Провадження №: 1-кп/752/1382/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.03.2025 м. Київ

Голосіївський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_2 ,

провівши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні в м. Києві судове засідання у кримінальному провадженні за № 0002994 від 02.10.2024 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Умань Черкаської області., українець, громадянина України, офіційно не працюючий, з вищою освітою, неодружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186, ч. 1 ст. 357 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурор - ОСОБА_4 ,

обвинувачений - ОСОБА_3 ,

інші учасники:

потерпіла - ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

Досудовим розслідуванням встановлено, що у невстановлений досудовим розслідуванням час але не пізніше 01.10.2024 у ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 виник злочинний умисел, спрямований на незаконне збагачення, шляхом відкритого викрадення чужого майна, вчиненому в умовах воєнного стану.

Так, 01.10.2024, приблизно о 12 год. 45 хв., ОСОБА_3 , перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Володимиро-Либідська, 22, поряд з ОСОБА_5 , яка тримала при собі поліетиленовий пакет синьо-жовтого кольору, в якому знаходилось три пляшки пива, пачка сигарет, гаманець синього кольору, з грошовими коштами у розмірі 190 грн. 00 коп., банківськими картками АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_1 та АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» «monobank» № НОМЕР_2 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, вчинений в умовах воєнного стану, розуміючи протиправність своїх умисних дій, усвідомлюючи суспільно- небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, вирвав поліетиленовий пакет, з лівої руки у ОСОБА_5 .

Після чого, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу на відкрите викрадення чужого майна, вчинене в умовах воєнного стану, ОСОБА_3 , тримаючи вказаний поліетиленовий пакет, в якому знаходилось три пляшки пива, пачка сигарет, гаманець синього кольору, з грошовими коштами у розмірі 190 грн. 00 коп., банківськими картками АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_1 та АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» «monobank» № НОМЕР_2 , почав швидко втікати з місця вчинення злочину та в подальшому направився у невідомому напрямку.

В подальшому, ОСОБА_3 розпорядився викраденим майном, що належить ОСОБА_5 , на свій власний розсуд.

Внаслідок вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_3 , своїми умисними протиправними діями, завдав ОСОБА_5 матеріальної шкоди на загальну суму 190 грн. 00 коп.

Таким чином, ОСОБА_3 , обвинувачується у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненому в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Крім того, досудовим розслідуванням встановлено, що у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 01.10.2024 у невстановленому досудовим розслідуванням місці у ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виник злочинний умисел направлений на викрадення офіційних документів.

Так 01.10.2024, приблизно о 12 год. 45 хв., ОСОБА_3 , перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Володимиро-Либідська, 22, поряд з ОСОБА_5 , яка тримала при собі поліетиленовий пакет синьо-жовтого кольору, в якому знаходилось три пляшки пива, пачка сигарет, гаманець синього кольору, з грошовими коштами у розмірі 190 грн. 00 коп., банківськими картками АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_1 та АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» «monobank» № НОМЕР_2 , реалізуючи свій злочинний умисел направлений на викрадення офіційного документу, а саме банківських карток, розуміючи протиправність своїх умисних дій, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, розуміючи, що вказані документ є важливими особистими документами, втрата яких істотно ускладнить реалізацію особою своїх прав та законних інтересів, незаконно заволодів (відкрито викрав) банківськими картками АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_1 та АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» «monobank» № НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після чого ОСОБА_3 , маючи реальну можливість розпоряджатись викраденим майном на власний розсуд, направився у невідомому напрямку.

У відповідності до Закону України від 2 квітня 1992 року «Про інформацію», Закону від 2 жовтня 2001 року «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», п. 1 ст. 5 Закону від 22 травня 2003 року «Про електронні документи та електронний документообіг», «Положення про міжбанківські розрахунки», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 8 жовтня 1998 року і ст. 200 КК України платіжні банківські картки є електронним платіжним документом.

У відповідності до ст. 1 Закону від 2 жовтня 1992 року «Про інформацію», підпунктів 1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст. 1 п. 15.2 ст. 15 закону від 5 квітня 2001 року «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ч. 4 ст. 51 Закону від 7 грудня 2000 року «Про банки та банківську діяльність» документом визнається будь-який матеріальний носій, що містить інформацію, функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі, а засобами доступу до банківських рахунків (платіжним інструментом) є засоби певної форми на паперовому електронному чи іншому виді носія інформації, використання якого ініціює переказ грошей з відповідного рахунку.

