Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 480/93/18
Провадження № 1-кп/945/30/25
ВИРОК

Іменем України

14 травня 2025 року м.Миколаїв

Миколаївський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретарів судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

прокурорів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

ОСОБА_14 ,

обвинуваченого ОСОБА_15 ,

потерпілої ОСОБА_16 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Миколаївського районного суду Миколаївської області в залі суду в м.Миколаєві кримінальне провадження №0001008, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.10.2017року, за обвинуваченням

ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Миколаєва, українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, не працюючого, раніше не судимого 17.11.2022 року Миколаївським районним судом Миколаївської області за ч.1 ст.309 КК України до 1 року обмеження волі; на підставі ст.75 КК України звільнений вд відбування покарання з іспитовим строком 1 рік, який проживає за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

встановив:

І. Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним.

Досудовим розслідуванням та судовим слідством встановлено, що 21.10.2017 року, у нічний час (більш точного часу під час досудового розслідування не встановлено), у ОСОБА_15 , який перебував за місцем свого проживання: АДРЕСА_1 виник злочинний намір на проникнення до будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 з метою заволодіння у ньому майном.

22.10.2017 року, близько опівночі (більш точного часу під час досудового розслідування не встановлено), ОСОБА_15 , реалізуючи виниклий злочинний намір, направлений на заволодіння чужим майном, поєднаний з проникненням до домоволодіння, достовірно знаючи про відсутність господарів, через відчинене вікно, проник до приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав майно, належне ОСОБА_16 : пральну машину білого кольору марки «LG» вартістю 4400 грн., мультиварку сірого кольору марки «Delfa DMC-301» вартістю 550 грн., електром?ясорубку білого кольору марки Zanussi вартістю 2000 грн., музичний центр чорного кольору марки «Sony» вартістю 1050 грн., килим розміром 2,5*2,5 м коричневого кольору вартістю 500 грн., мікрохвильову піч білого кольору марки «Samsung M1712NR» вартістю 1740 грн.

Заволодівши вищевказаним майном, ОСОБА_15 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись ним на власний розсуд, завдавши ОСОБА_16 матеріальний збиток на загальну суму 10240 гривень.

ІІ. Позиція обвинуваченого ОСОБА_15 щодо пред`явленого обвинувачення, позиція потерпілих та висновки суду.

Обвинувачений ОСОБА_15 в судовому засіданні свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні визнав у повному обсязі, щиро каявся і дав показання, які за своїм змістом відповідають викладеним вище обставинам вчинення кримінальних правопорушень. Вчинення правопорушень мотивував своїм скрутним матеріальним становищем.

Потерпіла ОСОБА_16 в судовому засіданні підтримала обставини, викладені в обвинувальному акті та повідомила, що матеріальна шкода відшкодована у повному обсязі; цивільний позов не заявлявся. Додатково, просила покарати обвинуваченого ОСОБА_15 згідно чинного законодавства.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд, ураховуючи думку учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, при цьому, з`ясував те, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

ІІІ. Частина статті Закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Протиправні дії обвинуваченого ОСОБА_15 суд кваліфікує за ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане із проникненням у житло.

IV. Мотиви суду при призначенні покарання.

Аналізуючи зібрані у кримінальному провадженні та досліджені під час судового розгляду докази, оцінюючи їх з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, проводячи судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення, відповідно до вимог ст.337 КПК України, суд вважає доведеною вину ОСОБА_15 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

Згідно з положеннями ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до вимог ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, у Рішенні №15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.»

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» роз`яснено, що визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

При призначенні обвинуваченому покарання суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставиною, яка відповідно до ст.66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_15 є щире каяття.

Обставиною, яка відповідно до ст.67 КК України обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_15 є вчинення злочину щодо особи похилого віку.

При визначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_15 , суд враховує, що останній є осудним в розумінні ч.1 ст.19 КК України, однак відповідно до ст.12 КК України вчинив тяжкий злочин.

Суд також враховує умови життя обвинуваченого, його соціальне та матеріальне становище, який є особою молодого віку, одружений, офіційно непрацевлаштований, на день ухвалення вироку раніше судимий, за місцем проживання характеризувався позитивно; стан його здоров`я, який на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває; тяжкість кримінального правопорушення, відсутність тяжких наслідків, щире каяття ОСОБА_15 та його ставлення до скоєного, який шкодує про те, що сталося.

Згідно з вимогами КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 12.06.2009 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», покарання, призначене судом, має бути необхідним і достатнім для виправлення засуджених та попередження вчинення ними нових злочинів.

При обранні виду та міри покарання суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.

Відповідно до вимог ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше пяти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Наведені обставини у своїй сукупності, свідчать про те, що виправити обвинуваченого ОСОБА_15 та запобігти його злочинній діяльності можливо без ізоляції від суспільства та його слід звільнити від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, а також застосувати положення ст.76 КК України.

V. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Речові докази та процесуальні витрати у кримінальному провадженні відстуні.

У цьому кримінальному провадженні запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_15 не застосовувався. Враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_15 , суд вважає, що до набрання цим вироком законної сили запобіжний захід відносно нього обирати не слід.

Керуючись ст.100, ч.3 ст.349, ст.368, 370, 373, 374, 376 КПК України,

ухвалив:

ОСОБА_17 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) років.

На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_15 від відбування покарання з випробуванням та призначенням іспитового строку терміном на 2 (два) роки.

