Справа № 550/1003/25
Провадження № 1-кп/550/200/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2025 року селище Чутове

Чутівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.03.2025 за №0000140 по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровськ, Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадження Чутівського районного суду Полтавської області надійшов обвинувальний акт по кримінальному провадженню внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.03.2025 за № 0000140 по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковані як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_6 середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

07.08.2025 потерпілий ОСОБА_6 подав до канцелярії суду клопотання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку із примиренням з обвинуваченим та просив закрити провадження у справі, зазначивши, що вони досягли примирення з обвинуваченим, шкода повністю відшкодована, матеріальних чи моральних претензій до нього не має.

У підготовчому судовому засіданні 07.08.2025 потерпілий ОСОБА_6 заявив що обвинувачений відшкодував матеріальну та моральну шкоду в повному обсязі, до обвинуваченого не має жодних претензій, а тому просив звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності. Також, під час підготовчого судового засідання потерпілий подав заяву в якій зазначив, що через стан здоров`я, просить його клопотання про закриття даного кримінального провадження у зв`язку з примиренням з обвинуваченим розглядати в подальшому без його участі та зазначив, що повністю підтримує клопотання та просить його задовольнити.

Захисник та обвинувачений ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні 07.08.2025 просили задовольнити клопотання потерпілого про звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку із примиренням з потерпілим ОСОБА_6 , та закриття провадження у справі, зазначивши, що досягли примирення з потерпілим, шкода повністю відшкодована, матеріальних чи моральних претензій від потерпілого до нього не має.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні 07.08.2025 проти задоволення клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності заперечував, зазначив, що не закон про кримінальну відповідальність передбачає, що підставою для звільнення обвинуваченого під кримінальної відповідальності є повне відшкодування останнім завданої шкоди. Прокурор стверджував, що обвинувачений не в повному обсязі відшкодував шкоду, що унеможливлює звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України.

У підготовчому судовому засіданні 07.08.2025, за клопотанням учасників судового провадження було оголошено перерву до 10.09.2025.

Перед початком підготовчого судового засідання 10.09.2025 прокурор через канцелярію суду подав цивільний позов до ОСОБА_5 про стягнення матеріальної шкоди на користь держави шляхом сплати витрачених коштів у бюджет Полтавської обласної ради, щодо витрат на лікування потерпілого.

У підготовчому судовому засіданні прокурор наполягав на прийнятті до провадження цивільного позову зазначив що ОСОБА_5 сплатив матеріальну та моральну шкоду потерпілому ОСОБА_6 , але не відшкодував витрати понесені Полтавською обласною клінічною лікарнею імені М.В. Скліфосовського Полтавської обласної ради які полягають у вартості койкомісць, які потерпілий займав перебуваючи на стаціонарному лікуванні у лікарні. У зв`язку з тим, що вказані витрати лікарні не відшкодовані, прокурор вважав неможливим звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 286 КК України на підставі ст. 46 КК України.

У підготовчому засіданні 10.09.2025 сторона захисту наполягала на задоволенні клопотання потерпілого про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням з потерпілим та відшкодуванням шкоди потерпілому у повному обсязі, на підтвердження чого надали копії платіжних квитанцій та нотаріально засвідчену заяву потерпілого про отримання ним коштів та відсутність будь-яких претензій до обвинуваченого.

Крім того, захисник ОСОБА_4 заявив клопотання про зняття арешту з транспортного засобу накладеного ухвалою слідчого судді Карлівського районного суду Полтавської області від 15 квітня 2025 року, просив транспортний засіб марки PAJERO» реєстраційний номер НОМЕР_1 передати на відповідальне зберігання власнику.

Прокурор заперечив проти скасування ухвали слідчого судді Карлівського районного суду Полтавської області від 15 квітня 2025 року, щодо передачі транспортний засобу марки PAJERO» реєстраційний номер НОМЕР_1 на відповідальне зберігання власнику, просив транспортний засіб передати в користування без скасування ухвали слідчого судді Карлівського районного суду Полтавської області від 15 квітня 2025 року

Вислухавши думку учасників кримінального провадження та дослідивши обґрунтування наданих заяв, суд вважає, що клопотання потерпілого підлягає задоволенню з наступних підстав.

На підставі п.2 ч.3ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про закриття провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 46 КК України особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Відповідно до ч. 4 ст. 286 КПК, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Частиною 1 ст. 285 КПК визначено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність. У разі такого звільнення кримінальне провадження підлягає закриттю (п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК).

Суд зазначає, що під час судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, потерпілий звернувся до суду з клопотанням про звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням останнього з потерпілим, що також .

При цьому до сторона захисту долучила нотаріально завірену заяву ОСОБА_6 про те, що йому повністю відшкодовано завдану шкоду, він не має до Косовського претензій матеріального та морального характеру і просить звільнити його від кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження закрити.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 раніше не судимий, обвинувачується за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Згідно ст. 12 КК України, злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України, є необережним, нетяжким злочином.

