Провадження № 1-кс/947/5275/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.04.2025 року м.Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 , розглянувши в судовому засіданні в м.Одесі в режимі відеоконференції клопотання адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження №0001568 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 197-1, ч. 2 ст. 209, ч. 3 ст. 212, ч. 1 ст. 364, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 358 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадження слідчого судді Київського районного суду м.Одеси надійшло клопотання адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про скасування арешту з нежитлової будівлі, р.н.о.н.м. НОМЕР_1 , площею 51 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що перебуває у власності ОСОБА_5 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 , та ОСОБА_6 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_3 , із забороною відчуження, розпорядження; земельної ділянки за кадастровим номером :03:002:0056, площею 0.167 га, р.н.о.н.м. НОМЕР_4 , що перебуває у власності ОСОБА_5 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 та ОСОБА_6 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_3 , із забороною відчуження, розпорядження та користування шляхом забудови; скасувати накладену ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 20.03.2025 у справі №947/29669/24 заборону будь-яким юридичним та фізичним особам користуватися, шляхом забудови, розпоряджатися, відчужувати та здійснювати будь-які реєстраційні дії у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (в тому числі поділу, об`єднання, виділу частки).

Представник власника майна в клопотанні зазначає, що на його думку на даний час відпала потреба у подальшому арешті вищезазначеного майна оскільки обґрунтовуючи клопотання про арешт майна, твердження прокурора про нібито умисне підроблення довідки, використання такого підробленого документа з метою отримання права оренди та подальшого заволодіння земельною ділянкою з кадастровим номером :03:002:0056 без необхідності проведення земельних торгів (ст. 134 Земельного кодексу України) ґрунтується виключно на єдиній позиції ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на 1991 рік мав 11-12 років, а тому здійснювати будівництво не міг. Такі твердження, на думку заявника, є не що іншим, як припущеннями прокурора, які не ґрунтується на вимогах законодавства.

Представник ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у клопотанні зазначає, що матеріали клопотання не містять будь-яких доказів заволодіння зазначеною вище земельною ділянкою, адже остання була придбана на підставі відплатного договору у відповідності до чинного рішення Ірпінської міської ради. При цьому, виконання суб`єктами відповідних правовідносин вимог чинного законодавства у сфері земельних відносин, прокурором у клопотанні подано спотворено, у світлі наявності протиправної мети та засобів її досягнення. Доданими прокурором до клопотання про арешт майна документами жодним чином не спростовується добросовісність набуття ОСОБА_6 та ОСОБА_5 вказаних об`єктів нерухомості у власність, що за умови неналежності цього нерухомого майна до речових доказів виключає накладення арешту на таке майно. Окрім цього, прокурор у своєму клопотанні зазначив, що накладення арешту на земельну ділянку унеможливить їх забудову, відчуження та поділ, в той час як на вказаній земельній ділянці вже знаходяться нежитлова будівлі, право власності на яке зареєстровано у відповідності до вимог чинного законодавства, а сама земельна ділянка вже перебуває у приватній власності, що вказує лише на формальність виконання прокурором вимог ст. 170 КПК України щодо викладу обставин про наявність відповідних ризиків та досягнення мети арешту майна. Так, предметом злочину, передбаченого ст. 366 КК України є офіційний документ, який спричинив або здатен спричинити певні наслідки, склад злочину є формальним і будь-які інші обставини, як то мета чи потенційна мета, мотиви тощо на кваліфікацію, а відповідно на предмет доказування не впливають. Таким чином, ні вказана вище земельна ділянка, ні об`єкт нерухомого майна не можуть ні підтверджувати, ні спростовувати обставини, які досліджуються в указаному кримінальному провадженні. Обставини, які підлягають дослідженню в указаному кримінальному провадженні, вже відбулися і їх змінити, спотворити, викривити або якимось іншим чином на них вплинути просто неможливо. Заволодіти майном, яке на законних підставах і так перебуває у власності Документ сформований в системі «Електронний суд» 14.04.2025 10 добросовісного набувача навіть теоретично неможливо. Земельна ділянка, на якій розташована будівля, також не можуть бути жодним чином спотворені, перетворені, змінені, відчужені тощо. Указане розслідування жодним чином не стосується законності набуття у власність зазначеного майна. Законність набуття у власність цих об`єктів і земельних ділянок у користування також стороною обвинувачення не ставляться під сумнів. За таких обставин, з урахуванням викладених вище доводів, зазначені вище об`єкти нерухомого майна не є доказами будь-якого злочину, не несуть на собі жодних ознак злочину, не були знаряддям злочину і не містять на собі відомостей, які можуть бути використані як доказ, а тому не підпадають під ознаки ст. 98 КПК України і не можуть бути речовим доказом. Арешт на вказані об`єкти нерухомості, на думку представника, не виконує жодного завдання кримінального провадження і не може бути будь-яким заходом забезпечення будь-якої мети досудового розслідування.

