Номер провадження: 11-кп/813/780/25
Справа № 513/600/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції під час трансляції з ДУ «Ізмаїльський слідчий ізолятор», клопотання захисника ОСОБА_7 про повторне дослідження доказів під час апеляційного розгляду кримінального провадження №0000241 від 23.02.2023 року за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Тарутинського районного суду Одеської області від 02.07.2024 року, щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нове Тарутино, Тарутинського району, Одеської області, громадянина України, із середньою-спеціальної освітою, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України,

встановив:

Оскарженим вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років, з позбавленням права протягом 3 (трьох) років обіймати посади, пов`язані з виконанням функцій держави та місцевого самоврядування, з конфіскацією всього належного йому майна.

Запобіжний захід у виді застави визначеної ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 17.03.2023 року 947/8497/23 (1-кс/947/3449/23), що застосований до ОСОБА_8 скасовано та до нього застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Ізмаїльський слідчий ізолятор» до набрання вироком законної сили.

Також вироком вирішено повернути заставодавцю ОСОБА_9 заставу у розмірі 333710,66 грн. внесену ним за ОСОБА_8 на депозитний рахунок ТУ ДСА України у Одеській області. Повернути заставодавцю ОСОБА_10 заставу у розмірі 333710,68 грн. внесену ним за ОСОБА_8 на депозитний рахунок ТУ ДСА України у Одеській області.

Початок строку відбуття покарання обвинуваченому відраховується з 02.07.2024 року.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_8 у строк покарання строк його попереднього ув`язнення в період з дня його затримання, тобто з 16.03.2023 року по день звільнення з-під варти під заставу 10.05.2023 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вироком суду вирішено питання щодо долі речових доказів та з заходами забезпечення кримінального провадження.

Не погоджуючись з вироком суду захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок та закрити кримінальне провадження на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовуються невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, вирок суду першої інстанції в даному кримінальному провадженні не оскаржений.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_7 заявив клопотання про повторне дослідження доказів у кримінальному провадженні на підставі ч.3 ст.404 КПК України, зокрема просив дослідити матеріали результати НСРД, які на переконання захисника доводять відсутність у ОСОБА_11 наміру незаконно переправляти осіб через державний кордон України, а також під час апеляційного розгляду просив допитати свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

Відповідно до ч.1 ст.350 КПК України клопотання учасників судового провадження розглядаються судом після того, як буде заслухана думка щодо них інших учасників судового провадження, про що постановляється ухвала.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника та обвинуваченого, які просили задовольнити клопотання; думку прокурора, який заперечував проти його задоволення; апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.94 КПК України суд оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані в передбаченому КПК порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню (частина 1 статті 84 КПК).

Обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, сформульовані законодавцем у частині 1 статті 91 КПК. Згідно з частиною 2 цієї статті, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до ч.3 ст. 404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Колегія суддів враховує, що апеляційний суд є останньою інстанцією, яка наділена законодавцем повноваженнями встановлювати фактичні обставини справи, суду апеляційної інстанції необхідно здійснювати ретельну перевірку правильності встановлення обставин кримінального провадження за результатами оцінки місцевим судом доказів, наданих як стороною обвинувачення, так і захисту.

Водночас перевірка повноти і правильності висновків місцевого суду за обґрунтованими вимогами про скасування оскарженого судового рішення, за апеляційною скаргою поданою на погіршення становища обвинуваченого, де йдеться про неповноту судового розгляду та/або невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, наводяться відповідні переконливі мотиви щодо того, що обставини, встановлені під час кримінального провадження, досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, має здійснюватися шляхом безпосереднього дослідження доказів, якщо доводи апеляційної скарги виглядають небезпідставними.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що суд апеляційної інстанції фактично виступає останньою інстанцією, яка надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції (ч. 1 ст. 409 КПК), і це покладає на апеляційний суд певний обов`язок щодо дослідження й оцінки доказів, але з урахуванням особливостей, передбачених ст. 404 КПК.

Апеляційний суд покликаний не стільки самостійно встановити обставини кримінального провадження, скільки перевірити та оцінити правильність їх встановлення судом першої інстанції, точність та відповідність застосування судом норм матеріального і процесуального закону, безпомилковість вирішення тих питань, що підлягають з`ясуванню під час ухвалення судового рішення.

На всі доводи скарги, з огляду на приписи ст.ст. 370, 374, 420 КПК, суд апеляційної інстанції має надати вмотивовані відповіді і постановити законне та обґрунтоване рішення.

