Справа № 203/103/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2025 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська в складі:

слідчого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участі підозрюваного - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро клопотання старшого слідчого СВ ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 , погоджене прокурором, про арешт майна, заявлене в рамках кримінального провадження №0000595, -

ВСТАНОВИВ:

До Кіровського районного суду м.Дніпропетровська надійшло вищезазначене клопотання слідчого, заявлене у рамках кримінального провадження №0000595, про арешт майна.

В призначене судове засідання слідчий не з`явився, що в силу положень ч.1 ст.172 КПК України не перешкоджає розгляду клопотання.

Підозрюваний ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, посилаючись на те, що вилучені в ході обшуку грошові кошти належали його цивільній дружині.

Перевіривши доводи клопотання, заслухавши пояснення підозрюваного та дослідивши матеріали справи, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно ч.1 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно п.7 ч.2 ст.131 КПК України одним із заходів такого забезпечення є арешт майна.

Частинами 1,3 ст.132 КПК України встановлено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди (ч.2 ст.170 КПК України).

В свою чергу ч.3 ст.170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.

У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження (ч.6 ст.170 КПК України).

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 7 ст.236 КПК України передбачено, що під час проведення обшуку слідчий має право тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження.

Згідно ч.ч.1,2 ст.167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Частинами 1,2 ст.168 КПК України передбачено, що тимчасово вилучити майно може кожен, хто законно затримав особу в порядку, передбаченому статтями 207, 208, 298-2 цього Кодексу. Кожна особа, яка здійснила законне затримання, зобов`язана одночасно із доставленням затриманої особи до слідчого, прокурора, іншої уповноваженої службової особи передати їй тимчасово вилучене майно. Факт передання тимчасово вилученого майна засвідчується протоколом.

Тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Під час розгляду клопотання встановлено, що СВ ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000595, відомості про яке внесено до ЄРДР з правовою кваліфікацією за ч.2 ст.190 КК України.

В рамках вказаного кримінального провадження 24.01.2025 року ОСОБА_3 було повідомлено про підозру у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, за фактом заволодіння шляхом шахрайства транспортним засобом та грошовими коштами потерпілого ОСОБА_5 на загальну суму 117630 грн. 72 коп., а також грошовими коштами потерпілого ОСОБА_6 на суму 11550 грн. умисного пошкодження чужого майна загальнонебезпечним способом.

Також 24.01.2025 року під час проведення санкціонованого обшуку за місцем мешкання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , було виявлено та вилучено, окрім іншого, грошові кошти в сумі 17000 грн., номіналом 500 грн. у кількості 32 купюр, номіналом 1000 грн. у кількості однієї купюри.

Постановою слідчого від 24.01.2025 року вилучені грошові кошти визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

В наданому клопотанні слідчий просив накласти арешт на вилучені грошові кошти, з метою збереження їх як речових доказів.

Перевіряючи доводи клопотання, слідчий суддя враховує, що надані до нього матеріали кримінального провадження в достаній мірі свідчать про факт вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України та обгрунтовану підозру у його вчинені ОСОБА_3 .

Також слідчий суддя враховує, що з огляду на обставини вчинення кримінального правопорушення, вилучені за місцем мешкання ОСОБА_3 грошові кошти могли бути одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення, що є предметом подальшої перевірки в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні.

Крім того, останні можуть забезпечити в подальшому відшкодування матеріальної шкоди, завданої потерпілим.

З урахуванням вищенаведеного, слідчий суддя приходить до висновку про наявність передбачених ч.1, п.п.1,4 ч.2, ч.ч.3,4 ст.170 КПК України підстав для вжиття на даному етапі досудового розслідування заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту вилучених грошових коштів.

Стосовно заперечень підозрюваного про те, що вилучені грошові кошти належали його цивільній дружині, слідчий суддя враховує, що згідно протоколу обшуку останній проводився за участі ОСОБА_3 та його цивільної дружини ОСОБА_7 . Своїх зауважень до протоколу обшуку за наслідками його проведення, у т.ч. стосовно приналежності виявлених та вилучених грошових коштів, останній не вносили.

Доказів щодо наявності у ОСОБА_7 доходів, джерела отримання нею вилучених коштів, під час розгляду клопотання не представлено.

При цьому, слідчий суддя зазначає, що відповідно до ст.174 КПК України остання не позбавлена в подальшому права на звернення до слідчого судді із клопотанням про зняття арешту з майна, за наявності визначених вказаною нормою підстав.

Керуючись ст.ст.131,132,170-172,175,309,369-372 КПК України, слідчий суддя -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого - задовольнити.

Накласти арешт на грошові кошти в сумі 17000 грн., номіналом 500 грн. у кількості 32 купюр, номіналом 1000 грн. у кількості однієї купюри, вилучені в ході проведення санкціонованого обшуку 24 січня 2025 року за місцем мешкання ОСОБА_3 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню відповідно до ч.1 ст.175 КПК України з дня її постановлення. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчий суддя ОСОБА_1