КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/2611/2025 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2025 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргоювласника майна ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 20 грудня 2024 року,-

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 20 грудня 2024 року задоволено клопотання слідчого СУ ГУ НП у м. Києві ОСОБА_7 , погоджене з прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_8 та накладено арешт на майно, вилучене в ході проведення обшуку за місцем проживання підозрюваної ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого було виявлено та вилучено, зокрема: мобільний телефон марки Sаmsung Galaxy S22, модель SM-S90IB/DS, imei1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 , номер телефону НОМЕР_3 , пароль до пристрою «0404k», золотого кольору зі слідами використання; мобільний телефон марки Samsung, imei1: НОМЕР_4 , imei2: НОМЕР_5 , номери телефону НОМЕР_6 , НОМЕР_7 пароль до пристрою «НОМЕР_9», зеленого кольору; грошові кошти номіналом по 100 доларів США у сумі 26 500 ( двадцять шість тисяч п`ятсот) доларів США; упакування Нової пошти відправник ОСОБА_10 , ТТН 797; картку обстеження та медичного огляду на ім`я ОСОБА_11 ; медичну характеристику ОСОБА_11 ; ультразвуковий сканер ОСОБА_11 ,; результат еко кардіографічного обстеження ОСОБА_11 ; копії паспорта та індикаційний код ОСОБА_11 ; консультативний висновок кардіолога ОСОБА_11 ; довідку від 30.10.2024 № 506/24, вуд 06.11.2024 № 475/24; копію військового квитка ОСОБА_11 ; ультразвуковий сканер ОСОБА_11 ; посвідчення управління персоналу штабом в/ч НОМЕР_8 ; квитанцію нової пошти 39729; направлення на ВЛК ОСОБА_11 ; фото 3*4 ОСОБА_12 ; 10 штук силіконових відтисків печаток.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, власник майна ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді в частині накладення арешту на грошові кошти у сумі 25 000 доларів США та визнати 25 000 доларів США особистою власністю ОСОБА_6 , зобов`язати повернути їх ОСОБА_6 .

Апелянт також просить, залучити ОСОБА_13 як свідка для підтвердження законного походження вилучених коштів та зобов`язати уповноважений орган надати запит до Єдиного реєстру нотаріальних дій України для підтвердження факту укладення договору купівлі-продажу квартири.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що серед вилучених коштів сума у розмірі 25 000 доларів США є його особистою власністю, що підтверджується належними і беззаперечними доказами. Вказані кошти не мають жодного відношення до матеріалів кримінального провадження, що є підставою для визнання ухвали про арешт майна необґрунтованою, незаконною та такою, що порушує його конституційні права. В протоколі обшуку було відразу зазначено, що грошові кошти у розмірі 25000 доларів належать саме йому і вказані грошові кошти були видані безпосередньо ним слідчому під час проведення слідчих дій.

Апелянт вказує на те, що обставини справи свідчать про те, що вилучена сума частково, а саме, в розмірі 25 000 доларів США складається з його особистих заощаджень, а також грошових коштів, переданих йому на зберігання його матір`ю, ОСОБА_13 . Вказані грошові кошти були передані з метою забезпечення її фінансової безпеки, оскільки його мати є літньою жінкою, яка проживає самотньо, і через це є вразливою до потенційних загроз. У 2019 році вона отримала ці кошти від продажу квартири, яка була успадкована відповідно до положень статей 210-215 Цивільного кодексу України. Крім того, частина коштів є її особистими заощадженнями, накопиченими з офіційно отриманих доходів, що підтверджується відповідними довідками про заробітну плату. Всі правочини були прозорими та зареєстровані у Єдиному реєстрі нотаріальних дій України, що виключає будь-які сумніви у законності походження зазначених коштів.

