Справа № 644/ 4900 /25
н.п. 1-кп/644/ 694 /25
В И Р О К

іменем України

04 серпня 2025 року м. Харків

Індустріальний районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретарів судового засідання: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурорів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Харкові кримінальне провадження № 0000644 від 04.05.2025 року відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, розлученого, з повною загальною середньою освітою, військовослужбовця військової служби за контрактом, раніше неодноразово судимого останні рази: 06.06.2011 року Первомайським міськрайонним судом Харківської області за ч. 1 ст. 393 КК України із застосуванням ст. 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 26.11.2015 року з Ольшанської ВК Миколаївської області у зв`язку з відбуттям строку покарання; 31.07.2018 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 187 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі, звільненого умовно-достроково на підставі ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 27.05.2024 року на невідбутий строк 1 рік 1 місяць 26 днів в порядку ст. 81-1 КК України для проходження військової служби за контрактом, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

установив:

На підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-ІХ (зі змінами), в Україні з 05:30 24.02.2022 введено воєнний стан на всій території України, який триває до теперішнього часу.

04.05.2025 близько 00:05 год., точний час в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_7 знаходячись біля буд. 14 по вул. 92 Бригади в м. Харків, побачив раніше незнайому йому ОСОБА_8 , яка йшла сама у напрямку будинку. В цей час у ОСОБА_7 виник раптовий умисел на відкрите викрадення чужого майна ОСОБА_8 , поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілої.

ОСОБА_7 реалізуючи свій раптово виниклий умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілої, діючи умисно, повторно, в умовах воєнного стану, з метою протиправного збагачення за рахунок інших осіб, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, враховуючи обстановку сприятливу для вчинення злочину, підбіг зі спини до потерпілої ОСОБА_8 , яка знаходилась біля кіоску «Агромол» поруч з буд. №14 по вул. 92 Бригади в м. Харкові, та наніс удар правою ногою по правій нозі ОСОБА_8 , від чого остання впала на землю. Продовжуючи свої протиправні дії ОСОБА_7 , побачивши опір з боку потерпілої ОСОБА_8 , вкусив останню за безіменний та середній пальці лівої руки, спричинивши їй тілесні ушкодження у вигляді синця у лівій скуловій ділянці, садна на мочці лівого вуха, шести саден та двох синців на пальцях лівої руки, які є ушкодженнями, що викликали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів та є легкими тілесними ушкодженнями. Після чого, ОСОБА_7 шляхом ривку з її шиї відкрито викрав золотий ланцюжок 585 проби плетіння «Бісмарк», вагою 8,2 г, довжиною 55 см, вартістю 35 736,79 грн, разом із золотою ладанкою 585 проби, у вигляді зображення «Божої матері», вагою 6 г, яка висіла на ланцюжку, вартістю 26 148,87 грн.

Заволодівши викраденим майном ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись ним в подальшому на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 61 885,66 грн.

Потерпіла ОСОБА_8 надала суду письмову заяву про проведення судового розгляду за її відсутності та зазначила про свою згоду щодо проведення судового засідання в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України. Потерпіла цивільний позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити.

Допитаний у судовому засіданні у якості обвинуваченого ОСОБА_7 свою вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні визнав повністю, щиро розкаявся та підтвердив обставини скоєння злочину, як вони викладені вище. Цивільний позов ОСОБА_8 визнав в повному обсязі.

Прокурор та обвинувачений також вважали за доцільне розглянути справу в порядку передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.

Судом з`ясовано, що всі учасники кримінального провадження правильно розуміють обставини справи, та суд упевнився у добровільності їх позиції. Учасникам кримінального провадження роз`яснено те, що якщо докази не будуть досліджені, у такому випадку, вони будуть позбавлені права оскаржувати фактичні обставини справи у апеляційному порядку.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_7 вину визнав повністю, суд за згодою прокурора, потерпілої, обвинуваченого та у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України, дійшов до висновку про недоцільність дослідження доказів у повному обсязі, оскільки фактичні обставини справи ніким не оспорюються та обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням даних, що характеризують особу обвинуваченого.

Згідно з вимогами ст. 91 КПК України, доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Обов`язок доказування зазначених обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК випадках, - на потерпілого.

Вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення злочину, доведена в повному обсязі і підтверджується доказами, які наявні в матеріалах кримінального провадження, і обвинуваченим не оспорюються.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 доведена повністю і його дії суд кваліфікує за ч. 4 ст. 186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілої, вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові ВС від 17 вересня 2020 року (справа № 739/1140/18), судимість є правовим станом особи, який виникає у зв`язку з її засудженням до покарання і за визначених законом умов тягне настання для такої особи відповідних наслідків. Правильне застосування правових норм про судимість, її погашення чи зняття має важливе значення для вирішення кримінальних проваджень у разі вчинення такою особою нового злочину. Судимість має строковий характер. Закон визначає, коли саме виникає судимість (з дня набрання законної сили обвинувальним вироком), та встановлює підстави її припинення. Такими підставами є погашення судимості або її зняття. Як погашення, так і зняття судимості пов`язане зі спливом термінів, передбачених ст. 89 КК України, протягом яких особа повинна дотриматись визначених законом вимог та своєю поведінкою довести остаточне виправлення.

