Справа № 345/2825/19
Провадження № 11-кп/4808/9/25
Категорія ст.348 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2025 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000152 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_10 на вирок Долинського районного суду Івано-Франківської області від 01 листопада 2022 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ст.348 КК України, -

в с т а н о в и л а :

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 296 КК України та ст. 348 КК України та призначено покарання:

за ч. 4 ст. 296 КК України у вигляді позбавленні волі на строк 4 (чотири) роки;

за ст.348 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років.

На підставі ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточне покарання ОСОБА_8 визначено у вигляді позбавленні волі на строк 9 (дев`ять) років.

До вступу вироку в закону силу запобіжний захід щодо ОСОБА_8 залишено раніше обраний - у вигляді застави.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 ухвалено обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_8 у строк відбуття призначеного покарання, строк попереднього ув`язнення з 16.53 год 8 лютого 2019 року по 13.01 год 31 жовтня 2019 року , та з 09.30 год 05 листопада 2019 року по 15.50 год 05 листопада 2019 року із розрахунку, що 1 (один) день попереднього ув`язнення відповідає 1 (одному) дню позбавлення волі.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 вчинив хуліганство, тобто грубо порушив громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, із застосуванням предмету заздалегідь підготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, та вчинив замах на вбивство працівника правоохоронного органу, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Кримінальні правопорушення вчинено за наступних обставин:

08.02.2019, близько 11.56 год ОСОБА_8 знаходився у офісному приміщенні магазину «Квітанок» за адресою Площа Героїв, 17 м.Калуш. Перебуваючи у вказаному приміщенні , маючи при собі пневматичну гвинтівку марки «Наtsan» моделі 80 «magnum» калібру 4.5 мм (.177 ВВ) № НОМЕР_1 та кулі для неї, усвідомлюючи та достовірно знаючи, що із вказаної зброї можливе проведення пострілів, в результаті яких може бути заподіяно тілесні ушкодження та пошкодження майна, з метою вчинення хуліганських дій та грубого порушення громадського порядку, зарядив її металевими кулями марки «Шмель», калібру 4.5 мм.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на вчинення хуліганських дій, ОСОБА_8 вийшов на балкон вказаного офісного приміщення, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, грубо порушуючи громадський порядокі з мотивів явної неповаги до суспільства, використовуючи заздалегідь підготовлений предмет для нанесення тілесних ушкоджень, діючи з особливою зухвалістю та хуліганських мотивів, провів 19 пострілів із вказаної пневматичної гвинтівки у вікно приміщення студії ТОВ «Телерадіокомпанії «Калуш», що за адресою Площа Героїв, 15 м.Калуш. З метою приховати скоєний злочин ОСОБА_11 з місця події втік.

Внаслідок проведених ОСОБА_8 пострілів, студія ТОВ «Телерадіокомпанії «Калуш» припинила свою роботу 08.02.2019 з 12 год по 16 год. Крім того, в результаті пострілів пошкоджено склопакет вікна студії вартістю 1 100 грн., чим заподіяно шкоду ТОВ «Телерадіокомпанії «Калуш» на вказану суму.

Під час фактичного затримання після вчинення хуліганських дій, 08.02.2019 о 13:00 год до ОСОБА_8 , який перебував на прилеглій території Площі Героїв, 15, у м. Калуші, підійшли працівники Калуського ВП ГУНП в області ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

При цьому ОСОБА_12 відрекомендувався працівником поліції, зазначивши, що він є оперуповноваженим СКП Калуського ВП ГУНП в області лейтенантом поліції (спеціальний поліцейський жетон № 0103822), та пояснив ОСОБА_8 причину його затримання, після чого запропонував останньому видати наявні речі та прослідувати до відділу поліції.

Маючи при собі у чохлі за спиною згадану гвинтівку «Наtsan» моделі 80 «magnum» калібру 4.5 мм (. 177 ВВ) № НОМЕР_1 , а також тримаючи у руці ніж в чохлі, ОСОБА_8 спочатку погодився прослідувати з працівниками поліції до Калуського ВП ГУ НП в області, однак, пройшовши приблизно 50 м, відмовився виконувати їхню законну вимогу та вступив у словесний конфлікт з оперуповноваженим СКП Калуського ВП ГУНП в області ОСОБА_12 .