Також апелянт звертає увагу на те, що згідно з вимогами статті 170 КПК України, арешт майна може бути накладено виключно у випадках, якщо майно: використовується як знаряддя злочину; є предметом злочину;отримане злочинним шляхом; підлягає спеціальній конфіскації; належить підозрюваній чи обвинуваченій особі. Проте у даному випадку вилучені кошти не відповідають жодному з перелічених критеріїв, їх арешт є неправомірним та порушує засади справедливого судочинства, закріплені у статті З КПК України, яка гарантує забезпечення законності та дотримання прав і свобод людини під час кримінального провадження. Оскільки вилучені кошти не мають жодного зв`язку із зазначеними обставинами, вони не підлягають спеціальній конфіскації.

На обґрунтування вимог клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження апелянт зазначає, що його не повідомили про час та місце розгляду клопотання про арешт майна, копію ухвали про накладення арешту на майно ним отримано лише 14 січня 2025 року, що є підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження даної ухвали.

Перед судовим засіданням, яке було призначено на 13.05.2025 та яке не відбулося через ненадходження матеріалів справи з суду першої інстанції, від прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_8 30.04.2025, надійшло клопотання, з якого вбачається, що вироком Оболонського районного суду міста Києва від 13.03.2025 у справі № 756/752/25 у кримінальному провадженні № 0000058 від 17.03.2023 ОСОБА_9 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Вказаним вироком скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 20.12.2024 за №761/45187/24, на майно, вилучене 26.11.2024 в ході проведення обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі ст. 100 КПК України вирішено долю речових доказів, які є предметом даного апеляційного оскарження.

На підставі викладеного, керуючись ст. 399 КПК України, просив повернути апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 20.12.2024 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000058 ОСОБА_6 та судовий розгляд просив здійснювати без сторони обвинувачення.

В судове засідання, яке призначено на 22.07.2025 року, прокурор та власник майна не з`явились, про дату, час та місце проведення судового розгляду були повідомлені завчасно та належним чином, клопотань про відкладення судового розгляду не подавали.

З урахуванням зазначеного, а також строків розгляду даної категорії справ у відповідності до ст. 422 КПК України та вимоги ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважала за можливе провести апеляційний розгляд у відсутності прокурора та власника майна.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги власника майна колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог пункту 3 ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення. Строк апеляційного оскарження може бути поновлений, якщо причини його пропуску є поважними.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

З урахуванням обставин, щодо пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 20 грудня 2024 року, які викладені в клопотанні власника майна, колегія суддів вважає їх поважними, на підставі чого приходить до висновку щодо поновлення строку на апеляційне оскарження вказаної ухвали.

Як вбачається з наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, що у провадженні СУ ГУ НП у м. Києві перебували матеріали кримінального провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000058 від 17.03.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що не пізніше 05.05.2023, ОСОБА_9 , маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману, з метою протиправного збагачення, заздалегідь не маючи на меті виконати взяті на себе зобов`язання, під виглядом надання допомоги щодо проходження військово-лікарської комісії, за результатами якої буде прийнято рішення про непридатність військовозобов`язаної особи до військової служби та подальшим прийняттям позитивного рішення відповідним військовим комісаріатом щодо виключення такої особи з військового обліку з наданням відповідних документів, зустрілася в приватному автомобілі ОСОБА_12 неподалік від адміністративної будівлі Київської міської клінічної лікарні №8, за адресою: м. Київ, вул. Юрія Кондратюка, 6 з ОСОБА_12 .

У ході зустрічі, вводячи в оману шляхом повідомлення неправдивих відомостей, ОСОБА_9 повідомила ОСОБА_12 , що вона без необхідності особистої участі ОСОБА_12 організує нібито проходження ним військово-лікарської комісії, за результатами якої його буде визнано непридатним до військової служби у зв`язку із захворюванням та у подальшому відповідним військовим комісаріатом буде прийнято рішення про виключення ОСОБА_12 із військового обліку у зв`язку з його непридатністю до військової служби, із видачею відповідних підтверджуючих документів, на що ОСОБА_12 погодився.

