Справа № 751/2961/25 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/4823/185/25
Категорія - тримання під вартою. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

14 квітня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участі сторін кримінального провадження

підозрюваного ОСОБА_6

його захисника адвоката ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

Розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові, одночасно в режимі відеоконференції із захисником з використанням його власних технічних засобів, апеляційні скарги захисників підозрюваного ОСОБА_6 адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 31 березня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою до підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ворожба Білопільського району Сумської області, громадянина України, який перебуває у фактичних шлюбних відносинах, має на утриманні трьох малолітніх дітей, родина зареєстрована як внутрішньо переміщені особи, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , фактично проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше не судимого, застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 28 травня 2025 року, без визначення розміру застави.

Задовольняючи клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя вказав на існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, що з урахуванням відомостей про особу підозрюваного, його поведінку після вчинення злочину, спроби сховати автомобіль та сховатись самому, наслідки від його злочинних дій у виді смерті жінки, на утриманні якої перебували двоє малолітніх дітей, та початкової стадії досудового розслідування, дають підстави вважати, що жоден з інших більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належного виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

В апеляційній скарзі захисник за призначенням адвокат ОСОБА_9 просить ухвалу слідчого судді про обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою скасувати, обрати до її підзахисного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю. Визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави на рівні мінімальної межі відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України.

Мотивує тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні необережного злочину, при тому, що ухвала суду щодо наявності ризиків є абсолютно необґрунтованою, яка побудована на припущеннях, не містить інформації, які саме ризики були доведені прокурором в судовому засіданні, та які суд вважає доведеними з посиланням на докази.

Стороною обвинувачення суду не надано жодного доказу на переконання щодо наявності ризиків та неможливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу, в тому числі й такого запобіжного заходу як домашній арешт із носінням електронного засобу контролю.

Вважає, що судом не надана оцінка тій обставині, що на утриманні ОСОБА_6 перебуває троє неповнолітніх дітей та дружина, яка перебуває у декретній відпустці. При цьому, перебуваючи вдома підозрюваний мав би можливість здійснювати догляд за дітьми та відвідувати слідчі органи.

На думку апелянта, суд застосував формальний підхід до розгляду клопотання, що ставить під сумнів неупередженість суду.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини. Дана норма не є імперативною.

Переконана, що застава у межах, визначених п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, здатна забезпечити виконання покладених на ОСОБА_6 обов`язків. Заставодавцями будуть рідні підозрюваного, у зв`язку з чим просить суд переглянути можливість визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, розмір якої визначити на рівні мінімальної межі.

В апеляційній скарзі захисник за договором, який вступив у справу на стадії апеляційного оскарження, адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого суді скасувати, застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, або визначити альтернативний запобіжний захід у виді застави в розмірі, визначеному законодавцем.

Мотивувальна частина апеляційної скарги, окрім детального викладу норм кримінального процесуального кодексу України, Конституції України, міжнародних декларацій, резолюцій та конвенцій, за своїм обґрунтуванням щодо відсутності заявлених стороною обвинувачення ризиків є аналогічною апеляційній скарзі захисника адвоката ОСОБА_9 , а тому повторному викладу не підлягає.

Заслухавши доповідача, підозрюваного та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, вказали на необґрунтованість заявлених стороною обвинувачення ризиків, просили врахувати особу ОСОБА_6 , наявність на його утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей, просили застосувати щодо нього більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із носінням електронного засобу контролю та визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, який цілком забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, прокурора, який заперечував проти доводів сторони захисту, звертав увагу на тяжкість кримінального правопорушення та обставини його вчинення, наслідки від дій підозрюваного, які є непоправними та його поведінку після вчинення злочину, зауважував, що всі заявлені ризики були доведені стороною обвинувачення та знайшли своє підтвердження, що відображено в мотивувальній частині ухвали слідчого судді, підстави для визначення розміру застави на даній стадії досудового розслідування відсутні, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає апеляційні скарги захисників залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Як убачається з клопотання слідчого та матеріалів провадження ОСОБА_6 підозрюється в тому, що 29 березня 2025 року, керуючи автомобілем ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався в м. Ічня Прилуцького району Чернігівської області по вул. Піщана, з боку вул. Воскресенської в бік вул. Лісової. Рухаючись у вказаному напрямку, 29 березня 2025 року, близько 20 год. 27хв., поблизу домогосподарства 25 по вулиці Піщана в м. Ічня, ОСОБА_6 проявив неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, яка склалась, при виникненні небезпеки для руху у вигляді велосипедистки ОСОБА_10 , яка рухалась у межах проїзної частини вул. Піщана у зустрічному напрямку, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, унаслідок чого здійснив наїзд на останню.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпіла ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження, від яких померла на місці пригоди. Водій ОСОБА_6 після наїзду на велосипедистку залишив місце вчинення дорожньо-транспортної пригоди.

