ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2314/25 Справа № 184/460/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2025 року Колегія суддів Дніпровського апеляційного суду в складі

судді доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на ухвалу Покровського міського суду Дніпропетровської області від 12 червня 2025 року, якою відносно обвинуваченого у кримінальному провадженні №0000025 від 12.02.2025 року, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 10 серпня 2025 року включно з утриманням в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань №4», з визначенням розміру застави, -

ВСТАНОВИЛА:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

Ухвалою Покровського міського суду Дніпропетровської області від 12 червня 2025 року задоволено клопотання прокурора Покровського відділу Нікопольської окружної прокуратури ОСОБА_8 від 02.06.2025 року про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000025, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.02.2025 року за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч. 1 ст. 263 КК України.

Відмовлено в задоволенні клопотання обвинуваченого та захисника про зміну запобіжного заходу.

Продовжено строк тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 на 60 діб до 10 серпня 2025 року включно з утриманням останнього в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань №4».

На підставі ч. 3 ст. 183 КПК України з дотриманням п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, ОСОБА_7 встановлено заставу в вигляді 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 60 560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) гривень, з покладенням на нього обов`язків відповідно до ст. 194 КПК України, а саме: не відлучатися із населеного пункту, в якому проживає без дозволу прокурора або суду; повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; прибувати до прокурора, суду за першою вимогою; не спілкуватися із свідками, потерпілим по цьому кримінальному провадженню.

Доводи апеляційної скарги:

У своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить ухвалу Покровського міського суду Дніпропетровської області від 12 червня 2025 року скасувати, обрати обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою його мешкання.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що оскаржена ухвала є необґрунтованою, незаконною та підлягає скасуванню. Зазначає, що воскаржуваній ухвалі суд посилався на те, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, проте фактично ніяких обґрунтувань необхідності обрання саме такого запобіжного заходу не зазначив. Суд лише послався на те, що існують ризики, передбачені п. 1, 5 ст. 177 КПК України, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, може переховуватись від суду, вчиняти інші злочини, тому тримання під вартою відносно нього є виправданим.

Ввважає, що стороною обвинувачення суду не було надано доказів того, що ризики, передбачені ст. 177 КК України, реально існують. При вирішенні питання щодо продовження строку дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 суд не звернув належної уваги на положення ст. 178 КПК України, а прокурор в своєму клопотанні про продовження строку дії запобіжного заходу лише перелічив пункти ст. 177 КПК України, але ніяким чином не обгрунтував наявність тих ризиків, на які посилався.

Зауважує, що наявність у провадженні Орджонікідзевського міського суду інших обвинувальних актів за обвинуваченням ОСОБА_7 не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вина ОСОБА_7 у вчиненні таких інкримінованих правопорушень не доведена відповідними вироками суду.

Звертає увагу, що суд не врахував правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні від 12.01.2012 року у справі «Тодоров проти України», відповідно до якої «для тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненного злочину, складлність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатись достатніми причинами для тримання особи під вартою».

Позиції сторін в суді :

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

За провадженням, що розглядається, учасники кримінального провадження були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, клопотань про проведення апеляційного розгляду за їх участю до суду не надійшло. В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 просила розгляд її апеляційної скарги в інтересах обвинуваченого проводити в письмовому провадженні, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути дану апеляційну скаргу за відсутності сторін кримінального провадження.

Висновки суду:

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Нормами частини 2 цієї статті визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до наданих матеріалів, колегією суддів встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України, внесеного в Єдиний державний реєстр досудових розслідувань за № 0000025 від 12.02.2025 року.

Як вбачається із наданих матеріалів кримінального провадження, ухвалою Покровського міського суду Дніпропетровської області від 12 червня 2025 року обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено тримання під вартою на 60 діб до 10 серпня 2025 року включно з встановленням застави в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 60 560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) гривень, з покладенням на нього обов`язків відповідно до ст. 194 КПК України, а саме: не відлучатися із населеного пункту, в якому проживає без дозволу прокурора або суду; повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; прибувати до прокурора, суду за першою вимогою; не спілкуватися із свідками, потерпілим по цьому кримінальному провадженню.