В ході конфлікту, з метою уникнення затримання, ОСОБА_8 вирішив, за допомогою наявного у нього ножа типу мачете, позбавити життя оперативного працівника Калуського ВП ГУНП в області ОСОБА_12 .

Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на позбавлення життя працівника правоохоронного органу, ОСОБА_8 , достовірно розуміючи уражаючу дію леза наявного у нього в правій руці ножа типу мачете, знаючи про те, що ОСОБА_12 є працівником поліції, намагався нанести ним удари ножем в життєво важливу ділянку тіла - голову оперативного працівника Калуського ВП ГУНП в області ОСОБА_12 , який виконував свої службові обов`язки, тобто умисно вбити його.

З метою позбавлення життя ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, утримуючи у правій руці ніж типу мачете, умисно наніс ним декілька цілеспрямованих ударів в життєво-важливу ділянку тіла - голову ОСОБА_12 , в результаті яких спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді ран на обличчі та правому передпліччі.

При цьому, ОСОБА_8 довести свій злочинний умисел до кінця не зміг з причин, які не залежали від його волі, оскільки ОСОБА_12 відхилявся від ударів та закривав голову правою рукою.

В результаті своїх злочинних дій ОСОБА_8 умисно спричинив працівнику поліції ОСОБА_12 тілесні ушкодження у вигляді рани в ділянці правого передпліччя, які згідно висновку експерта № 26 комісійної судово-медичної експертизи відносяться до легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я, а також рану на обличчі справа, яка відноситься до легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я. Рубець на обличчі справа не є згладимим природнім шляхом і згідно п. 2.1.8 та примітки до даного пункту «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» вважається невиправним і є тяжким тілесним ушкодженням, що знівечило обличчя.

Не погодившись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_8 та заступник керівника Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_10 подали апеляційні скарги.

Обвинувачений ОСОБА_8 просить скасувати вирок Долинського районного суду Івано-Франківської області від 01 листопада 2022 року, призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Вважає, що вирок підлягає скасуванню з підстав істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Не оспорює вирок в частині доведеності його вини та кваліфікації його дій за ч. 4 ст. 296 КК України. Проте, вважає, що суд не навів докладних та переконливих мотивів на підтвердження доказів, які свідчать про те, що він мав умисел на вчинення злочину, передбаченого ст. 348 КК України.

Зазначає, що висновки суду щодо обставин вчинення ним правопорушення, передбаченого ст. 348 КК України, не відповідають фактичним обставинам справи. Зокрема, не погоджується з висновками суду про спровокований ним, з метою уникнення затримання, конфлікт, оскільки з показань потерпілого ОСОБА_15 та свідка ОСОБА_16 слідує, що його ( ОСОБА_17 ) було запрошено для проведення опитування, на що він погодився, не тікав, розмова між ними відбувалась у спокійному тоні, ніяких криків, заперечень з його боку не було. Окрім того, згідно описової та резолютивної частин оскаржуваного вироку час його фактичного затримання вказано пізніше ніж відбувалась сама подія злочину.

Також вказує, що у вироку невірно зазначено коло учасників події. Так, зазначений у вироку поліцейський ОСОБА_14 , який спільно з ОСОБА_12 та ОСОБА_18 нібито проводили його затримання, взагалі не був учасником події і навіть не допитувався слідчим, прокурором та судом.

Зауважує, що переглянутим в судовому засіданні відеозаписом перебігу подій, зафіксованих камерами спостереження, спростовуються неправдиві показання ОСОБА_12 щодо пред`явлення обвинуваченому жетону поліцейського, оскільки із запису чітко вбачається, що зустріч ОСОБА_15 з обвинуваченим відбулася в момент розмови потерпілого по телефону, а в подальшому ОСОБА_15 не пред`являв ніяких документів, в т.ч. жетонів чи посвідчення, наблизився до входу у приміщення, до якого прийшов вже із рушницею ОСОБА_17 . На відео не відображено й демонстрації документів ОСОБА_18 та іншим чоловіком, які обмежились лише наближенням та супроводом, який переріс в шарпанину обвинуваченого. Фактичні обставини відображені в цьому доказі суперечать висновкам суду з приводу того, що саме він розпочав цей конфлікт. Активні дії, спрямовані на провокування конфлікту вчинено саме трьома особами, серед яких були ОСОБА_15 та ОСОБА_16 . Наведене підтверджується також наявними в матеріалах справи та дослідженими судом фотознімками, однак які не відображені у вироку суду.

