Єдиний унікальний номер 448/155/25
Провадження № 1-кс/448/76/25
У Х В А Л А

(повний текст)

11.03.2025 року слідчий суддя Мостиського районного суду Львівської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Мостиська клопотання власника майна ОСОБА_3 про скасування арешту на майно у межах кримінального провадження, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000033 від 28 січня 2025 року, -

В С Т А Н О В И В:

Заявниця ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді із клопотанням про скасування арешту майна в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000033 від 28.01.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, зокрема автомобіля марки «BMW 328І», реєстр.номер НОМЕР_1 .

Клопотання мотивоване тим, що 27.01.2025 року близько 19:05 год. мала місце дорожньо - транспорна пригода по вул.Шевченка, поблизу буд.8, Яворівського району Львівської області за участі автомобіля марки «BMW 328І», реєстр.номер НОМЕР_1 під керуванням водійки ОСОБА_4 , котра здійснила наїзд на пішохода ОСОБА_5 , в результаті чого остання отримала тілесні ушкодження та була госпіталізована в медичний заклад.

По даному факту було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000033 від 28 січня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Стверджує, що ухвалою слідчого судді Мостиського районного суду Львівської області від 30 січня 2025 року накладено арешт у виді заборони відчуження, користування та розпорядження автомобілем марки «BMW 328І», реєстр.номер НОМЕР_1 .

Вказує, що з моменту вилучення вказаного вище транспортного засобу, з таким проведено необхідні слідчі дії, в тому числі проведено огляд такого, проведено експертизи тощо, тому на даний час немає підстав для перебування вказаного майна під арештом.

Власник майна ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, однак подала заяву, в якій зазначила, що вимоги клопотання підтримує та просить проводити розгляд такого у її відсутності.

Слідча СВ ВнП №1 Яворівського РВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилася, будучи завчасно у встановленому законом порядку повідомлена про дату, час та місце розгляду клопотання, подала до суду заяву про розгляд клопотання у її відсутності, при цьому у вказаній заяві зазначила, що заперечує щодо задоволення вказаного клопотання, оскільки на даний час не проведено всі необхідні експертизи із арештованим транспортним засобом.

Враховуючи неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснювалося, що відповідає положенням ч.4 ст.107 КПК України.

Проаналізувавши документи та матеріали, якими обґрунтовано доводи клопотання, приходжу до наступного висновку.

Згідно статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до п.18 ч.1 ст.3 КПК України слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Положеннями статей 7 та 16 КПК України передбачено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим кодексом.

Згідно статті 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Також статтею 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, серед яких є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною другою ст.131 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення його дієвості.

Згідно статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Судом встановлено, що 28.01.2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000033 внесені відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України.

З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що СВ відділення поліції №1 Яворівського районного відділу поліції ГУНП у Львівській області здійснював досудове розслідування кримінального провадження №0000033 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, а саме щодо таких подій: 27.01.2025 року близько 19:05 год. мала місце дорожньо-транспорна пригода по вул.Шевченка, поблизу буд.8, Яворівського району Львівської області за участі автомобіля марки «BMW 328І», реєстр.номер НОМЕР_1 під керуванням водійки ОСОБА_4 , котра здійснила наїзд на пішохода ОСОБА_5 , в результаті чого остання отримала тілесні ушкодження та була госпіталізована в медичний заклад.

Зазначене майно (транспортний засіб марки «BMW 328І», реєстр.номер НОМЕР_1 ), яке вилучено 27.01.2025р., - згідно постанови слідчої ОСОБА_6 від 28.01.2025р. визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000033.

Ухвалою слідчого судді Мостиського районного суду Львівської області від 30.01.2025 (справа 448/155/25) накладено арешт у вигляді заборони відчуження, користування та розпорядження автомобілем марки «BMW 328І», реєстр.номер НОМЕР_1 .

Підставою накладення арешту на вказане майно стало те, що таке майно визнано речовим доказом по кримінальному провадженню.

