Справа № 308/1957/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2025 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна в кримінальному провадженні №0000049 від 01.02.2025,-

В С Т А Н О В И В:

Адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , звернувся до слідчого судді в порядку ст. 174 КПК України із клопотанням про скасування арешту майна, в якому просить скасувати арешт, накладений 10.02.2025 ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області , а саме на:

- банківську картку «Приватбанку» № НОМЕР_1 з нашаруванням на ній речовини білого кольору, невідомого походження, що була вилучена з гаманця зеленого кольору, належного ОСОБА_4 та упакована до спец. пакету НПУ №WAR 0105071;

- грошові кошти в сумі 2467 гривень, що були вилучені з гаманця зеленого кольору, належного ОСОБА_4 та упаковані до спец. пакету НПУ СУ №PSP2203257;

- гаманець зеленого кольору, із залишками речовини білого кольору, невідомого походження, належний ОСОБА_4 який вилучено та упаковано до спец. пакету НПУ №WAR 1049540;

- мобільний телефон марки «Iphone 12 Pro», ІМЕІ: НОМЕР_2 , з номером оператора: НОМЕР_3 та мобільний телефон марки «Iphone 16 Pro», ІМЕІ: НОМЕР_4 , з номером оператора: НОМЕР_5 які належать ОСОБА_4 які вилучені та упаковані до спец. пакету НПУ №WAR1049579.

В обґрунтування вказує, що станом на момент звернення відпала потреба у подальшому застосуванні арешту на вилучене майно. Експертизи у даному кримінальному провадженні проведені, та зазначив, що його підзахисний добровільно надав доступ до інформації на вилучених телефонах.

Окрім того, вказав, що з моменту вилучення майна пройшло уже 5 місяців, жодних слідчих або процесуальних дій з його підзахисним не проводили, жодного разу не викликали до органу досудового розслідування для проведення слідчих або процесуальних дій.

Стверджує, що в ході розгляду клопотання даних про те, що арештоване майно має незаконне походження не здобуто.

У судове засідання представник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_3 не з`явився, однак, в матеріалах справи наявна заява останнього про розгляд без його участі, клопотання підтримує в повному обсязі.

Слідчий ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд такого без його участі, рішення просив прийняти на розсуд суду.

Зважаючи на неявку в судове засідання осіб, які беруть участь у розгляді клопотання, фіксування за допомогою технічних засобів, відповідно до ч.4 ст.107 КПК України, не здійснювалося.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Заходи забезпечення кримінального провадження, зокрема арешт майна, носять у собі тимчасовий характер.

Порядок скасування арешту майна встановлюється нормами ст.174 КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Відповідно до ч.2 ст.174КПК України арешт майна може бути скасовано ухвалою суду за клопотанням власника майна або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому в застосуванні цього заходу відпала потреба.

Відповідно до частини 6 статті 100КПК України речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Як встановлено судом, ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 лютого 2025 року накладено арешт, шляхом накладення заборони користування та розпорядження на речі, виявлені і вилучені 01.02.2025 в ході огляду місця події, що проводився за адресою: м. Ужгород, площа Шандора Петефі, біля будинку №18, на автодорозі навпроти кав?ярні «Shtefanyo», де було виявлено автомобіль марки «ВMW» моделі Х6, білого кольору, д.н.з. НОМЕР_6 , а саме:

- банківську картку «Приватбанку» № НОМЕР_1 з нашаруванням на ній речовини білого кольору, невідомого походження, що була вилучена з гаманця зеленого кольору, належного ОСОБА_4 та упакована до спец. пакету НПУ №WAR 0105071;

- гаманець зеленого кольору, із залишками речовини білого кольору, невідомого походження, належний ОСОБА_4 який вилучено та упаковано до спец. пакету НПУ №WAR 1049540;

- мобільний телефон марки «Iphone 12 Pro», ІМЕІ: НОМЕР_2 , з номером оператора: НОМЕР_3 та мобільний телефон марки «Iphone 16 Pro», ІМЕІ: НОМЕР_4 , з номером оператора: НОМЕР_5 які належать ОСОБА_4 які вилучені та упаковані до спец. пакету НПУ №WAR1049579. Метою накладення арешту на майно відповідно до ухвали слідчого судді від є збереження речових доказів.