Стверджує, що судом не встановлено моменту самого припинення його дій, а тому не спростовано його доводи про те, що він припинив самостійно свої дії, побачивши кров на обличчі ОСОБА_15 .

Також зазначає, що про відсутність в нього умислу на вчинення злочину свідчить висновок судово-психіатричного експерта №96/219 від 12.04.2019, згідно якого експертами не підтверджено наявність в обвинуваченого агресивного психо-емоційного стану, спрямованого на позбавлення життя ОСОБА_12 .

Вважає недопустимим доказом протокол слідчого експерименту від 23.03.2019 з фототаблицями, оскільки зазначений протокол є повторним допитом потерпілого ОСОБА_12 без дотримання важливих умов щодо максимального наближення до умов і подій, які відтворюються, що суперечить завданням, визначеним ст. 240 КПК України.

На думку обвинуваченого, суд першої інстанції при призначенні йому покарання у вигляді реального позбавлення волі, не врахував всіх обставин, які пом`якшують покарання, його особу, як наслідок не застосував ст. 69 КК України, у зв`язку з чим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Зокрема, судом не враховано стан його здоров`я тривало хворіє «ерозивною гастродуоденопатією ГЕРХ», яка прогресує; думку потерпілих ОСОБА_19 та ОСОБА_15 , які до нього жодних претензій не мають і на суворому покаранні не наполягали, збитки заподіяні внаслідок його дій, відшкодовані, тяжких наслідків від його дій не настало; обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено. Вважає, що своєю зразковою поведінкою після події довів, що зробив для себе належні висновки.

Заступник керівника Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_10 просить скасувати вирок Долинського районного суду Івано-Франківської області від 01 листопада 2022 року в частині призначеного покарання з підстав невідповідності призначеного покарання особі обвинуваченого та тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок, яким призначити покарання ОСОБА_8 : за ст. 348 КК України позбавлення волі на строк 10 років; за ч. 4 ст. 296 КК України позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років. В решті вирок залишити без зміни.

Разом з тим, до початку апеляційного розгляду заступник керівника Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_10 відмовився від апеляційної скарги на підставі ст. 403 КПК України, тому апеляційна скарга прокурора колегією суддів не розглядалась.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги;

- прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.

Потерпілий ОСОБА_12 та представник потерпілого ТОВ «Телерадіокомпанія «Калуш» в судове засідання апеляційної інстанції не з`явилися, хоча належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч.4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути кримінальне провадження за відсутності потерпілих.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що зазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався в повному обсязі.

Оскільки висновки суду в частині визнання винуватим ОСОБА_20 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, в апеляційній скарзі не оспорюються, то вказані обставини судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Разом з цим, обвинувачений ОСОБА_8 не погоджуються з висновками суду про доведеність його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 348 КК України.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що судом першої інстанції дотримано вимог кримінального процесуального закону, спрямованих на встановлення у провадженні об`єктивної істини. Суд ретельно перевіряв у судовому засіданні доводи обвинуваченого ОСОБА_8 , які викладені ним також і в апеляційній скарзі, зокрема про те, що у нього не було умислу на заподіяння потерпілому ОСОБА_12 тяжких тілесних ушкоджень, які свого підтвердження не знайшли та правильно оцінені судом як намагання уникнути відповідальності за вчинення ним даного кримінального правопорушення.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні замаху на вбивство працівника правоохоронного органу, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджені в судовому засіданні та наведеними у вироку доказами в їх сукупності, які оцінені судом з точки зору належності, допустимості, достовірності та не викликають у суду сумнівів у їх правдивості.

Аналізуючи окремі докази, які обвинувачений піддає критиці з боку недопустимості, неналежності та недостатності для визнання висунутого обвинувачення доведеним, колегія суддів виходить з наступного.

В апеляційній скарзі обвинувачений стверджує, що показаннями потерпілого ОСОБА_12 , свідка ОСОБА_18 , а також відеозаписами з камер відеоспостереження та фотознімками спростовується висновок суду про те, що ним було спровоковано конфлікт з працівниками поліції, з метою уникнення затримання.