Представник ОСОБА_5 , ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав клопотання, просив його задовольнити, посилався на доводи викладені письмово.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, посилався на те, що оскільки триває досудове розслідування кримінального провадження, постановою детектива у кримінальному провадженні від 03.03.2025 вказані об`єкти нерухомого майна визнані речовими доказами у кримінальному провадженні. Крім того, наразі існують ризики псування, перетворення, відчуження речових доказів, тому необхідність у збереженні речових доказів у кримінальному провадженні, а саме об`єктів нерухомого майна, що зазначає заявник у клопотанні, зберігається, тому на даний час немає підстав для зняття арешту з арештованого майна.

Дослідивши клопотання та долучені в його обґрунтування матеріали, вислухавши думку учасників судового засідання, слідчий суддя приходить до наступного переконання.

Згідно ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 20.03.2025 року накладено арешт в тому числі і на: нежитлову будівлю, р.н.о.н.м. 109, площею 51 кв.м., розташовану за адресою: Київська область, Бучанський район, місто Ірпінь, вулиця Університетська, будинок 1/1; земельну ділянку за кадастровим номером :03:002:0056, площею 0.167 га, р.н.о.н.м. 109, із забороною відчуження, розпорядження та користування шляхом забудови, які у встановленому порядку визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

Так, під час розгляду клопотання про арешт майна, слідчий суддя прийшов до переконання, що вищезазначені об`єкти нерухомого майна могли бути предметом злочину, тобто є речовими доказами вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 197-1, ч. 2 ст. 209, ч. 3 ст. 212, ч. 1 ст. 364, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 358 КК України, а тому з метою забезпечення збереження такого майна, виключення можливості його відчуження, забудови, вчинення будь-яких реєстраційних дій з її переоформлення, виникла необхідність у накладенні арешту.

Щодо заборони права користування земельною ділянкою шляхом забудови, то зазначене обмеження накладалось з метою недопущення будівництва на земельних ділянках, що за версією слідства могли бути незаконні набуті у приватну власність.

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасований за клопотанням власника майна за умови, що останній доведе, що у подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладений необґрунтовано.

Зазначена процесуальна норма покладає на учасника кримінального провадження, яким ініціюється скасування арешту, обов`язок доведення зазначених обставин.

Слідчий суддя зазначає, що заявником до клопотання не було долучено жодних доказів, які б підтверджували, що в подальшій дії заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, відпала потреба.

Крім того, посилання представника ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на те, що доводи прокурора у клопотанні про арешт майна ґрунтувалися на припущеннях, жодними доказами наразі не доведені.

Так, оцінюючи наведені заявником доводи, слідчий суддя не знаходить їх переконливими, оскільки вони не доводять наявність підстав для скасування рішення слідчого судді про накладення арешту.

Питання законності накладення арешту відноситься до повноважень апеляційного суду.

З метою забезпечення запобігання можливості відчуження, забудови, вчинення будь-яких реєстраційних дій з переоформлення вказаного майна, слідчий суддя вважає, що до проведення необхідних процесуальних та слідчих дій, арешт вказаного майна скасуванню не підлягає, оскільки такі дії можуть зашкодити кримінальному провадженню.

Крім того, слідчий суддя звертає увагу на те, що клопотання про скасування арешту не містить посилань на те, що в подальшому застосуванні арешту минула потреба та арешт накладено необґрунтовано.

У свою чергу, слідчий суддя вважає обґрунтованими та такими, що повністю відповідають вимогам кримінального процесуального закону України, мотиви, які стали підставою для задоволення клопотання слідчого/прокурора та застосування такого обмежувального заходу як арешт майна. Жодних об`єктивних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів доводи ухвали про накладення арешту на вищевказане майно, в судовому засіданні встановлено не було. Не було надано заявником і належних доказів, які б свідчили про те, що на даний час потреба в застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження, як накладення арешту відпала.

Слід зауважити, що на даному етапі провадження слідчий суддя не має процесуальних повноважень вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення.

Враховуючи викладене, слідчий суддя не знаходить достатніх підстав для задоволення клопотання адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 20.03.2025 року в рамках кримінального провадження №0001568 .

За такого в задоволені клопотання адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , ОСОБА_6 слід відмовити.

Таким чином, керуючись ст.174 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження №0001568 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 197-1, ч. 2 ст. 209, ч. 3 ст. 212, ч. 1 ст. 364, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 358 КК України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1