Статтею 98 КПК визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Частина перша статті 174 КПК України передбачає, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

У п. 194 рішення по справі «Узан та інші проти Туреччини» від 05 березня 2019 року (Заяви №19620/05, 41487/05, 17613/08 та 19316/08), Європейський Суд з прав людини дійшов висновку, що утримання майна, вилученого за рішенням суду в рамках кримінального провадження, має розглядатися з точки зору відповідності такого рішення закону держави-учасника, який регулює використання майна відповідно до загальних інтересів суспільства.

Обмеження права власності на речові докази не буде свавільним та відповідатиме засаді законності із дотриманням справедливого балансу між вимогами суспільного інтересу у вигляді досягнення завдань кримінального провадження та вимогами захисту права власності особи лише у разі, якщо досягнення мети збереження речового доказу неможливо у інший спосіб, окрім як застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Про обґрунтованість накладеного на майно арешту за ст.170 КПК України буде свідчити, по-перше те, що такий захід забезпечення кримінального провадження передбачений кримінальним процесуальним законом. По-друге, мають існувати факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що майно, на яке накладено арешт, належить: 1) третій особі, якщо вона набула його безоплатно або за ціною, вищою чи нижчою за ринкову вартість, і знала або повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій з ознак, передбачених п.п. 1-4 ч.1 ст. 96-2 КК України, за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених КК України; 2) юридичній особі, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна; 3) юридичній особі, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, а також юридичній особі, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні.

Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону N 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Учасник судового провадження, який подав таке клопотання, має довести, що в подальшому застосуванні арешту відпала потреба або, що арешт на майно накладено необґрунтовано.

Власник арештованого майна ОСОБА_3 у своєму клопотанні вказала, що всі необхідні слідчі та процесуальні дії щодо арештованого транспортного засобу вже проведені, тому просить скасувати арешт накладений на автомобіль марки «BMW 328І», реєстр.номер НОМЕР_1 , оскільки такий необхідний власниці для власного користування.

Оцінюючи посилання власника арештованого майна, слідчий суддя відзначає, що чинним процесуальним законом повноваження щодо оцінки повноти та якості зібраних на стадії досудового розслідування доказів віднесено саме до компетенції органу досудового розслідування, а не власника або користувача майна.

Відтак, суб`єктивна оцінка власника майна, щодо відсутності подальшої доцільності у застосуванні арешту на майно, не має значення для вирішення подальшої долі чинності арешту, який накладено у межах кримінального провадження.

Крім того, слідча ОСОБА_6 просила відмовити у задоволенні клопотання вказавши, що досудове слідство у кримінальному провадженні триває, не надійшли висновки усіх призначених судових експертиз, а відтак необхідність у накладенні арешту на автомобіль марки «BMW 328І», реєстр.номер НОМЕР_1 , ще не відпала та є необхідність у збереженні такого в первинному стані.

На даному етапі провадження слідчий суддя немає процесуальних повноважень вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення.

Таким чином, матеріали, досліджені при розгляді клопотання заявниці ОСОБА_3 , свідчать про те, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а тому скасування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна може зашкодити подальшому проведенню досудового розслідування та судового розгляду справи по суті.

При цьому обставини, які стали підставами для застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, не змінилися, арешт накладено обґрунтовано, доказів того, що відпала потреба в арешті майна, чи такий арешт накладено необґрунтовано, заявницею ОСОБА_3 не надано.

У зв`язку із наведеним, клопотання власника майна ОСОБА_3 про скасування арешту майна задоволенню не підлягає з наведених вище мотивів і підстав.

Слідчий суддя роз`яснює заявниці ОСОБА_3 , що в подальшому вона не позбавлена можливості звернутись повторно до слідчого судді чи суду для скасування арешту, за наявності для цього належних підстав та за наявності обґрунтованих доказів на підтвердження необхідності його скасування.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.170, 174, 309, 376 КПК України, слідчий суддя -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання власника майна ОСОБА_3 про скасування арешту на майно у межах кримінального провадження, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000033 від 28 січня 2025 року, відмовити.

Ухвала слідчого судді в апеляційному порядку оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Повний текст ухвали складено 14 березня 2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1