Один із видів доступу до банківських рахунків є спеціальні платіжні засоби, серед яких є платіжні картки, які є емітованими в установленому законодавством порядку пластиковими чи іншого виду картками, шо використовуються для ініціювання переказу коштів з рахунку платника або в банку, а також для здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Згідно п. 1.4 «Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223 спеціальним платіжним засобом разом із іншими визнається платіжна картка, що виконує функцію засобу ідентифікації, за допомогою якої держатель якого її держатель, здійснює платіжні операції, установлені договором з емітентом - банком, що є членом платіжної системи та здійснює емісію спеціальних засобів, тобто проводить операції з її випуском.

Таким чином, ОСОБА_3 , обвинувачується у викраденні офіційних документів, вчиненому з корисливих мотивів, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186, ч. 1 ст. 357 КК України визнав повністю, щиро розкаявся, підтвердив обставини вчинення ним кримінального правопорушення, які викладені в обвинувальному акті, обіцяв виправитись.

Показання обвинуваченого ОСОБА_3 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінальних правопорушень, добровільності та істинності їх позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України дослідження доказів по даному кримінальному провадженню, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 щодо часу, місця, способу, мотиву та мети, форми вини, які ніким не оспорюються, визнано недоцільним у зв`язку із відсутністю сумнівів щодо правильного розуміння їх змісту учасниками судового провадження, добровільності їх позицій.

Таким чином, допитавши обвинуваченого ОСОБА_3 , дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, суд вважає доведеним у судовому засіданні те, що вина ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень доведена повністю та кваліфікує його дії за ч. 4 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчиненому в умовах воєнного стану, а також у викраденні офіційних документів, вчиненому з корисливих мотивів, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для його виправлення, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинення кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують його покарання.

Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 є щире каяття та добровільне відшкодування збитку.

Відповідно ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 судом не встановлено.

Також при призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінальних правопорушень, які згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином та кримінальним проступком; ставлення ОСОБА_3 до вчиненого, яке полягає у визнанні винуватості та розкаянні; обставини, які пом`якшують його покарання, та відсутність обставин, які обтяжують його покарання; дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він не одружений, здобув вищу освіту, проходить стажування, тимчасово не працює; за даними наявної документації на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, також за даними облікової документації під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває, що свідчить про його осудність, раніше не судимий.

За сукупності вище наведених обставин, враховуючи особу обвинуваченого, а також принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання в межах санкції ч. 4 ст. 186 КК України, а саме у виді позбавлення волі на 7 років.

Крім того, за ч. 4 ст. 186 КК України слід призначити ОСОБА_3 покарання із застосуванням вимог ст.69 КК України, в виді позбавлення волі строком на 5 років.

Статтею 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

За ч. 1 ст. 357 КК України суд вважає за необхідне призначити покарання в межах санкції вказаної статті, а саме у виді обмеження волі на строк 1 рік

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Разом з тим, враховуючи тяжкість вчиненого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, його особу, зокрема, його ставлення до вчиненого, суд вважає за можливе застосувати до ОСОБА_3 ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку, оскільки, на думку суду, його виправлення можливе без ізоляції від суспільства.

Також суд покладає на обвинуваченого ОСОБА_3 обов`язки, передбачені п. 1, 2 ч. 1 та п. 2, 4 ч. 3 ст. 76 КК України, які сприятимуть його виправленню.

Таке покарання, на переконання суду, є справедливим і достатнім для виправлення ОСОБА_3 попередження вчинення ним кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Цивільний позов по справі не заявлявся.

Процесуальні витрати відсутні.

Питання щодо долі речових доказів вирішити відповідно до положень ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3 ст. 349, ст. 369-371, 373, 374, 376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186, ч. 1 ст. 357 КК України.

Призначити ОСОБА_3 покарання:

-за ч. 1 ст. 357 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

-за ч. 4 ст. 186 КК України із застосуванням ч.1 ст.69 КК України у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання з випробовуванням, з встановленням іспитового строку на 3 (три) роки.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 та п. 2, 4 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Речові докази:

-компакт-диски DVD-R, CD-R - зберігати при матеріалах справи.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Голосіївський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1