Процесуальні вимоги, засновані на вмотивованій незгоді та обґрунтованому запереченні правильності висновків місцевого суду щодо встановлених обставин, зобов`язують апеляційний суд надати мотивовані відповіді на доводи апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції зобов`язаний проаналізувати й зіставити з наявними у справі матеріалами всі доводи, наведені в апеляційній скарзі, і дати на кожен із них вичерпну відповідь, пославшись на відповідну норму права. При залишенні заявлених вимог без задоволення, у судовому рішенні має бути зазначено підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Доводи апеляційної скарги з посиланням на допущені судом першої інстанції істотні порушення вимог КПК, неповне дослідження доказів, ненадання цим судом належної оцінки наявним у матеріалах кримінального провадження доказам як кожному окремо, так і в їх сукупності, на підтвердження чи спростування винуватості особи у пред`явленому обвинуваченні, невідповідність висновків місцевого суду фактичним обставинам кримінального провадження, за своїм змістом є адресованим апеляційному суду зверненням про повторне дослідження обставин справи.

Використання під час апеляційного перегляду тих процесуальних можливостей, засобів і шляхів, що були застосовані за ініціативою учасників кримінального провадження під час судового розгляду, зокрема і безпосереднє дослідження доказів, наданих сторонами для дослідження і оцінки судом, не суперечить приписам статей 22, 26 КПК.

За перевіркою доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має обов`язок усунути (у разі встановлення) допущені місцевим судом недоліки та суперечності, вжити заходів для дотримання процесуальних прав усіх учасників провадження і постановити законне та обґрунтоване судове рішення. Жодна норма кримінального процесуального закону, як установлений імперативний припис, не звільняє апеляційний суд від вказаного вище обов`язку.

Відповідно до положень ст.23 КПК суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом. Стаття 95 КПК встановлює, що суд може обґрунтувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу.

Про важливість дотримання принципу безпосередності дослідження доказів Верховний Суд неодноразово наголошував у своїх постановах, зокрема у справах №264/8032/15-к, №301/2285/16-к, №714/476/18, №753/15603/14-к.

Так, у разі, якщо висновки суду апеляційної інстанції є відмінними від висновків суду першої інстанції, стосуються сутнісних ознак доказів достовірності, належності, допустимості і саме це зумовлює перекваліфікацію дій особи на іншу статтю КК, або ухвалення протилежного рішення щодо виправдання особи, або її засудження, то суд апеляційної інстанції зобов`язаний дослідити всі докази з дотриманням вимог ст. 23 КК. Безпосередність дослідження доказів означає звернену до суду вимогу щодо необхідності дослідження усіх зібраних у конкретному кримінальному провадженні доказів, а недотримання зазначеної засади призводить до порушення інших засад кримінального провадження та, згідно зі змістом ст.ст. 23, 86 КПК, призводить до того, що докази, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, не можуть бути визнані допустимими і враховані під час постановлення судового рішення судом, крім випадків, передбачених зазначеним Кодексом.

Такий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 14.09.2023 року (справа №503/700/21).

Враховуючи вказані правові позиції суду касаційної інстанції, а також доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , в якій останній стверджує про те, що дії обвинуваченого були неправильно кваліфіковані за ч.3 ст.332 замість ст.190 КК України, апеляційним судом прийнято рішення щодо повторного дослідження протоколів за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дії, оскільки в них можуть міститься відомості та дані, які мають важливе значення для правильної кваліфікації дій обвинуваченого.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити клопотання в частині повторного допиту свідка ОСОБА_12 , який не був допитаний в суді першої інстанції, незважаючи на те, що сторони кримінального провадження неодноразово зверталась до суду з клопотанням про допит вказаного свідка.

Разом з цим, апеляційний суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні клопотання захисника в частині допиту свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , оскільки вказані свідки безпосередньо допитувались судом під час судового розгляду.

Доводи сторони захисту, що допит вказаних свідків був проведений судом в режимі відеоконференції не є підставою для їхнього повторного допиту в суді апеляційної інстанції, з огляду на те, що дистанційна участь особи в судовому засіданні прирівнюється до її особистої участі.

Приймаючи таке рішення колегія суддів враховує, що такі засади, як безпосередність дослідження доказів судом апеляційної інстанції та судом першої інстанції, відрізняються за змістом, оскільки апеляційний розгляд здійснюється згідно з правилами судового розгляду в місцевому суді з урахуванням особливостей, передбачених Глави 31 КПК України. Ця відмінність зумовлена такою функцією суду апеляційної інстанції, як перегляд вироку суду в апеляційному порядку, а не вирішення кримінального провадження по суті, що дублює функції суду першої інстанції.

Апеляційний суд покликаний не стільки самостійно встановити обставини кримінального провадження, скільки перевірити й оцінити правильність їх встановлення судом першої інстанції, точність та відповідність застосування норм матеріального і процесуального закону, справедливість призначеного заходу кримінально-правового впливу, а також безпомилковість вирішення інших питань, що підлягають з`ясуванню під час ухвалення судового рішення.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, прийняття законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення клопотання захисника про повторне дослідження доказів слід задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 350, 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Клопотання захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Дослідити під час апеляційного розгляду кримінального провадження №0000241 матеріали за результатами проведення НСРД, а також допитати свідка

ОСОБА_12 .

Відмовити в задоволенні клопотання в частині допиту свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4