УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня2025 року

м. Київ

справа № 592/6102/25

провадження № 51-1927 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 05 червня 2025 року про відмову у відкритті апеляційного провадження,

встановив:

Ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Сумивід 21 квітня 2025 року відкладено розгляд скарги ОСОБА_4 на постанову слідчого СВ Сумського РУП ГУНП в Сумській області від 30 вересня 2023 року про закриття кримінального провадження № 0000076 від 09 червня 2016 року та повторно витребувано матеріали вищезазначеного кримінального провадження, які не надійшли до суду.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 05 червня 2025 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на вищевказану ухвалу слідчого судді, оскільки її було подано на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК України.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 порушує питання про перевірку ухвали апеляційного судув касаційному порядку, просить скасувати оскаржуване судове рішення та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції, оскільки вважає, що ухвала постановлена з порушенням норм кримінального процесуального законодавства та його конституційного права на судовий захист, зокрема, що подана апеляційна скарга розглядалась суддею одноособово, а не колегіально судом у складі трьох суддів.

Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, долучену до неї копію судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Згідно з ч. 6 ст. 399 КПК України ухвала про повернення апеляційної скарги або відмову у відкритті провадження може бути оскаржена в касаційному порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 1 КПК України встановлено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством, аналіз якого свідчить, що унормування кримінальних процесуальних відносин відбувається шляхом чіткого та імперативного визначення процедур, регламентації прав їх учасників для попередження свавільного використання владними органами своїх повноважень і забезпечення умов справедливого судочинства.

У положеннях частин 1 та 2 ст. 309, ч. 3 ст. 307 КПК України наведено вичерпний перелік ухвал слідчого судді, які підлягають апеляційному оскарженню під час досудового розслідування, до якого оскаржувана ухвала слідчого судді не віднесена.

Отже, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що вказана ухвала слідчого судді згідно зі ст. ст. 307, 309 КПК України не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, а тому діяв відповідно до положень ч. 4 ст. 399 цього Кодексу і прийняв законне, обґрунтоване, належно вмотивоване судове рішення, з яким погоджується і колегія суддів касаційної інстанції.

Доводи касаційної скарги про те, що суддя апеляційного суду, постановивши оскаржувану ухвалу одноособово, порушив вимоги КПК України, є неспроможними, оскільки ст. ст. 398, 399 КПК України передбачено, що саме суддя-доповідач за наявності підстав постановляє ухвалу про відмову у відкритті провадження.

Щодо доводів ОСОБА_4 про порушення його права на судовий захист внаслідок відмови у відкритті апеляційного провадження, Суд зазначає, що встановлюючи обмеження права на апеляційне та касаційне оскарження судових рішень, законодавець керується такою складовою принципу верховенства права, як пропорційність. Згідно з правовою позицією Конституційного Суду України обмеження прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним (абзац шостий підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19 жовтня 2009 року № 26-рп/2009).

В рішенні Європейського суду з прав людини від 08 січня 2008 року щодо прийнятності заяви N 32671/02 у справі "Скорик проти України" зазначено, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак, ці обмеження не повинні впливати на користування правом у такий спосіб і до такої міри, що саму його суть буде порушено. Вони повинні відповідати законній меті, і тут має бути розумний ступінь пропорційності між засобами, що застосовуються, та метою, яку намагаються досягнути.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду, такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (п. 96 Рішення у справі «Кромбах проти Франції» від 13 лютого 2001 року).

За таких обставин, наявність визначених у законі вимог щодо звернення до суду вищого рівня в разі незгоди із судовим рішенням не є тотожним обмеженню в доступі до правосуддя, а отже не означає обмеження у праві на справедливий судовий розгляд.

Що стосується посилання ОСОБА_4 на правовий висновок наведений в постанові Верховного Суду від 26 травня 2021 року у справі № 766/6267/16-к щодо недопустимості оцінки змісту апеляційної скарги до відкриття апеляційного провадження, то колегія суддів вважає його неспроможним, оскільки у даному випадку апеляційний суд не здійснював оцінки доводів скарги по суті, а відмовив у відкритті апеляційного провадження виключно з підстави, що оскаржуване судове рішення не підлягає апеляційному оскарженню.

З урахуванням викладеного, Верховний Суд вважає, що обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність їх перевірки за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги, доданої до неї копії судового рішення вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 05 червня 2025 року про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3