Зокрема, судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_8 , маючи при собі у чохлі за спиною гвинтівку, а також тримаючи у руці ніж в чохлі, спочатку погодився прослідувати з працівниками поліції до Калуського ВП ГУ НП в області, однак, пройшовши приблизно 50 м, відмовився виконувати їхню законну вимогу та вступив у словесний конфлікт з оперуповноваженим СКП Калуського ВП ГУНП в області ОСОБА_12 . В ході конфлікту, з метою уникнення затримання, ОСОБА_8 вирішив, за допомогою наявного у нього ножа типу мачете, позбавити життя оперативного працівника Калуського ВП ГУНП в області ОСОБА_12 .

З показань потерпілого ОСОБА_12 вбачається, що 08.02.2019 біля 11.45 год по вказівці т.в.о. начальника Калуського ВП ОСОБА_14 , він разом з о/у ОСОБА_18 поїхали на Площу Героїв м.Калуш, оскільки на лінію "102" поступило повідомлення, що невідома особа стріляє по вікнах ТРК "Калуш". З ними був, ще третій працівник поліції, але хто саме , зараз не пригадує. Прибувши на місце та зайшовши в приміщення телерадіокомпанії, яке знаходиться на другому поверсі, було встановлено імовірну особу, яка здійснила постріли та знаходилась у внутрішньому дворі будинку, недалеко від входу в приміщення ТРК "Калуш". Підійшовши до ОСОБА_8 , якого він знав, оскільки напередодні саме він займався крадіжкою камер відеоспестереження з приміщення, яке належить обвинуваченому, він представився, показав службове посвідчення. На плечі в ОСОБА_8 був камуфляжний чохол від зброї. До них також підійшов ОСОБА_18 . Обвинуваченого, який перебував у збудженому стані, було запрошено проїхати у відділення поліції для проведення опитування, на що останній погодився. Розмова між ними відбувалась в спокійному тоні, ніяких криків, заперечень з боку обвинуваченого не було. ОСОБА_8 ішов попереду,а він з ОСОБА_18 позаду нього, він зліва, а ОСОБА_18 справа . В якийсь момент, обвинувачений нагнувся вперед, та витягнув з під куртки ніж, схожий на мачете. Розвернувши до нього, ОСОБА_8 почав наносити йому ножем вертикальні удари, намагаючись попасти в ділянку голови. Щоб зберегти своє життя та здоров`я, він прикрив голову рукою. Скільки було нанесено ударів, та якою рукою обвинувачений їх наносив, пригадати не може. В результаті нанесених ударів була травмована права рука та права частина обличчя, він втратив багато крові. На місце події хтось викликав карету ШМД, яка надавши на місці першу допомогу, відвезла його в Калуську ЦРЛ. ОСОБА_8 ніхто не шарпав, та не примушував силовими методами поїхати у відділення поліції.

Вищевказані показання потерпілого є детальними та послідовними, що свідчить про їх правдивість та відповідність фактичним обставинам.

Крім того, показання потерпілого ОСОБА_12 узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_18 в частині місця, часу та обставин вчиненого кримінального правопорушення.

Так, свідок ОСОБА_18 в суді першої інстанції пояснив, що коли вони разом з потерпілим ОСОБА_12 почали доганяти обвинуваченого ОСОБА_8 , який намагався втекти з місця події, то останній, побачивши, що вони його наздоганяють, витягнув з-під куртки великий ніж, яким став наносити удари ножем потерпілому ОСОБА_12 , який стояв навпроти нього, у верхню частину тіла. Ударів було 3 або 4, обвинувачений наносив їх зверху вниз. Потерпілий захищався від нанесених ударів, прикривши голову рукою. Він підбіг до них, повалив ОСОБА_8 на землю, одів на нього кайданки, та сів на нього. ОСОБА_12 стояв, з його правої щоки, яку він прикривав рукою ,текла кров. Через деякий час приїхала карета ШМД, яка надавши допомогу потерпілому ОСОБА_12 , забрала останнього в лікарню.

Колегія суддів вважає, що показання потерпілого ОСОБА_12 у сукупності з іншими доказами по справі повністю спростовують твердження обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що він випадково поранив поліцейського та свідчать про те, що він, використовуючи ніж, умисно, з метою вбивства працівника правоохоронного органу, наніс ним декілька цілеспрямованих ударів в життєво-важливу ділянку тіла голову ОСОБА_12 , в результаті яких спричинив йому тілесні ушкодження. З вищевказаних пояснень потерпілого ОСОБА_12 та свідка ОСОБА_18 вбачається, що ОСОБА_8 не зміг довести свій злочинний умисел до кінця з причин, які не залежали від його волі, оскільки ОСОБА_12 відхилявся від ударів та закривав голову правою рукою.