Покласти на ОСОБА_15 обов`язки, передбачені п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили відносно ОСОБА_15 не обирати.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, з урахуванням особливостей апеляційного оскарження, передбачених ч.2 ст.394 КПК України.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому і прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1

Миколаївський районний суд Миколаївської області

Справа № 480/93/18

Провадження № 1-кп/945/30/25

ВИРОК

Іменем України

14 травня 2025 року м.Миколаїв

Миколаївський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретарів судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

прокурорів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

ОСОБА_14 ,

обвинуваченого ОСОБА_15 ,

потерпілої ОСОБА_16 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Миколаївського районного суду Миколаївської області в залі суду в м.Миколаєві кримінальне провадження №0001008, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.10.2017року, за обвинуваченням

ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Миколаєва, українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, не працюючого, раніше не судимого 17.11.2022 року Миколаївським районним судом Миколаївської області за ч.1 ст.309 КК України до 1 року обмеження волі; на підставі ст.75 КК України звільнений вд відбування покарання з іспитовим строком 1 рік, який проживає за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

встановив:

І. Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним.

Досудовим розслідуванням та судовим слідством встановлено, що 21.10.2017 року, у нічний час (більш точного часу під час досудового розслідування не встановлено), у ОСОБА_15 , який перебував за місцем свого проживання: АДРЕСА_1 виник злочинний намір на проникнення до будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 з метою заволодіння у ньому майном.

22.10.2017 року, близько опівночі (більш точного часу під час досудового розслідування не встановлено), ОСОБА_15 , реалізуючи виниклий злочинний намір, направлений на заволодіння чужим майном, поєднаний з проникненням до домоволодіння, достовірно знаючи про відсутність господарів, через відчинене вікно, проник до приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав майно, належне ОСОБА_16 : пральну машину білого кольору марки «LG» вартістю 4400 грн., мультиварку сірого кольору марки «Delfa DMC-301» вартістю 550 грн., електром?ясорубку білого кольору марки Zanussi вартістю 2000 грн., музичний центр чорного кольору марки «Sony» вартістю 1050 грн., килим розміром 2,5*2,5 м коричневого кольору вартістю 500 грн., мікрохвильову піч білого кольору марки «Samsung M1712NR» вартістю 1740 грн.

Заволодівши вищевказаним майном, ОСОБА_15 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись ним на власний розсуд, завдавши ОСОБА_16 матеріальний збиток на загальну суму 10240 гривень.

ІІ. Позиція обвинуваченого ОСОБА_15 щодо пред`явленого обвинувачення, позиція потерпілих та висновки суду.

Обвинувачений ОСОБА_15 в судовому засіданні свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні визнав у повному обсязі, щиро каявся і дав показання, які за своїм змістом відповідають викладеним вище обставинам вчинення кримінальних правопорушень. Вчинення правопорушень мотивував своїм скрутним матеріальним становищем.

Потерпіла ОСОБА_16 в судовому засіданні підтримала обставини, викладені в обвинувальному акті та повідомила, що матеріальна шкода відшкодована у повному обсязі; цивільний позов не заявлявся. Додатково, просила покарати обвинуваченого ОСОБА_15 згідно чинного законодавства.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд, ураховуючи думку учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, при цьому, з`ясував те, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

ІІІ. Частина статті Закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Протиправні дії обвинуваченого ОСОБА_15 суд кваліфікує за ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане із проникненням у житло.

IV. Мотиви суду при призначенні покарання.

Аналізуючи зібрані у кримінальному провадженні та досліджені під час судового розгляду докази, оцінюючи їх з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, проводячи судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення, відповідно до вимог ст.337 КПК України, суд вважає доведеною вину ОСОБА_15 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

Згідно з положеннями ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до вимог ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, у Рішенні №15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.»

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» роз`яснено, що визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

При призначенні обвинуваченому покарання суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставиною, яка відповідно до ст.66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_15 є щире каяття.

Обставиною, яка відповідно до ст.67 КК України обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_15 є вчинення злочину щодо особи похилого віку.

При визначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_15 , суд враховує, що останній є осудним в розумінні ч.1 ст.19 КК України, однак відповідно до ст.12 КК України вчинив тяжкий злочин.

Суд також враховує умови життя обвинуваченого, його соціальне та матеріальне становище, який є особою молодого віку, одружений, офіційно непрацевлаштований, на день ухвалення вироку раніше судимий, за місцем проживання характеризувався позитивно; стан його здоров`я, який на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває; тяжкість кримінального правопорушення, відсутність тяжких наслідків, щире каяття ОСОБА_15 та його ставлення до скоєного, який шкодує про те, що сталося.

Згідно з вимогами КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 12.06.2009 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», покарання, призначене судом, має бути необхідним і достатнім для виправлення засуджених та попередження вчинення ними нових злочинів.

При обранні виду та міри покарання суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.

Відповідно до вимог ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше пяти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Наведені обставини у своїй сукупності, свідчать про те, що виправити обвинуваченого ОСОБА_15 та запобігти його злочинній діяльності можливо без ізоляції від суспільства та його слід звільнити від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, а також застосувати положення ст.76 КК України.

V. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Речові докази та процесуальні витрати у кримінальному провадженні відстуні.

У цьому кримінальному провадженні запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_15 не застосовувався. Враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_15 , суд вважає, що до набрання цим вироком законної сили запобіжний захід відносно нього обирати не слід.

Керуючись ст.100, ч.3 ст.349, ст.368, 370, 373, 374, 376 КПК України,

ухвалив:

ОСОБА_17 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) років.

На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_15 від відбування покарання з випробуванням та призначенням іспитового строку терміном на 2 (два) роки.

Покласти на ОСОБА_15 обов`язки, передбачені п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили відносно ОСОБА_15 не обирати.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, з урахуванням особливостей апеляційного оскарження, передбачених ч.2 ст.394 КПК України.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому і прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1

14.05.2025