Компаніївський районний суд Кіровоградської області
Справа № 391/665/25
Провадження № 1-кп/391/90/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.08.2025 р. селище Компаніївка

Компаніївський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши в спрощенному провадженні кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродження с.Коцюбинчики, Тернопільської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою; АДРЕСА_2 , який на момент вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу на посаді водія-електрика 2 самохідного артилерійського взводу 6 самохідної артилерійської батареї 2 самохідного артилерійської дивізіону військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «солдат», в порядку ст. 89 КК України вважається таким що не має судимостей-,

у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 06.11.2024 №315,

солдата за призовом ОСОБА_3 , призначеного «06» листопада

2025 року на посаду водія-електрика 2 самохідного артилерійського взводу 6

самохідної артилерійської батареї 2 самохідного артилерійського дивізіону

військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до п. 4 ч. і ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок та

військову службу» початком проходження військової служби для громадян,

призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на

військову службу за призовом осіб офіцерського складу вважається день

відправлення у військову частину з відповідного районного (міського)

територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Таким чином, з 06.11.2024, тобто з моменту зарахування ОСОБА_3 до

списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , останній набув статусу

військовослужбовця - особи, який проходить військову службу та з цього ж дня

розпочав виконання військового обов`язку - проходження військової служби за

призовом.

Згідно з ст. ст. 3, 65, 68 Конституції України, людина, її життя і здоров`я,

честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою

соціальною цінністю; захист Батьківщини, незалежності і територіальної

цілісності України є обов`язком громадян України; кожен зобов`язаний

неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати

на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до ст. ст. 11, 13 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил

України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» віл 24.03.1999 № 548-ХIV, ст. ст. З, 4 Дисциплінарного

статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про

Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24.03.1999 № 551-XIV.

військовослужбовці зобов`язані свято і непорушно додержуватися Конституції

України за законів України, Військової присяги, віддано служити українському

народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; постійно

підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку

і майстерність, знати і виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог

статутів Збройних Сил України; знати і утримувати в готовності до застосування

закріплене озброєння, бойову та іншу техніку; дорожити бойовою славою

Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю

військовослужбовця Збройних Сил України.

Разом з тим, солдат ОСОБА_3 , діючи на порушення вимог

вищезазначеного законодавства, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер

своїх лій. передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх

настання, маючи умисел на спричинення фізичного болю, за наступних

обставин:

Так, 07.06.2025 року, близько 09:30 год., перебуваючи за адресою:

АДРЕСА_2 , в ході раптово

виниклої сварки, яка виникла на грунті особистих неприязних відносин з

потерпілою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , діючи

умисно, з мотивів особистої неприязні до потерпілої, реалізуючи свій злочинний

умисел, направлений на заподіяння спричинення фізичного болю

ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх діянь, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді спричинення фізичного болю, використовуючи силу рук, наніс один удар палицею в область спини, від чого потерпіла ОСОБА_4 відчула різкий фізичний біль в області спини.

У результаті протиправних дій ОСОБА_3 потерпілій ОСОБА_4

спричинено умисний удар, який завдав фізичною болю і не спричинив тілесні ушкодження.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 в ході досудового розслідування кваліфіковано за ч. 1 ст. 126 КК України як умисне спричинення удару, який завдав фізичного болю і не спричинив тілесні ушкодження.

Обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 в порядку ст. 302 КПК України, надійшов до суду 20 серпня 2025 року.

В своєму клопотанні прокурор зазначив, що враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини та згоден з розглядом обвинувального акту за його відсутності, потерпіла ОСОБА_4 не заперечує проти такого розгляду у зв`язку з чим прокурор просить проводити розгляд обвинувального акта у відповідності до ст. 302 КПК України, у спрощеному провадженні.

Частинами 2, 3 ст. 381 КПК України передбачено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта. Спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цього параграфа.

Згідно заяви обвинуваченого ОСОБА_3 , яка була складена в присутності захисника - адвоката ОСОБА_5 , заяви потерпілої ОСОБА_4 , обвинуваченому ОСОБА_3 , потерпілій ОСОБА_4 роз`яснено зміст встановлених досудовим розслідуванням обставин, обвинувачений беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, а саме в умисному спричиненні удару, який завдав фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень, обвинувачений та потерпіла не оспорюють встановлені досудовим розслідуванням обставини, ознайомлені з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з ч. 2 ст. 302 КПК України та надають свою згоду на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні без їх участі.

Відповідно до ч. 2 ст. 382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному КПК України, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Враховуючи викладене, те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 126 КК України, в скоєнні якого обвинувачений беззаперечно визнає себе винуватим, приймаючи до уваги заяву обвинуваченого ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_4 , в яких вони зазначають, що не оспорюють встановлені під час дізнання обставини, згодні з розглядом обвинувальних актів у спрощеному порядку за їх відсутності, сумнівів в добровільності такої позиції обвинуваченого, потерпілої, у суду не має, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що обвинувальний акт має бути розглянутий в порядку, визначеному статтями 381-382 КПК України.

Органом досудового розслідування встановлено обставини вчинення кримінального проступку, які підтверджують обставини, встановлені судом.

Дослідивши надані суду матеріали кримінального провадження, суд вважає, що під час розгляду обвинувального акту підтверджено вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення (проступку) за ч.1 ст. 126 КК України, дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за ч.1 ст.126 КК України.

Вивчивши обвинувальний акт та матеріали кримінального провадження, суд вважає винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст. 126 КК України, а саме в умисному спричиненні удару, який завдав фізичного болю і не спричинив тілесні ушкодження, доведеною, та правильною кваліфікацію його дій за ч.1 ст. 126 КК України.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відносяться до кримінального проступку, його наслідки, особу обвинуваченого, який є військовослужбовцем, не судимий в силу ст. 89 КК України, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, одружений, на утриманні має малолітню доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за місцем проживання характеризується негативно.

Згідно з ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд вважає щире каяття.

Обставин, що обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , відповідно до обвинувального акту, не встановлено.

З урахуванням вищевикладених обставин по справі, особи обвинуваченого, суд вважає за необхідне призначити покарання обвинуваченому ОСОБА_3 у межах санкції частини 1 статті 126 КК України в виді штрафу. Суд вважає, що таке покарання не є таким, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, оскільки суд переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Крім того, враховуючи обставини кримінального правопорушення, суд підстав щодо застосування відносно обвинуваченого обмежувальних заходів відповідно до умов ст. 91-1 КК України, не вбачає.

Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлявся.

Речові докази та процесуальні витрати відсутні.

Керуючись ст.ст. 302, 368-371, 373-374, 376, 381-382 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України та призначити йому покарання в виді штрафу в розмірі 40 (сорока) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) грн.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Кропивницького апеляційного суду через Компаніївський районний суд Кіровоградської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

У відповідності до частини 1 статті 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1