Суд першої інстанції обґрунтовано послався на протокол огляду предмету оптичного носія інформації типу «DVD-R» марки «Verbatim», на ньому містяться матеріали відеонагляду від 08.02.2019, який було оглянуто судом першої інстанції.

Зокрема, на другому відеозаписі зафіксовано задній двір приміщення магазину «Рукавичка», що в м. Калуш, пл. Героїв, 15. Так, о 12:24:14 з боку магазину «Квітанок», зі сторони фотоательє «Галичанка» виходить чоловік в темно-синій куртці і світло-синіх джинсах ( ОСОБА_8 ), і заходить в підвальне приміщення, звідки виходить через 41 секунду, постоявши, повертається назад за будівлю. В цей час на подвір`ї ходить чоловік ( ОСОБА_21 ), розглядаючи вікна і територію, до нього підходить ОСОБА_22 . На протязі всього перегляду, по території ходять працівники поліції, радіостудії, магазину «Рукавичка» та перехожі. О 12:58:42 видно як на задньому дворі стоїть о/у СКП Калуського ВП ГУНП ОСОБА_12 , а зі сторони радіостудії «Калуш ФМ» йде ОСОБА_8 , по ходу руху розминаючись із ОСОБА_18 , прямує в сторону підвального приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». На плечах в нього чохол, в якому зберігають рушницю і невідомий предмет в руках. О 12:58:58 ОСОБА_8 підходить до дверей підвального приміщення, а за ним ОСОБА_12 та ОСОБА_18 , зі слів якого ОСОБА_8 запропонували проїхати до відділу поліції для дачі пояснень з приводу зберігання, носіння зброї та подій, що відбувались, однак останній почав відмовлятись, та через дві хвилини погодився і попрямував за ними. О 13:02:36 видно як ОСОБА_18 падає на землю. В цей же час в правій нижній частині відеозапису видно тіні рук двох осіб чоловічої статі, один з яких тримає в руках предмет, схожий на ніж і яким декілька раз наносить удари другому чоловікові, а другий в цей час підставляє руку, захищаючись. Після чого ОСОБА_18 піднявся і побіг в сторону вказаних тіней. О 13:03:03 видно як зі сторони дороги, що з`єднює вул. Підвальна та пл. Героїв, біжать особи чоловічої статі, а зі сторони будівлі радіостанції появляється чоловік в чорній куртці ( ОСОБА_12 ), який похитується, закидує голову назад і опускається на землю та лежить на спині, біля нього працівники поліції намагаються надати медичну допомогу. Далі на відеозаписі видно працівників поліції, бригади швидкої допомоги і працівників засобів масової інформації (а.с. 22-27, т.2).

Вказаний відеозапис з камери відеоспостереження разом із показаннями потерпілого, свідків та іншими письмовими доказами, безпосередньо дослідженими судом першої інстанції, є достатніми та узгодженими між собою для достовірного встановлення осіб на відеозаписі їх поведінки та не спростовані будь-яким іншим доказом.

Колегія суддів вважає безпідставними апеляційні доводи обвинуваченого щодо недопустимості протоколу слідчого експерименту від 23.03.2019 за участю потерпілого ОСОБА_12 .