У подальшому, 10.05.2023 під час телефонної розмови, ОСОБА_9 повідомила ОСОБА_12 про необхідність надання їй його особистого військового квитка для використання під час проходження військово-лікарської комісії, за результатами якої його буде визнано непридатним до військової служби, у зв`язку із захворюванням та у подальшому відповідним військовим комісаріатом буде прийнято рішення про виключення із військового обліку у зв`язку з його непридатністю до військової служби, із складанням довідки військово-лікарської комісії та тимчасового посвідчення військовозобов`язаного про непридатність до військової служби з виключенням із військового обліку. Крім того, ОСОБА_9 повідомила ОСОБА_12 , що загальна вартість таких послуг складає 6000 доларів США, однак, попередньо йому необхідно передати їй частину грошових коштів у сумі 3000 доларів США, а іншу частину грошових коштів - при отриманні документів.

Так, 10.05.2023 об 11 год. 35 хв., діючи відповідно до попередньої домовленості, ОСОБА_12 прибув до входу в заклад громадського харчування «Макдональдз» за адресою: м. Київ, вул. Полярна, 20-Д, де зустрівся з ОСОБА_9 , де ОСОБА_9 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, повідомляючи неправдиві відомості, повторно запевнила ОСОБА_12 у тому, що вона без необхідності особистої участі ОСОБА_12 організує нібито проходження ним військово-лікарської комісії, за результатами якої його буде визнано непридатним до військової служби у зв`язку із захворюванням та у подальшому відповідним військовим комісаріатом буде прийнято рішення про виключення ОСОБА_12 із військового обліку у зв`язку з його непридатністю до військової служби, із видачею довідки військово-лікарської комісії та тимчасового посвідчення військовозобов`язаного про непридатність до військової служби. Вказані документи можуть бути використані ОСОБА_12 для переміщення через державний кордон України. Після цього ОСОБА_12 передав ОСОБА_9 раніше обумовлені грошові кошти в сумі 112 350 гривень, а також особистий військовий квиток на ім`я ОСОБА_12 . Отримавши грошові кошти та військово-обліковий документ ОСОБА_12 , ОСОБА_9 також повідомила ОСОБА_12 , що процедура проходження військово-лікарської комісії та виготовлення документів про виключення його з військового обліку будуть тривати протягом місяця та, що організовувати проходження відповідних процедур буде вона особисто.

У подальшому, 21.10.2024 при телефонній розмові ОСОБА_9 , продовжуючи реалізацію злочинного умислу, з корисливих мотивів, маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману у період дії воєнного стану, повідомила ОСОБА_12 , що вище обумовлені документи станом на 21.10.2014 не готові, оскільки ОСОБА_12 заплатив їй лише частину грошових коштів, та повідомляючи неправдиві відомості, повторно запевнила ОСОБА_12 у тому, що вона без необхідності особистої участі ОСОБА_12 організує нібито проходження ним військово-лікарської комісії, за результатами якої його буде визнано непридатним до військової служби у зв`язку із захворюванням та у подальшому відповідним військовим комісаріатом буде прийнято рішення про виключення ОСОБА_12 із військового обліку у зв`язку з його непридатністю до військової служби, із видачею довідки військово-лікарської комісії та тимчасового посвідчення військовозобов`язаного про непридатність до військової служби. Вказані документи можуть бути використані ОСОБА_12 для переміщення через державний кордон України.

ОСОБА_9 також повідомила ОСОБА_12 , що загальна вартість таких послуг складатиме 7000 доларів США, а з урахуванням попередньої оплати ОСОБА_12 необхідно доплатити 4000 доларів США.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, з корисливих мотивів, маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману у період дії воєнного стану, ОСОБА_14 у телефонних розмовах, які відбулись 01.11.2024, 07.11.2024, почала казати ОСОБА_12 , що документи не можуть бути виготовлені, з вини ОСОБА_12