Припинення судимості анулює всі кримінально-правові та загальноправові наслідки засудження та призначення покарання. Особа, судимість якої погашено або знято, вважається такою, яка раніше злочину не вчиняла, покарання не відбувала. Вона не зобов`язана вказувати про вчинення нею в минулому злочину та призначення за нього покарання, не повинна відчувати жодних негативних наслідків попередньої судимості. Врахування погашеної чи знятої судимості при вирішенні будь-яких питань, у тому числі й при характеристиці особи, суперечить самій суті інституту припинення судимості і є неприпустимим.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 КК України особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 89 КК України такими, що не мають судимості, визнаються: особи, засуджені до позбавлення волі або основного покарання у виді штрафу за нетяжкий злочин, якщо вони протягом трьох років з дня відбуття покарання (основного та додаткового) не вчинять нового кримінального правопорушення.

Згідно матеріалів кримінального провадження судимість ОСОБА_7 за вироком Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 06.06.2011 року за ч. 1 ст. 393 КК України в установленому законом порядку не погашена та не знята.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , суд згідно ст. 66 КК України визнає його щире каяття.

Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_7 , передбаченою ст. 67 КК України, суд визнає рецидив злочинів.

Вивченням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_7 встановлено, що він раніше неодноразово судимий, останній раз 31.07.2018 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 187 КК України із застосуванням ст. 70 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі. На обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, розлучений, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не має.

На підставі ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 27.05.2024 року ОСОБА_7 звільнено з ДУ «Олексіївська виправна колонія (№ 25)» на невідбутий строк 1 рік 1 місяць 26 днів в порядку ст. 81-1 КК України для проходження військової служби за контрактом. Фактично ОСОБА_7 звільнено з установи виконання покарань 29.05.2024 року.

Після звільнення ОСОБА_7 проходив військову службу за контрактом на посаді кулеметника 2 штурмового спеціалізованого відділення 1 штурмового спеціалізованого взводу 2 штурмової спеціалізованої роти « ІНФОРМАЦІЯ_2 » військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 окремий штурмовий полк), однак на шлях виправлення не став та вчинив дане кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 81-1 КК України у разі вчинення особою, до якої було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання для проходження військової служби за контрактом, протягом невідбутої частини покарання нового кримінального правопорушення суд призначає такій особі покарання за правилами, передбаченими статтями 71 і 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Відповідно до ч. 4 ст. 71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від не відбутої частини покарання за попереднім вироком.

Призначаючи покарання за скоєне, суд керується нормами ч. 2 ст. 50 КК України, згідно яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому, суд вважає, що з метою виправлення обвинуваченого, попередження з його боку вчинення нових кримінальних правопорушень і досягнення інших цілей покарання, враховуючи обставини, які пом`якшують та обтяжують його покарання, відношення обвинуваченого до скоєного, думку прокурора, вважає, що виправлення обвинуваченого можливо при призначенні йому покарання за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі.

Суд вважає, що призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, справедливим і співмірним вчиненому злочину.

Враховуючи, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 186 КК України після постановлення вироку Орджонікідзевським районним судом м. Харкова від 31.07.2018 за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 187 КК України, суд вважає, що остаточне покарання ОСОБА_7 необхідно призначити із застосуванням ст. 71 КК України за сукупністю вироків.

Таким чином, до покарання призначеного за даним вироком підлягає приєднанню невідбута частина покарання призначеного за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 31.07.2018.

З урахуванням вказаних обставин, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах його ізоляції від суспільства, підстав для застосування ст. 69, ст.75 КК України судом не встановлено.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що призначення ОСОБА_7 , покарання у виді позбавлення волі буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень, справедливим і співмірним вчиненому кримінальному правопорушенню.

Потерпілою ОСОБА_8 до початку судового розгляду був заявлений цивільний позов, за яким вона просить стягнути з ОСОБА_7 на її користь матеріальну шкоду в сумі 61885,66 грн.

Обвинувачений ОСОБА_7 позовну вимогу визнав у повному обсязі, у зв`язку з чим позов ОСОБА_8 підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 118 КПК України витрати на залучення експертів є процесуальними витратами.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КПК України, залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ, здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.

У відповідності з вимогами ч. 2 ст. 124, п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Отже, судові витрати за проведення експертизи № СЕ-19/121-25/12074-ТВ від 19.05.2025, проведеної Харківським НДЕКЦ МВС України у розмірі 2228,50 грн. підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Питання щодо речових доказів вирішується судом відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд,

у х в а л и в:

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 71 КК України, частково приєднати до покарання призначеного ОСОБА_7 за даним вироком невідбуту частину покарання призначеного йому за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 31.07.2018 та остаточно призначити ОСОБА_7 покарання за сукупністю вироків у виді 8 (восьми) років позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили, запобіжний захід обраний ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою - залишити без змін.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з 13 травня 2025 року.

Стягнути з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди спричиненої злочином 61885,66 грн.

Стягнути з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави судові витрати за проведення експертизи № СЕ-19/121-25/12074-ТВ від 19.05.2025, проведеної Харківським НДЕКЦ МВС України у сумі 2228,50 грн.

Арешт накладений ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 09.05.2025 по справі № 644/4052/25 на вилучені речі під час огляду місця події 08.05.2025, після набрання вироком законної сили - скасувати.

Речові докази: куртку оливкового кольору з біркою: «Colins Nature L; джинси сірого кольору з біркою «Colins Originals», poзмір 33/32 та ременем зеленого кольору; кофту чорного кольору з принтом сірого кольору з написом «ЕА7 Emporio Armani»; кофту чорного кольору з принтом темно-сірого кольору з написом «RAW», після набранням вироком законної сили повернути ОСОБА_7 .

Речовий доказ: СД-диск з відеозаписом за 04.05.2025 з відділення ломбарду ПТ « Ломбард «Компроміс» Нікітіч М.В. і компанія», після набрання вироком законної сили зберігати в матеріалах кримінального провадження

Копію вироку вручити прокурору і обвинуваченому негайно після його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через районний суд.

Головуючий суддя: ОСОБА_1