Номер провадження: 11-кп/813/1972/25
Справа № 522/9843/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участі прокурора ОСОБА_6 та обвинуваченої ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 02.06.2025, якою під час судового розгляду к/п №0000267 від 21.11.2022 стосовно:

ОСОБА_7 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Брицьке, Липовецького району Вінницької обл., громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ,

- обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 31.07.2025, без визначення застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою суду 1-ої інстанції від 02.06.2025 в процесі судового розгляду к/п №0000267 від 21.11.2022 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України було задоволено клопотання прокурора Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_8 та продовжено стосовно обвинуваченої ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 31.07.2025, без визначення застави.

Мотивуючи зазначене рішення, суд дійшов висновку про те, що в зазначеному кримінальному провадженні наявні ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, що виправдовує застосування до обвинуваченої ОСОБА_7 найбільш суворого запобіжного заходу.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_7 не погодилась із оскаржуваною ухвалою, зазначивши, що вона є необґрунтованою та постановленою із порушенням норм процесуального права з огляду на наступні обставини:

- її обвинувачення необґрунтоване та базується на неправдивих поясненнях свідків її сусідів;

- судом 1-ої інстанції не було взято до уваги, що вона утримується під вартою з моменту затримання, а саме 28.11.2022, сукупний строк якого становить більше 30 місяців, що перевищує встановлений ст. 197 КПК України строк, а саме 12 місяців для тяжких і особливо тяжких злочинів, - поза увагою колегії суддів залишилось те, що прокурор надав суду клопотання про продовження запобіжного заходу без копії матеріалів, якими обґрунтовується необхідність продовження строку дії запобіжного заходу.

Посилаючись на викладені обставини, обвинувачена ОСОБА_7 просить скасувати оскаржувану ухвалу суду від 02.06.2025 та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачена ОСОБА_7 підтримала доводи своєї апеляційної скарги та просила її задовольнити, натомість прокурор заперечував проти її задоволення.

Заслухавши доповідь судді, проаналізувавши доводи клопотання та перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

На підставі аналізу матеріалів судового провадження вбачається, що на розгляді в Приморському районному суді м. Одеси знаходиться к/п №0000267 від 21.11.2022 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу («Запобіжні заходи, затримання особи»).

Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

При цьому, ч. 2 ст. 422-1 КПК України встановлюють, що суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду 1-ої інстанції: 1) ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою; 2) клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді 1-ої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Також, зважаючи на те, що ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом 1-ої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши клопотання про продовження строку тримання під вартою (у разі його наявності), ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу, а також, в деяких випадках, копію обвинувального акту та журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.

Відтак, апеляційний суд позбавлений правових підстав надавати оцінку доводам ОСОБА_7 з приводу того, що обвинувачення необґрунтоване та базується на неправдивих поясненнях її сусідів.

Разом з тим, зважаючи на можливу міру покарання, яка може загрожувати обвинуваченій ОСОБА_7 у разі визнання її винуватою, зокрема, у вигляді позбавлення на строк 15 років або довічним позбавленням волі, з конфіскацією майна, суспільну небезпеку інкримінованого злочину, колегія суддів вважає, що рішення суду 1-ої інстанції є законним, обґрунтованим та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки виходячи з цього є підстави вважати, що до теперішнього часу продовжує існувати ризик переховування обвинуваченого від суду.

Відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 КК України, за наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений п. 5 ч. 1 цієї статті.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Колегія суддів враховує, що на теперішній час у к/п №0000267 не були здійсненні всі дії, що передбачені процедурою судового розгляду для повного, об`єктивного та всебічного дослідження всіх обставин справи, зокрема суд має безпосередньо допитати свідків та дослідити всі докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження.

Окрім того, апеляційний суд погоджується з наявністю ризику, передбаченого п. 3 ч .1 ст.177 КПК України, а саме, що перебуваючи на свободі обвинувачена ОСОБА_7 матиме можливість здійснювати вплив на свідків, які надавали викривальні показання відносно неї.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що КПК не вимагає беззаперечних доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Окрім того, відповідно до практики ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

У даному випадку апеляційний суд зауважує на тому, що злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 передбачений ч. 2 ст. 111 КК України посягає на суверенітет, територіальну цілісність, обороноздатність та недоторканість України при цьому, відповідно до ст. 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Факт наявності у обвинуваченої соціальних зв`язків не нівелює наявність зазначених вище ризиків.

Колегія суддів враховує аргументи обвинуваченої з приводу того, що прокурор надав суду клопотання про продовження запобіжного заходу без копії матеріалів, якими обґрунтовується необхідність продовження строку дії запобіжного заходу, однак зауважує, що зазначена обставина не спростовує висновків суду про наявність ризиків, які виправдовуються застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченої ОСОБА_7 ..

Посилання обвинуваченої на порушення строку тримання під вартою, передбаченого ст. 197 КПК України не є релевантним, оскільки стосуються строків тримання під вартою на стадії досудового розслідування кримінального провадження.

З огляду на вищевказане, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 60 рішення ЄСПЛ «Боротюк проти України», апеляційний суд вважає необхідним та виправданим продовження на даній стадії судового розгляду обвинуваченій ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для запобігання існуючим ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченої, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону та правовими позиціями ЄСПЛ.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга обвинуваченої ОСОБА_7 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду 1-ої інстанції залишенню без змін як законна, обґрунтована та вмотивована.

Відповідно до п. 1) ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Водночас, апеляційний суд враховує доводи обвинуваченої ОСОБА_7 з приводу того, що вона тривалий час утримується під вартою, у зв`язку з чим, на виконання ст. 28 КПК України, відповідно до яких кримінальне провадження щодо особи (осіб), яка тримається під вартою має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово та практики ЄСПЛ вважає за необхідне звернути увагу суду 1-ої інстанції на необхідність вжиття заходів щодо дотримання розумних строків розгляду кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 24, 28, 177, 183, 194, 199, 331, 370, 404, 405, 407, 422-1, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського райсуду м. Одеси від 02.06.2025, якою стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України під час судового розгляду кримінального провадження продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 31.07.2025, без визначення застави залишити без змін.

Звернути увагу суду 1-ої інстанції на необхідність дотримання розумних строків, передбачених ст. 28 КПК України під час судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4