26.11.2024 в ході проведення обшуку, на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва, за місцем фактичного проживання ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 , з-поміж іншого, виявлено та вилучено : мобільний телефон марки Ssmsung Galaxy S22, модель SM-S90IB/DS, imei1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 , номер телефону НОМЕР_3 , пароль до пристрою «0404k», золотого кольору зі слідами використання; мобільний телефон марки Samsung, imei1: НОМЕР_4 , imei2: НОМЕР_5 , номери телефону НОМЕР_6 , НОМЕР_7 пароль до пристрою «НОМЕР_9», зеленого кольору; грошові кошти номіналом по 100 доларів США у сумі 26 500 ( двадцять шість тисяч п`ятсот) доларів США; упакування Нової пошти відправник ОСОБА_10 , ТТН 797; картку обстеження та медичного огляду на ім`я ОСОБА_11 ; медичну характеристику ОСОБА_11 ; ультразвуковий сканер ОСОБА_11 ,; результат еко кардіографічного обстеження ОСОБА_11 ; копії паспорта та індикаційний код ОСОБА_11 ; консультативний висновок кардіолога ОСОБА_11 ; довідку від 30.10.2024 № 506/24, вуд 06.11.2024 № 475/24; копію військового квитка ОСОБА_11 ; ультразвуковий сканер ОСОБА_11 ; посвідчення управління персоналу штабом в/ч НОМЕР_8 ; квитанцію нової пошти 39729; направлення на ВЛК ОСОБА_11 ; фото 3*4 ОСОБА_12 ; 10 штук силіконових відтисків печаток.

26.11.2024 постановою слідчого у даному кримінальному провадженні зазначені предмети та документи визнано речовим доказом в порядку ст. 98 КПК України.

26.11.2024 ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 Кримінального кодексу України.

Крім того, вироком Білозерського районного суду Херсонської області від 10.12.2020 у справі № 648/2904/18, залишеним без змін ухвалою Херсонського апеляційного суду від 15.02.2022, ОСОБА_9 засуджено за ч. 3 ст. 190 КК України до покарання у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі, а також стягнуто з ОСОБА_9 , на користь ОСОБА_15 254 982 грн. 82 коп. в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди.

Крім того, СУ ГУНП в Кіровоградській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000034 від 09.02.2021, у якому 12.08.2021 ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України. Згідно матеріалів кримінального провадження сума завданих ОСОБА_9 збитків потерпілому ОСОБА_16 складає 515 000 грн.

03.12.2024 слідчий СУ ГУ НП у м. Києві ОСОБА_7 , за погодженням з прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_8 , звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000058 від 17.03.2023, за підозрою ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України та за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, яке вилучене в ході проведення обшуку місцем проживання підозрюваної ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого було виявлено та вилучено, зокрема: мобільний телефон марки Sаmsung Galaxy S22, модель SM-S90IB/DS, imei1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 , номер телефону НОМЕР_3 , пароль до пристрою «0404k», золотого кольору зі слідами використання; мобільний телефон марки Samsung, imei1: НОМЕР_4 , imei2: НОМЕР_5 , номери телефону НОМЕР_6 , НОМЕР_7 пароль до пристрою «НОМЕР_9», зеленого кольору; грошові кошти номіналом по 100 доларів США у сумі 26 500 ( двадцять шість тисяч п`ятсот) доларів США; упакування Нової пошти відправник ОСОБА_10 , ТТН 797; картку обстеження та медичного огляду на ім`я ОСОБА_11 ; медичну характеристику ОСОБА_11 ; ультразвуковий сканер ОСОБА_11 ,; результат еко кардіографічного обстеження ОСОБА_11 ; копії паспорта та індикаційний код ОСОБА_11 ; консультативний висновок кардіолога ОСОБА_11 ; довідку від 30.10.2024 № 506/24, вуд 06.11.2024 № 475/24; копію військового квитка ОСОБА_11 ; ультразвуковий сканер ОСОБА_11 ; посвідчення управління персоналу штабом в/ч НОМЕР_8 ; квитанцію нової пошти 39729; направлення на ВЛК ОСОБА_11 ; фото 3*4 ОСОБА_12 ; 10 штук силіконових відтисків печаток.

З метою забезпечення збереження речових доказів, спеціальної конфіскації, конфіскації майна як виду покарання, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов) виникла необхідність у накладенні арешту на вказане майно, в зв`язку з чим слідчий, за погодженням з прокурором, звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з відповідним клопотанням.

