року на посаді провідного економіста сектору роздрібного бізнесу ТВБВ №10017/0112 Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк» з укладенням договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність.

Злочини щодо незаконного заволодіння коштами потерпілої, ОСОБА_8 вчиняла зловживаючи своїм службовим становищем, адже до її обов`язків як працівника банку, матеріально-відповідальної особи, серед іншого, належало обслуговування клієнтів банку, відкриття (закриття) та ведення рахунків фізичних осіб, здійснення відкриття та ведення карткових рахунків фізичних осіб, проведення операцій з видачі готівки.

При цьому, матеріалами цього кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_8 заволоділа коштами потерпілої ОСОБА_9 на загальну суму 493 314 грн, які фактично передавались їй як посадовій особі банку для розміщених цих коштів на депозитні рахунки АТ «Ощадбанк».

Також докази у цьому провадженні свідчать про наявність в діях ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 3 ст. 362 КК, - несанкціонованої зміни інформації, яка обробляється в електронно-обчислювальних машинах (комп`ютерах), вчинених особою, яка має право доступу до неї, та ці ж дії, вчинені повторно.

Так, об`єктивна сторона цього злочину полягає у несанкціонованих зміні, знищенні або блокуванні комп`ютерної інформації.

Обов`язковими ознаками зміни, знищення або блокування комп`ютерної інформації є те, що ці дії є несанкціонованими, тобто на вчинення таких дій особа, яка має доступ до цієї інформації, не має ні дійсного, ні передбачуваного права.

Як встановлено місцевим судом, обвинувачена не санкціоновано змінила інформацію в ПК «Єдиний електронний архів», шляхом розміщення заяви потерпілої ОСОБА_9 від 24.09.2018 про відмову від автоматичної пролонгації договору банківського вкладу від 22.03.2018, а також не санкціоновано втрутилась в роботу АБС «БАРС» ММФО, шляхом розміщення заяви потерпілої ОСОБА_9 на видачу готівки №. В обох випадках потерпіла не усвідомлювала юридичних наслідків підписання цих заяв, оскільки була введена в оману ОСОБА_8 .

Таким чином, обвинувачена ОСОБА_8 вчинила дії щодо розміщення заяв, на здійснення яких не мала ні дійсного, ні передбачуваного права.

Окрім того, потерпіла ОСОБА_9 у своїх поясненнях місцевому суду чітко та послідовно зазначала, що довіряла ОСОБА_8 як працівнику державного банку, а тому підписувала усі документи, які надавала їй обвинувачена, та була впевнена, що кошти вносяться на поповнення її депозитного рахунку, знімати готівку з якого, так само як і відмовлятись від пролонгації відповідного договору, вона не мала жодного наміру.

Також, на думку апеляційного суду, доведено вчинення ОСОБА_8 легалізації майна, одержаного злочинним шляхом, та ці ж дії, вчинені повторно.

Зокрема, за приписами ст.5 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» від 06.12.2019, визначено, що до легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, належать будь-які дії, пов`язані, зокрема, із вчиненням фінансової операції чи правочину з доходами, одержаними злочинним шляхом. Тобто, Законом встановлено, що легалізація доходів, одержаних злочинним шляхом, може здійснюватись у будь-який спосіб.

Предметом злочину, передбаченого ст. 209 КК, виступають кошти та інше майно, одержані внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів.

Суб`єктивна сторона цього злочину характеризується прямим умислом, який відзначається усвідомленням винною особою того, що певні кошти чи інше майно одержані внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння. Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину є мета легалізації - надання правомірного вигляду володінню, користуванню чи розпорядженню предметами, зазначеними у ст. 209 КК, або приховання чи маскування їх злочинного походження, володіння ними, джерела їх походження, місцезнаходження, переміщення або прав на них.

Таким чином, як було встановлено місцевим судом, ОСОБА_8 , шляхом зловживання своїм службовим становищем, привласнила через касу банку чуже майно кошти потерпілої ОСОБА_9 , які вподальшому легалізувала шляхом виведення в неконтрольовану готівку та використала їх на власний розсуд, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченогост. 191 КК, передувало вчиненню кримінального правопорушення, передбаченого ст. 209 КК.

Також колегія суддів вважає, що місцевим судом було правильно вирішено цивільний позов потерпілої про стягнення з обвинуваченої на її користь 200 000 грн на відшкодування (компенсацію) моральної шкоди, завданої злочином.

Зокрема, положеннями частин першої-третьої статті 23 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

За приписами ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20, гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Гроші як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.

На переконання колегії суддів, внаслідок вчинених ОСОБА_8 злочинів, потерпілій було спричинено морально шкоду, яка полягала у погіршенні її фізичного та психічного самопочуття, стресі, оскільки потерпіла, з метою збереження своїх заощаджень, внесла кошти на депозит до банку, якими незаконно заволоділа обвинувачена.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до переконання, що вказаний вирок є законним, обґрунтованим та вмотивованим, ухваленим з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, а також закону про кримінальну відповідальність, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог сторони захисту.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Костопільського районного суду Рівненської області від 01 липня 2024 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3