Так, за змістом протоколу слідчого експерименту від 23.03.2019 та фототаблицями до нього, потерпілий ОСОБА_12 розповів, що 08.02.2019 близько 12.00 год, прибувши за викликом на місце події приміщення «Калуш ФМ», що на Площі Героїв в м. Калуш, та провівши подворовий обхід, помітив свого знайомого ОСОБА_8 із чохлом на плечі. Маючи намір розпитати останнього про події, які мали місце напередодні та про вміст чохла, ОСОБА_12 зупинив його. В ході спілкування до них підійшли т.в.о. начальника Калуського ВП ГУНП ОСОБА_14 та о/у СКП цього ж відділу ОСОБА_23 , які представились та пред`явили свої службові посвідчення. ОСОБА_8 повідомив працівникам поліції про те, що в нього в чохлі знаходиться пневматична рушниця, на що йому запропонували пройти до Калуського ВП ГУНП з метою опитування. Обвинувачений спочатку відмовився, мотивуючи тим, що бажає залишити зброю в господарському приміщенні, однак в подальшому все ж таки погодився пройти до відділу поліції. ОСОБА_12 вказав, що вони рухались у напрямку центрального входу до «Калуш ФМ», де ОСОБА_14 зайшов у приміщення, а він з ОСОБА_18 залишились із ОСОБА_8 , який в цей час викинув на бруківку згорток паперу із невідомим вмістом. Далі, в ході проведення вказаної слідчої дії, ОСОБА_12 пояснив, що ОСОБА_8 повернувся в напрямку службового входу магазину «Рукавичка» та мав намір втекти з місця події, але ОСОБА_18 в той час зловив його за камуфляжний чохол, проте ремінь чохла порвався і ОСОБА_8 відірвався від них на відстань близько двох метрів. Діставши з-під своєї куртки великий ніж довжиною близько 50 см, обвинувачений раптово і несподівано для потерпілого, наніс ним декілька (чотири) ударів зверху вниз в область голови. В момент їх нанесення ОСОБА_12 вказав, що захищався, підкладаючи руки, проте один з ударів прийшовся йому в праву частину обличчя. В цей час ОСОБА_18 спіткнувся та впав на землю. Однак, реагуючи на ситуацію, ОСОБА_12 та ОСОБА_18 кинулись до ОСОБА_8 , повалили його на землю та застосували спецзасіб кайданки. Послідовність нанесення ударів та їх характер, потерпілий продемонстрував за допомогою схожого предмета та статиста (а.с. 71-76, т.2).

Відповідно до ст. 240 КПК України з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань. За необхідності слідчий експеримент може проводитися за участю спеціаліста. Під час проведення слідчого експерименту можуть проводитися вимірювання, фотографування, звуко - чи відеозапис, складатися плани і схеми, виготовлятися графічні зображення, відбитки та зліпки, які додаються до протоколу. До участі в слідчому експерименті можуть бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок, захисник, представник. Про проведення слідчого експерименту слідчий, прокурор складає протокол згідно з вимогами цього Кодексу. У протоколі докладно викладаються умови і результати слідчого експерименту.

Колегія суддів вважає зазначений протокол слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_12 є належним, допустимим доказом, оскільки він повністю відповідає приписам ст. 240 КПК України, складений з метою перевірки і уточнення відомостей, наданих потерпілим, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Протокол складений уповноваженою особою, за участю понятих та статиста, за участю потерпілого із застосуванням засобів фіксації. За своїм змістом даний доказ повністю викриває ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину за обставин, викладених в обвинуваченні та узгоджується з поясненнями інших свідків та письмовими матеріалами провадження.

Колегія суддів вважає неспроможними доводи обвинуваченого про те, що висновок судово-психіатричного експерта №96/2019 від 14.05.2019 свідчить про відсутність в нього умислу на вчинення злочину, передбаченого ст. 348 КК України.

Так, згідно висновку судово-психіатричного експерта №96/2019 від 14.05.2019, у ОСОБА_8 виявлено такі індивідуально-психологічні особливості: посередній рівень інтелекту, сангвінічний тип темпераменту, акцентуацію характеру по емоційно ригідному/паранояльному типу, високий рівень особистісної тривожності. ОСОБА_8 властиві загальні індивідуально-психологічні властивості, що мають різко виражений характер, такі як акцентуація характеру по емоційно ригідному/паранояльному типу, що є крайнім виразом норми і які можуть впливати на його поведінку. Виявлені риси характеру могли вплинути на поведінку ОСОБА_8 в період інкримінованих йому дій, пов`язаних із заподіянням тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , так як сприяють накопиченню психічного напруження в конфліктній фруструючій ситуації на зовнішню перешкоду з раптовою розрядкою у формі екстрапунітивного типу реагування з реактивними агресивними діями. ОСОБА_8 під час інкримінованого йому правопорушення по відношенню до ОСОБА_12 перебував в емоційному стані психічного напруження, яке супроводжувалось емоціями страху, тривоги. Емоційний стан ОСОБА_8 не вплинув на правильність сприйняття ним зазначених подій. (а.с. 45-53, т.3).