20.12.2024 ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва задоволено вказане клопотання слідчого та накладено арешт на майно, яке вилучене в ході проведення обшуку за місцем проживання підозрюваної ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 , згідно переліку визначеного в даній ухвалі.

Оскільки дана ухвала оскаржена власником майна, тільки в частині накладення арешту на грошові кошти в сумі 25 000 доларів США, які вилучено в ході проведення обшуку місцем проживання підозрюваної ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 , тому колегія суддів, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, переглядає ухвалу слідчого судді в межах вимог поданої апеляційної скарги, а щодо іншого майна, на яке накладено арешт вказаною ухвалою слідчого судді, то в цій частині питання законності та обґрунтованості накладення арешту на майно колегією суддів не вирішується.

Задовольняючи дане клопотання, внесене в межах кримінального провадження за №0000058 від 17.03.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК Українита накладаючи арешт на грошові кошти, які вилучено в ході проведення обшуку за місцем проживання підозрюваної ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 , слідчий суддя враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого розслідується кримінальне провадження та у межах якого подано дане клопотання, фактичні обставини кримінального провадження, а також те, що вилучене майно в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_9 цілком відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України, а отже обґрунтовано має правовий статус речового доказу, з метою забезпечення його збереження, слідчий суддя дійшов висновку, що наявні достатні правові підстави для арешту зазначеного в уточненому клопотанні слідчого майна.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

З ухвали слідчого судді вбачається, що наведені в клопотанні прокурора доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції. При цьому були досліджені матеріали судового провадження, враховано доводи прокурора в підтримку поданого клопотання та заперечення представників власника майна, щодо підстав його задоволення, а також з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна, а також з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК Україниарештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК Україниарешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

При винесенні ухвали судом, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, всупереч твердженням апелянта, були враховані наведені в клопотанні слідчого правові підстави для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також обставини кримінального провадження №0000058 від 17.03.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, у якому ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК Українита можливе відношення до нього грошових коштів, які вилучені за місцем проживання підозрюваної, а тому слідчий суддя обґрунтовано задовольнив клопотання слідчого про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вище зазначене майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовими доказами в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Так, колегія суддів зауважує на тому, що 26.11.2024 слідчим було винесено постанову про визнання зазначених грошових коштів, вилучених в ході проведення обшуку речовими доказами у кримінальному провадженні №0000058 від 17.03.2023 /т. 1 а.с. 121-122/.

Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме збереження речових доказів колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вказане майно, всупереч твердженням апелянта.

Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовували таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає. Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагали вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

При цьому, як було зазначено вище, вироком Оболонського районного суду міста Києва від 13.03.2025 у справі № 756/752/25 у кримінальному провадженні № 0000058 від 17.03.2023 ОСОБА_9 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України. Вказаним вироком скасовано арешт, накладений оскаржуваною ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 20.12.2024 за №761/45187/24, на майно, яке вилучене 26.11.2024 в ході проведення обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі ст. 100 КПК України вирішено долю речових доказів, які є предметом даного апеляційного оскарження та ухвалено про повернення грошових коштів у сумі 26 500 доларів США, - після набрання вироком законної сили повернути власникам та/або законним володільцям.

Однак вказана обставина не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, виходячи з того, що законність ухвали слідчого судді про арешт майна, перевіряється на день її постановлення, а скасування арешту у встановленому законом порядку не свідчить про її незаконність на момент постановлення, оскільки арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість накладення арешту на майно є такими, що не відповідають матеріалам провадження. Крім того, слідчим суддею суду першої інстанції накладено арешт на майно відповідно до вимог ст. ст. 132, 167, 170, 173 КПК України на підставі належно досліджених доводів органу досудового розслідування.

Зважаючи на викладене, в сукупності з обставинами провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував правомірно, а тому доводи апелянта стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Всі інші зазначені в апеляційній скарзі обставини не є безумовними підставами для скасування ухвали суду.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Поновити власнику майна ОСОБА_6 , строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 20 грудня 2024 року.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 20 грудня 2024 року, - залишити без змін, а апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4