Клопотання заявника аргументовано тим, що на даний час арешт даного майна є безпідставним.

Варто зазначити, що в кримінальному провадженні існує два види інтересів: суспільні інтереси, на захист яких спрямована система кримінальної юстиції; особисті інтереси підозрюваного, обвинуваченого, інших учасників кримінального провадження, які мають бути гарантовано захищені від неправомірних посягань.

Забезпечення балансу цих інтересів, по суті, є одним з найважливіших завдань кримінального провадження. Так, уст. 2 КПК зазначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.

Досягнути такого балансу можна лише за умови існування і дотримання певних правил, визначених у законі, які в своїй сукупності створюють систему гарантій від порушення прав особи, що опинилась у сфері дії кримінального провадження.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "ОСОБА_5 та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Відповідно до ч. 3 ст. 22 КПК України слідчий суддя під час кримінального провадження не може одночасно виконувати функції державного обвинувачення, захисту і судового розгляду. Так, функції з доведення обґрунтованості поданого клопотання, наявності підстав для його задоволення процесуальним законом покладено виключно на ініціатора такого клопотання, в даному випадку - власника майна, разом з тим сторона обвинувачення у випадку не згоди з даним клопотанням зобов`язана належним чином її теж обґрунтувати. Відтак слідчий суддя розглядає клопотання на підставі тих доказів, які слідчому судді і представлені. При цьому, жоден учасник не був позбавлений можливості надати їх безпосередньо в судовому засіданні.

Викладені обставини свідчать, про те, що слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом. Слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у право користування та розпорядження заявником належним йому майном, у зв`язку з чим вважає доцільним скасувати арешт майна, не вбачаючи підстав для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження.

Окрім того, враховуючи, що вищевказані речі визнані речовими доказами в рамках вказаного кримінального провадження, яке наданий час не розглянуто, обвинувальний акт до суду не передано, (відповідні дані у матеріалах клопотання відсутні), додаткової, повторної, комплексної, комісійної експертизи не призначено (таких відомостей слідчий не надав), слідчим не наведено підстав для необхідності подальшого застосування арешту майна, слідчий суддя вважає за доцільне скасувати арешт накладений на банківську картку «Приватбанку» № НОМЕР_1 , гаманець зеленого кольору та мобільні телефони марки «Iphone 12 Pro» та «Iphone 16 Pro», та передати його власнику (володільцю).

Щодо вимоги заявника про скасування арешту, накладеного на грошові кошти в сумі 2467 гривень, то слідчий суддя зазначає, що ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 лютого 2025 року, було відмовлено у накладенні арешту на грошові кошти в сумі 2467 гривень, що були вилучені з гаманця зеленого кольору, належного ОСОБА_4 та упаковані до спец. пакету НПУ СУ №PSP2203257;

Таким чином, клопотання адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту на майно підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.174, 309 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна в кримінальному провадженні №0000049 від 01.02.2025 задовольнити.

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 лютого 2025 року у справі № № 308/1957/25 (провадження 1-кс/308/743/25), а саме на:

- банківську картку «Приватбанку» № НОМЕР_1 з нашаруванням на ній речовини білого кольору, невідомого походження, що була вилучена з гаманця зеленого кольору, належного ОСОБА_4 та упакована до спец. пакету НПУ №WAR 0105071;

- гаманець зеленого кольору, із залишками речовини білого кольору, невідомого походження, належний ОСОБА_4 який вилучено та упаковано до спец. пакету НПУ №WAR 1049540;

- мобільний телефон марки «Iphone 12 Pro», ІМЕІ: НОМЕР_2 , з номером оператора: НОМЕР_3 та мобільний телефон марки «Iphone 16 Pro», ІМЕІ: НОМЕР_4 , з номером оператора: НОМЕР_5 які належать ОСОБА_4 які вилучені та упаковані до спец. пакету НПУ №WAR1049579.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду

Закарпатської області ОСОБА_1