1 УХВАЛАСправа № 335/6427/24 1-кс/335/2288/2025
про відмову у задоволенні клопотання про арешт майна
Старший слідчий слідчого управління Головного управління Національної поліції в Запорізькій області підполковник поліції ОСОБА_3 за погодженням з прокурором звернувся до слідчого судді Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя з клопотанням про арешт майна.
Проведеним досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , усвідомлюючи, що 24.02.2022 указом Президента України № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України, а також те, що цього ж дня, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України Президентом України видано указ № 69/2022 «Про загальну мобілізацію», яким зокрема зобов`язано місцеві органи виконавчої влади у взаємодії з територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки (далі - ТЦК та СП) за участю органів місцевого самоврядування та із залученням підприємств, установ та організацій усіх форм власності, фізичних осіб-підприємців організувати та забезпечити в установленому порядку своєчасне оповіщення громадян, які призиваються на військову службу, вирішив здійснювати злочинну діяльність, реалізувати розроблений раніше злочинний план та вчинити дії спрямовані на перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших формувань в особливий період, які полягають в зриві мобілізації, незабезпечення Збройних Сил України мобілізаційними ресурсами, наслідком чого є підрив обороноздатності України, а отже, є однією з форм перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань (ТЦК та СП) в особливий період.
Завдяки розробленій злочинній схемі та успішній її реалізації, будучи обізнаними з положеннями вищевказаних законодавчих актів та порядком отримання відстрочки від мобілізації, відсутності законних підстав для отримання аспірантами вищих навчальних закладів відстрочки від мобілізації, бажаючи досягнення єдиного злочинного результату, а саме отримання неправомірної вигоди та перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період, шляхом ухилення від мобілізації, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , одержали неправомірну вигоду та забезпечили формальне влаштування на навчання в КПУ кількість військовозобов`язаних громадян України, яким у подальшому сприяли в ухиленні від призову за мобілізацією.
Не зупиняючись на скоєному, ретельно дотримуючись розробленого злочинного плану, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , будучи обізнаними про Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, а саме необхідність надання до ТЦК та СП довідок про здобувача освіти, бажаючи настання злочинних наслідків, у невстановлений досудовим слідством час та місці, однак не пізніше 23.05.2024, за адресою: м. Запоріжжя, вул. Жуковського 70, АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , виконуючи окремо відведену роль кожного з учасників злочинної організації, здійснили складання та підписання витягів з наказів про зарахування до аспірантури КПУ та довідки за формою Додатка 20 до Положення, в яких зазначено прізвище, ім`я, по батькові, число, місяць та рік народження кожного з 2966 аспірантів, які були зараховані до аспірантури КПУ в 2023-2024 роках, з підробленою датою зарахування на навчання. Доводячи свої злочинні наміри до кінця, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , забезпечили видачу довідок про навчання в аспірантурі із зазначенням «Довідка надана для подання за місцем вимогу» та зазначенням «Довідка видана для подання у ТЦК та СП». Вищевказані довідки
ОСОБА_4 завірив своїм підписом та гербовою печаткою.
Створені та підписані документи, необхідні для безперешкодного прийняття рішення про надання відстрочки від мобілізації, кожним із учасників злочинної організації надавалися аспірантам, в якості виконання своїх зобов`язань за одержані грошові кошти у якості неправомірної вигоди, тим самим здійснили пособництво аспірантам в ухиленні від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
В подальшому, військовозобов`язані здобувачі освіти, вступивши до КПУ з підробкою дати вступу в 2023 році, будучи придатним до військової служби на особливий період, не бажаючи виконувати загальний обов`язок проходити військову службу, покладений на громадян України, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання,
в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 9 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Указу Президента України № 65/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію», ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», діючи умисно, протиправно, маючи на меті ухилитися від призову за мобілізацією, достовірно знаючи про свій обов`язок щодо призову за мобілізацією та не маючи правових підстав на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, подали до ТКЦ та СП заяви та документи, отримані від учасників злочинної організації до складу якої входили ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .
Надавши аспірантам вищевказані документи, які останні надали до ТЦК та СП, ОСОБА_7 , діючи у складі злочинної організації, до складу якої входили ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 сприяла в отриманні відстрочки та ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, військовозобов`язаними здобувачами освіти, які зараховані до аспірантури КПУ з підробкою дати вступу 2023-2024 роках, у відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
16.06.2025 ОСОБА_7 повідомлено про підозру за ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 362, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 368-3, ч. 4 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ст. 336 КК України.
Відповідно до відомостей виявлених співробітниками Управління служби безпеки України в Запорізькій області, встановлено, що після повідомлення про підозру у скоєнні вищевказаних тяжких та особливо тяжких, санкції яких передбачають конфіскацію майна, ОСОБА_7 , усвідомлюючи свою причетність до скоєних злочинів у складі злочинної організації та неминуче притягнення її до кримінальної відповідальності, не зупиняючись на скоєному, з метою невиконання у майбутньому рішення суду щодо конфіскації її майна, з корисливих мотивів, вчинила дії направлені на ухилення від справедливого правосуддя та приховала майно що їй належить, шляхом його перереєстрації на іншу підконтрольну особу.
Так, 17.06.2025 після повідомлення про підозру, ОСОБА_7 ,
вчинила удаваний правочин, а саме договір купівлі продажу, на підставі якого передала право власності на транспортний засіб TESLA MODEL S, днз НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , своєму чоловіку ОСОБА_13 .