Отже, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції відповідно до ст. 94 КПК України оцінено кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, їх обґрунтовано покладено в основу обвинувального вироку. У вироку суду наведені обґрунтовані висновки та докладні мотиви прийнятого процесуального рішення, а також доведення вини обвинуваченого ОСОБА_8 поза розумним сумнівом у вчиненні злочину, передбаченого ст. 348 КК України, у вчиненні замаху на вбивство працівника правоохоронного органу, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, з чим погоджується і колегія суддів під час апеляційного перегляду провадження.

Проаналізувавши апеляційні доводи обвинуваченого та сторони захисту, колегія суддів вважає, що підстав, передбачених ст. 409 КПК України для скасування вироку суду вони не містять, під час апеляційного перегляду провадження таких підстав судом не встановлено.

Перевіряючи вирок суду в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , колегія суддів вважає слушними доводи обвинуваченого щодо невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та його особі через суворість.

Відповідно до ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Постановою Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» визначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Зі змісту мотивувальної частини оскарженого вироку вбачається, що при призначенні ОСОБА_8 покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу винного, а також наявність обставин, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Зокрема, до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , суд вірно відніс те, що він свою вину визнав частково, позитивно характеризується по місцю проживання, та за останнім місце роботи, є особою з інвалідністю 3-ї групи з дитинства, добровільне відшкодування заподіяних збитків.

З урахуванням всіх вказаних обставин в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у межах санкцій ч.4 ст.296 КК України у виді позбавленні волі на строк чотири роки та ст. 348 КК України у виді позбавлення волі на строк дев`ять років. На підставі ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, визначив остаточне покарання у виді позбавленні волі на строк дев`ять років.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчинених правопорушень та особу винного і прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі, оскільки саме такий вид покарання є необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів.

Частиною 3 ст. 65 КК України передбачено, що підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинене кримінальне правопорушення, визначаються статтею 69 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини статті Особливої частини КК України або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній - послатися на ч. 1 ст. 69 КК. При цьому необхідно враховувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й її роль серед співучасників, поведінку під час та після вчинення злочинних дій тощо.

Покарання, призначене судом із застосуванням ст. 69 КК, не може бути нижчим від мінімальної межі відповідного виду покарання, встановленої у Загальній частині КК, тобто меншим,ніж один рік позбавлення чи обмеження волі, шість місяців виправних робіт, один місяць арешту тощо.

Колегія суддів приймає до уваги вказані норми закону і приходить до висновку, що в даному кримінальному провадженні наявні підстави для застосування положень ч. 1 ст. 69 КК України.

Колегія суддів враховує те, що обвинувачений ОСОБА_8 проходив військову службу в Збройних Силах України за призовом під час мобілізації та з 27.02.2023 по 24.03.2023 брав участь у заходах оборони України від військової агресії рф в Донецькій області (а.с. 171 т. 4), звільнений з військової служби за станом здоров`я 17.06.2024 року (а.п. 234 т.4). Згідно з довідкою військово-лікарської комісії №197/14/3931 від 15.11.2024 року обвинуваченому ОСОБА_8 встановлено діагноз анофтальм справа (а.п. 215 т.4). Також колегія суддів бере до уваги позитивну характеристику обвинуваченого під час проходження ним військової служби (а.п. 217 т.4).

Перераховані вище обставини, які в силу положень ч. 2 ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 та в сукупності з наведеними даними про його особу, на переконання колегії суддів істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, передбаченого ст. 348 КК України, а тому дають обґрунтовані підстави суду апеляційної інстанції призначити обвинуваченому ОСОБА_8 за ст. 348 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України покарання нижче від найнижчої межі, встановленої даною нормою закону, у виді у виді позбавлення волі на строк 8 років.

В силу п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок.

Згідно з ч. 1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а також в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції необхідно змінити.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407,408,418,419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Долинського районного суду Івано-Франківської області від 01 листопада 2022 року щодо ОСОБА_8 змінити в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_8 покарання :

-за ч. 4 ст. 296 КК України у виді позбавленні волі на строк 4 (чотири) роки;

-за ст.348 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років.

На підставі ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточне покарання ОСОБА_8 визначити у виді позбавленні волі на строк 8 (вісім) років.

В решті вирок Долинського районного суду Івано-Франківської області від 01 листопада 2022 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5