У підготовчому судовому засіданні встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 примирився з потерпілим ОСОБА_6 та усунув заподіяну шкоду, останній матеріальних чи моральних претензій до обвинуваченого не має.

З урахуванням того, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні вперше необережного нетяжкого злочину, примирився з потерпілим та повністю відшкодував йому завдані збитки, приймаючи до уваги думку потерпілого, якому завдана шкода повністю відшкодована, матеріальних та моральних претензій останній до обвинуваченого не має, суд, за результатами розгляду клопотання потерпілого, приходить до висновку про наявність правових підстав для звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України на підставі ст. 46 КК України у зв`язку з примиренням його з потерпілим, у зв`язку з чим, кримінальне провадження підлягає закриттю.

Стосовно доводів прокурора щодо незастосовності до ОСОБА_5 положень ст. 46 КК, оскільки ним не відшкодовано шкоду, завдану державі в особі Полтавської обласної клінічної лікарні імені М.В. Скліфосовського Полтавської обласної ради суд зазначає наступне.

Так, за правовим змістом ст. 46 КК України, передумовою цього виду звільнення від кримінальної відповідальності є вчинення особою вперше кримінального проступку або необережного нетяжкого злочину. Особливістю такого проступку або злочину в даному випадку є обов`язкова наявність потерпілого, тобто особи, якій завдано моральної, фізичної або майнової шкоди і яка визнана потерпілим відповідно до ст. 55 КПК України.

Підставами (умовами) для звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст. 46 КК України є два складових елементи, взятих у своїй єдності: це примирення особи, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, з потерпілим від цього кримінального правопорушення; відшкодування зазначеною особою завданих нею збитків або усунення заподіяної шкоди.

Примирення винної особи з потерпілим - це акт прощення ним цієї особи в результаті вільного волевиявлення. Внаслідок такого примирення потерпілий не наполягає на притягненні до кримінальної відповідальності винної особи, а остання відшкодовує завдані нею збитки або усуває заподіяну шкоду. При цьому саме потерпіла особа в даному випадку пропонує конкретні форми та механізм такого відшкодування або усунення. Якщо ж потерпілий незадоволений відшкодуванням, то застосування ст. 46 КК України є неможливим.

Таким чином, законодавець у ст. 46 КК України передбачив обов`язкову підставу (умову) для застосування даного виду звільнення від кримінальної відповідальності - це відшкодування винним потерпілому завданих ним внаслідок вчинення кримінального проступку або необережного нетяжкого злочину збитків або усунення заподіяної шкоди.

Велика Палати Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 по справі №439/397/17 виснувала, що поняття "потерпілий" є міжгалузевим, оскільки використовується як у кримінальному праві, так і в кримінальному процесі.

Поняття "потерпілий" у матеріальному кримінальному праві та у кримінальному процесі за змістом не є тотожними. У кримінально-правовому розумінні потерпілий це особа, якій кримінальним правопорушенням безпосередньо заподіюється фізична, моральна та/або матеріальна шкода (або існує безпосередня загроза її заподіяння). Поняття "потерпілий" у кримінальному праві не має законодавчої дефініції.

Натомість законодавством визначено кримінально-процесуальне розуміння поняття "потерпілий". Так, у частині1 статті 55 КПК України встановлено, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що поняття "потерпілий", яке використано у ст. 46 КК України, вжито у його кримінально-правовому розумінні, а не кримінально-процесуальному.

Поняття "потерпілий" в кримінально-правовому значенні є первинним щодо його розуміння в кримінальному процесі, оскільки в кримінальному праві потерпілий з`являється об`єктивно, в результаті вчинення проти нього кримінального правопорушення. Потерпілий в кримінально-правовому розумінні як жертва посягання з`являється вже з моменту вчинення цього посягання, незалежно від того, чи закріплений (юридично легалізований) такий статус процесуально.

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного з потерпілим базується, зокрема, на принципах гуманізму та економії кримінальної репресії. З огляду на ці принципи, саме потерпілий (тобто особа, якій кримінальним правопорушенням безпосередньо спричинено шкоду) може виразити свою волю про прощення винного, на підставі чого приймається рішення про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності згідно зі ст. 46 КК України.

Право на примирення у ст. 46 КК України це особисте право потерпілого. Воно не може бути ніким присвоєне та не може бути нікому делеговане. Таке право є природним правом людини, нерозривно пов`язаним з нею, та похідним від інших прав людини, зокрема права на життя. Використання права на примирення іншими особами (в тому числі визнаними потерпілими від кримінального правопорушення у кримінально-процесуальному сенсі) є неможливим, оскільки таке право тісно пов`язане з особою, яка безпосередньо постраждала внаслідок вчинення щодо неї кримінального правопорушення. Під час примирення лише сам потерпілий може виражати свою волю, а не інші особи, які є його представниками або правонаступниками.