Згідно ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Кожна річ, набута за час шлюбу, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Диспозиції ч. 2 ст. 255 та ч. 4 ст. 368-3 КК України, за які ОСОБА_7 повідомлено про підозру, передбачають додаткове покарання у вигляді конфіскації майна.
Слідчий вказує, що в даному випадку рухоме майно, яке на праві приватної власності належить ОСОБА_13 є об`єктом, який у разі притягнення гр. ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності, можливо конфіскувати в дохід держави, також не виключається що вищевказане майно набуте кримінально протиправним шляхом, отже з метою збереження майна, для можливості виконання рішення суду в частині конфіскації майна підозрюваного, на виконання п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, воно підлягає арешту.
Просив накласти арешт на рухоме майно, яке на праві приватної власності належить ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: транспортний засіб TESLA MODEL S,
днз НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 .
Окрім того у клопотанні сторона обвинувачення також клопоче про розгляд без участі ОСОБА_13 , ОСОБА_7 , та їх представників з метою забезпечення арешту майна.
Старший слідчий слідчого управління Головного управління Національної поліції в Запорізькій області підполковник поліції ОСОБА_3 в судовому засідання надав обґрунтування по клопотанню, клопотання підтримує у повному обсязі, просить його задовольнити з підстав, зазначених у клопотанні.
Прокурор ОСОБА_15 , який погодив клопотання, в судовому засіданні вказав, що клопотання про арешт майна є обґрунтованим і підлягає задоволенню у відповідність до вимог закону.
При розгляді клопотання слідчий суддя застосовує положення ч. 2 ст. 172 КПК України, згідно з якими клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.
Заслухавши слідчого, прокурора, дослідивши надані матеріали до клопотання, слідчий суддя дійшов такого висновку.
16.06.2025 ОСОБА_7 повідомлено про підозру за ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 362, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 368-3, ч. 4 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ст. 336 КК України.
Диспозиції ч. 2 ст. 255 та ч. 4 ст. 368-3 КК України, за які ОСОБА_7 повідомлено про підозру, передбачають додаткове покарання у вигляді конфіскації майна.
В рамках даного кримінального провадження слідчий звернувся до суду із клопотанням про накладення арешту на майно, який на праві власності належить ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отже чоловіку підозрюваної ОСОБА_7 , а саме: транспортний засіб TESLA MODEL S, номерний знак НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 посилаючись на положення ст. 60 СК України, оскільки останній перебуває у спільній сумісній власності подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_13 .
Так, згідно з п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.
Статті 61, 63 СК України передбачають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності.
Як зазначено вище, диспозиції ч. 2 ст. 255 та ч. 4 ст. 368-3 КК України, за які ОСОБА_7 повідомлено про підозру, передбачають додаткове покарання у вигляді конфіскації майна.
Відповідно до вимог ст. 59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Якщо конфіскується частина майна, суд повинен зазначити, яка саме частина майна конфіскується, або перелічити предмети, що конфіскуються. Перелік майна, що не підлягає конфіскації, визначається законом України.
На підставі ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
В рамках даного кримінального провадження ОСОБА_7 повідомлено про підозру у скоєнні вищевказаних тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень, санкції яких передбачають конфіскацію майна, отже в даному випадку допускається арешт майна з метою забезпечення можливої конфіскації майна, як виду покарання, що відповідає вимогам п. 3, ч. 2 ст. 170 КПК України.
Водночас, ч. 5 ст. 170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
Таким чином, зазначена у ч. 5 ст. 170 КПК України умова щодо можливості накладання арешту на майно підозрюваного, обвинуваченого з метою забезпечення його конфіскації як виду покарання не передбачає можливості арешту майна інших осіб (окрім зазначених у цій нормі), в тому числі чоловіка підозрюваної, (висновок Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 11.10.2021 по справі №991/5795/21 (провадження №11-сс/991/583/21 ), отже Перелік майна, що не підлягає конфіскації, визначається законом України, що також відповідає вимогам ст. 59 КК України.
Відповідний висновок узгоджується з практикою ЄСПЛ, який рішенням у справі «Денисова та Мойсеєва проти Росії» (Denisova and Moiseyeva v. Russia) від 01 квітня 2010 року, заява № 6903/03, встановив порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції у зв`язку з тим, що спочатку було накладено арешт на майно (а згодом здійснена і його конфіскація) дружини на підставі вироку суду, ухваленого щодо її чоловіка.
З огляду на викладене, слід зауважити, що в даному випадку обмеження права власності власника майна, який не має статусу підозрюваного у кримінальному проваджені шляхом накладення арешту на майно для забезпечення конфіскації майна, як виду покарання прямо порушує конституційне право на вільне володіння своїм майном, не відповідатиме принципу співмірності виконання завдань кримінального провадження, оскільки, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки реалізацію права власника майна, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
У відповідності до ст. 2 КПК України, завданням кримінального провадження визначено захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження (ч. 1 ст. 7 КПК України).
Аналізуючи наведене у їхній сукупності, слідчий суддя дійшов висновку щодо відсутності правових підстав для накладення арешту на майно, що належить на праві приватної власності ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_2 , (чоловіку ОСОБА_7 ), а саме: на транспортний засіб TESLA MODEL S, днз НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 .
Керуючись вимогами ст.ст. 131, 132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя
Відмовити у задоволенні клопотання старшого слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції в Запорізькій області підполковника поліції ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, що на праві власності належить ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: транспортний засіб TESLA MODEL S, днз НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 .
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1