ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2783/25 Справа № 214/6474/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження

07 серпня 2025 року м. Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду ОСОБА_2 , ознайомившись з апеляційними скаргами захисника ОСОБА_3 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 , та обвинуваченого ОСОБА_4 на ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29.07.2025 року, якою в задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу було відмовлено, -

УСТАНОВИЛА:

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29.07.2025 року було відмовлено в задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про зміну йому запобіжного заходу.

На зазначену ухвалу захисник ОСОБА_3 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 , та обвинувачений ОСОБА_4 подали апеляційні скарги.

Перевіривши зміст апеляційних скарг, вважаю, що слід відмовити у відкритті апеляційного провадження за таких підстав.

За змістом кримінального процесуального закону загальні засади кримінального провадження спрямовані на забезпечення законності кримінальної процесуальної діяльності та дотримання прав і законних інтересів осіб, які беруть участь у такому провадженні, і не суперечать вимогам імперативності.

У загальних засадах йдеться про «забезпечення права на оскарження», що є більш широким поняттям, ніж поняття «право», яке використовується під час здійснення кримінального провадження судом апеляційної інстанції, оскільки воно передбачає крім самого «права», ще й гарантований державою механізм його реалізації.

Згідно з практикою ЄСПЛ у ст. 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, не встановлено вимог до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (рішення ЄСПЛ у справах «Делкур проти Бельгії» («Delcourt v. Belgium»), «Гофман проти Німеччини» («Hoffmann v. Germany»).

Як неодноразово зазначав ЄСПЛ, право на суд, одним із аспектів якого є право на доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак ці обмеження не повинні впливати на користування правом у такий спосіб і до такої міри, що саму його суть буде порушено. Вони повинні відповідати законній меті, і тут має бути розумний ступінь пропорційності між засобами, що застосовуються, та метою, яка має бути досягнута (рішення ЄСПЛ у справах «Скорик проти України», «Воловік проти України», «Креуз проти Польщі» («Kreuzv.Poland»), «Подбіельські та ППУ Полпуре проти Польщі» («Podbielski and PPU Polpure v. Poland»).

Конституційний Суд України у рішенні від 12 червня 2012 року № 13-рп/2012 також указав, що, встановлюючи обмеження права на апеляційне та касаційне оскарження судових рішень, законодавець повинен керуватися такою складовою принципу верховенства права, як пропорційність. За правовою позицією Конституційного Суду України обмеження прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним.

За цих обставин визначені у законі вимоги щодо звернення до суду вищого рівня в разі незгоди із судовим рішенням не є тотожними обмеженню в доступі до правосуддя, а отже не означає обмеження у праві на справедливий судовий розгляд.

Наведені положення Основного Закону не гарантують права на апеляційне чи касаційне оскарження судового рішення. Такі гарантії закріплено в п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України, згідно з якою однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

Із приписів ст. 24 КПК України випливає, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому КПК України, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.

Процедура перегляду судових рішень в суді апеляційної інстанції регламентована Главою 31 Кримінального процесуального кодексу України.

У статті 392 КПК України зазначено про те, що в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме: 1) вироки, крім випадків, передбачених статтею 394 цього Кодексу; 2) ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру; 3) інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом.

Ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.

Отже, Кримінальний процесуальний кодекс України містить вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку.

Пунктом 2 частини 1 статті 395 КПК України передбачено, що апеляційна скарга подається на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Під час розгляду в Саксаганському районному суді м. Кривого Рогу Дніпропетровської області кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, обвинуваченим було заявлено клопотання про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який, а саме домашній арешт, яке ухвалою суду було залишено без задоволення.

Тобто, зазначена ухвала суду прийнята під час судового розгляду до ухвалення остаточного судового рішення у справі, передбаченого ч. 1 ст. 392 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, або судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями ст. 394 цього Кодексу.

Отже, в даному провадженні апеляційні скарги подано на ухвалу суду першої інстанції, яка не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, відповідно до ст. 392 КПК України, що згідно ч. 4 ст. 399 КПК України є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження.

При цьому, належить роз`яснити, що у разі незгоди з остаточним судовим рішенням за результатами розгляду цього кримінального провадження в суді першої інстанції, сторони не позбавлені процесуальної можливості включити свої заперечення проти ухвали до своєї апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.

Крім того, оскаржуване рішення суду по своїй суті не перешкоджає подальшому руху кримінального провадження, а отже не може бути виключним випадком оскарження.

На підставі викладеного, керуючись ст. 399 КПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Відмовити у відкритті провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_3 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 , та обвинуваченого ОСОБА_4 на ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29.07.2025 року, якою в задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу було відмовлено.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження разом з апеляційними скаргами та усіма доданими до них матеріалами направити апелянтам.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку.

Суддя ОСОБА_2