Окрім цього, звільняючи особу від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного з потерпілим, ураховуючи вираження волі потерпілим щодо прощення винного, відбувається своєрідне повернення потерпілого у попередній стан, який існував до вчинення відносно нього кримінального правопорушення.

У провадженні, що розглядається, потерпілим є саме ОСОБА_6 , якому ОСОБА_5 у повному обсязі і відшкодовано завдану шкоду.

Враховуючи викладене, суд вважає неприйнятними доводи прокурора щодо незастосовності до ОСОБА_5 положень ст. 46 КК, оскільки ним не відшкодовано шкоду, завдану державі в особі Полтавської обласної клінічної лікарні імені М.В. Скліфосовського Полтавської обласної ради.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

З огляду на те, що ОСОБА_5 звільняється від кримінальної відповідальності у зв`язку із примиренням з потерпілим, кримінальне провадження відносно обвинуваченого підлягає закриттю.

Закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності (п. 1 ч.2 ст. 284 КПК) є нереабілітуючою підставою, а тому така особа не звільняється від обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Водночас у разі постановлення ухвали про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності заявлений у кримінальному провадженні цивільний позов по суті не вирішується, а залишається без розгляду. У такому випадку позивач вправі вирішити свої вимоги в порядку цивільного судочинства. Наведене обґрунтовано випливає з положень ч. 1 ст. 129 КПК, згідно з якими вирішення цивільного позову по суті заявлених вимог можливо лише у разі ухвалення обвинувального вироку або постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. У такому випадку суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Аналогічні висновки наведені в постанові Верховного Суду колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду по справі №161/694/20 від 10 серпня 2021 року та постанові від 04.06.2025 по справі №596/520/22.

З огляду на те, що суд дійшов висновку про закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, цивільний позов прокурора підлягає залишенню без розгляду.

Запобіжний захід у кримінальному провадженні відносно обвинуваченого ОСОБА_5 не застосовувався.

Щодо клопотання сторони захисту про скасування арешту майна суд зазначає наступне.

Згідно матеріалів справи, ухвалою слідчого судді Карлівського районного суду Полтавської області від 15.04.2025 накладено арешт на автомобіль марки «MITSUBISHI PAJERO» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_5 .

Згідно з ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Враховуючи наявність підстав для закриття даного кримінального провадження, то вирішенню підлягає і питання про скасування арешту майна. У зв`язку з чим, клопотання сторони захисту про скасування арешту, накладеного на автомобіль марки «MITSUBISHI PAJERO» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_5 підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання щодо відшкодування процесуальних витрат суд виходить з наступного.

Частиною 1 ст. 124 КПК встановлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Частиною 1 ст. 126 КПК визначено, що суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17.06.2020 у справі № 598/1781/17 дійшла висновку, що кримінальний процесуальний закон не обмежує можливість вирішення питання розподілу процесуальних витрат, зокрема витрат на правову допомогу, виключно обвинувальним вироком. Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті. Очевидно, що, звільняючи особу від кримінальної відповідальності, суд або суддя має вирішити питання про скасування чи зміну запобіжного заходу, речові докази, розподіл процесуальних витрат тощо. Таким чином, ВП ВС вважає, що це питання може бути вирішене й ухвалою суду.

З огляду на викладене, відповідно до вимог ст.124 КПК України, суд стягує з обвинуваченого на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із проведенням у кримінальному провадженні судових експертиз, а саме: 1782,80грн судова експертиза технічного стану ТЗ №СЕ-19/117-25/18981-ІТ; 1782,80 грн судова експертиза технічного стану ТЗ №СЕ-19/117-25/18983-ІТ; 1782,80грн судова транспортно-трасологічна експертиза №СЕ-19/117-24/18978-ІТ; 2674,20грн судова інженерно-транспортна експертиза №СЕ-19/117-25/5329-ІТ. Загальний розмір наведених вище процесуальних витрат становить 8022грн. 60коп.

Керуючись ст.ст. 314,284,285,286,288 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі ст. 46КК України звільнити від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 286 КК України, у зв`язку із примиренням з потерпілим ОСОБА_6 .

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000140 від 18.03.2025 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 286 КК України, - закрити.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 не застосовувався.

Скасувати арешт транспортного засобу марки «MITSUBISHI PAJERO» реєстраційний номер НОМЕР_1 накладений ухвалою слідчого судді Карлівського районного суду Полтавської області від 15 квітня 2025 року .

Речовий доказ: автомобіль марки «MITSUBISHI PAJERO» реєстраційний номер НОМЕР_1 повернути ОСОБА_5 , як йому належний.

Цивільний позов прокурора залишити без розгляду, роз`яснивши право пред`явлення цивільного позову в порядку цивільного судочинства.

Стягнути з ОСОБА_5 , на користь держави 8022(вісім тисяч двадцять дві) гривні 60коп. процесуальних витрат на проведення судових експертиз:

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду через Чутівський районний суд Полтавської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено та проголошено 12.09.2025.

Суддя ОСОБА_1