Продовжуючи запобіжний захід тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції належним чином врахував наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які продовжують існувати, фактичні обставини справи та стадію судового розгляду, особу обвинуваченого та характер пред`явленого обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, у їх взаємозв`язку з можливими ризиками в справі.

Зокрема, суд виходив з того, що ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України. Обставини, на які посилався суд при обранні обвинуваченому запобіжного заходу тримання під вартою, продовженні строку його дії, та на які в своєму клопотанні посилається прокурор, не змінилися. Суд вважав, що інший запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, так як ОСОБА_7 ніде не працює, не одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, інших будь-яких соціальних чинників, які б стримували його у місті Покров Дніпропетровської області, також обвинувачений не має.

Продовження існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст.177 КПК України, переховуватися від суду обгрунтувано тим, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше неодноразово вчиняв корисливі злочини, за які він засуджувався до покарання у виді позбавлення волі, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і знову продовжує вчиняти корисливі злочини. Крім того, ОСОБА_7 , на час вчинення інкримінованих йому злочинів перебував під цілодобовим домашнім арештом за вчинення ним злочинів, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, що свідчить про його схильність до неправомірної поведінки у суспільстві.

Наведене вказує, що існує обґрунтований ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме продовження злочинної діяльністі чи вчинення іншого кримінального правопорушення.

Таким чином, при вирішенні питання продовження строку застосування запобіжного заходу тримання під вартою, суд обґрунтовано дійшов висновку про продовження існування та не зменшення ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховування від суду, вчинення іншого кримінальне правопорушення, оскільки, як вбачається із матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України, санкція яких передбачає покарання у виді позбавлення волі до 10 років; обвинувачений в повній мірі розуміє невідворотність покарання у виді позбавлення волі за крадіжку та зберігання боєприпасів.

Суд 1-ї інстанції, із врахуванням вищенаведеного, не знайшов підстав для застосування інших запобіжних заходів альтернативних триманню під вартою, як таких, що є не достатніми для запобігання ризикам та виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, з чим погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

Разом з тим, відповідно до ст. 183 КПК України з урахуванням обставин вчинених кримінальних правопорушень, особи обвинуваченого, майнового та сімейного стану обвинуваченого, ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суд при продовженні запобіжного заходу ОСОБА_7 визначив розмір застави достатній для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України - в розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 60 560 грн., та покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Отже, суд зважив на тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним, відсутність належних гарантій та підтверджених соціальних зв`язків, які б переважали ризики ухилення від суду, та обґрунтовано прийшов до висновку про продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Стороною захисту під час апеляційного розгляду не надано документально підтверджених та переконливих доказів неможливості перебування ОСОБА_7 під вартою. Отже, судом 1-ї інстанції вірно враховано вимоги ст. 178 КПК України, а саме тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, особу обвинуваченого, в тому числі його стан здоров?я та відомості, які характеризують особу обвинуваченого.

Колегія суддів вважає, що суд 1-ї інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання та продовження строку тримання під вартою, той факт, що обставини, які були підставою для взяття ОСОБА_7 під варту на даний час не змінилися, та обґрунтовано прийшов до висновку про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що виправданість подальшого тримання під вартою ОСОБА_7 , підтверджується наявністю ризиків, які передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КК України та факту того, що жоден із вказаних ризиків за час проведення судового розгляду не зменшився, що свідчить про неможливість обрання стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, оскільки він не забезпечить належної процесуальної поведінки останнього під час розгляду кримінального провадження.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для скасування ухвали суду першої інстанції з тих мотивів, які наведені в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого, оскільки судом постановлено ухвалу у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, ухвала по своїй суті є правомірною, справедливою відповідно до об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням достатніх мотивів та підстав.

З огляду на вищевикладені обставини, підстав для застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень норм Кримінального процесуального кодексу України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду, не вбачається. Таким чином апеляційна скарга як така, що не підтверджується обставинами провадження, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 405, 422-1 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Залишити без змін ухвалу Покровського міського суду Дніпропетровської області від 12 червня 2025 року, якою відносно обвинуваченого у кримінальному провадженні №0000025 від 12.02.2025 року, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 10 серпня 2025 року включно з утриманням в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань №4», з визначенням розміру застави.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4