У даній дорожній обстановці водій ОСОБА_6 порушив вимоги п. 2.3 «б», п. 12.3, 1.10 Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору перебуває в причинному зв`язку з настанням події дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді смерті потерпілої ОСОБА_10 .

За даним фактом слідчим управлінням ГУНП в Чернігівській області 30 березня 2025 року були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000385, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

30 березня 2025 року о 04 год. 40 хв., у порядку ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення був затриманий ОСОБА_6 та йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя відповідно до вимог ст. 178 КПК України, перевіряє вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей та інші обставини, які забезпечать належну процесуальну поведінку особи під час досудового розслідування та судового розгляду.

Поняття «обґрунтованість підозри» включає існування фактів чи інформації, які надають підстави суду вважати, що підозрювана особа ймовірно вчинила правопорушення, та оголошення підозри у вчиненні кримінального правопорушення.

На початковій стадії досудового розслідування кримінальний процесуальний закон не вимагає від сторони обвинувачення доведення усіх елементів кримінального правопорушення. Факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для засудження особи та ухвалення обвинувального вироку.

Долучені до клопотання матеріали кримінального провадження свідчать про обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_6 підозри у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, що на даній стадії досудового розслідування є підставою для розгляду клопотання про вирішення питання щодо обрання підозрюваній особі запобіжного заходу.

Отже, слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні слідчого доводи та долучені копії матеріалів свідчать про обґрунтованість пред`явленої підозри та підтверджуються доказами, достатніми, на етапі досудового розслідування, для застосування запобіжного заходу.

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Ризик - це ймовірність того, що підозрюваний може ухилитися від кримінальної відповідальності та незаконно впливати на свідків.

Особливість запобіжних заходів полягає в тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку підозрюваного, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що підозрюваний зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

З матеріалів кримінального та судового проваджень вбачається, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання до восьми років позбавлення волі, отже, розуміючи невідворотність та тяжкість можливого покарання підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування, ухилитися від явки до слідчого та суду з метою уникнути відповідальності за скоєне.

Наявність фактичного місця проживання, дружини та малолітніх дітей на утриманні, не гарантують належного виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, як про це вказують захисники, адже ОСОБА_6 має можливість безперешкодно залишити не тільки межі області, а межі країни, що значно підвищує ризик його можливого ухилення від органу досудового розслідування та суду.

Крім того прокурор надав в апеляційному суді докази того, що ОСОБА_6 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за керування транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння, останній раз 19.05.2024 року за ч. 3 ст. 130 КУпАп, проте новий протокол за аналогічне правопорушення, яке мало місце 10.01.2025 був направлений на розгляд у Прилуцький міськрайонний суд, що також свідчить на користь доводів сторони обвинувачення, що інші більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки.

Більш того, відсутність судимостей у підозрюваного, на чому наголошує адвокат ОСОБА_7 , була спростована довідкою та копією вироку, який набрав законної сили, та інформацією про те, що на даний час на розгляді Бахмацького районного суду Чернігівської області перебувають матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, за невиконання судового рішення.

Такі обставини негативно характеризують підозрюваного, як особу, яка схильна не тільки до порушення вимог Закону, а й до невиконання судових приписів, що значно підвищує фактор настання заявлених ризиків.

Колегія суддів також приймає до уваги поведінку підозрюваного після вчинення кримінального правопорушення, який після наїзду на велосипедистку не зупинив керований ним транспортний засіб, не перевірив стан потерпілої, не намагався їй надати допомогу, не викликав швидку, не дочекався приїзду швидкої та поліції на місці дорожньо-транспортної пригоди. Однак, в цей час він намагався вжити всіх заходів для того, щоб уникнути покарання, сховав автомобіль, тобто знаряддя вчинення злочину, сам не прибув до поліції, а переховувався у друзів, що не просто вказує на існування ризику його ухилення від органу досудового розслідування та суду, а вказує на реальність настання ризику.

Більш того, колегія суддів не заперечує той факт, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, за класифікацією злочинів відноситься до необережних, однак, на думку колегії суддів, умисність дій ОСОБА_6 полягає у тому, що він сів за кермо автомобіля, який є джерелом підвищеної небезпеки, не маючи права на керування транспортними засобами, тобто свідомо наражав на небезпеку не тільки себе, але й інших осіб. Нагальна необхідність сісти за кермо автомобіля без права на керування стороною захисту не доведена, а тому колегія суддів вважає ці дії умисними, адже підозрюваний мав усвідомлювати тяжкість наслідків від своїх дій.

Подальша поведінка підозрюваного, який збив жінку та залишив її без допомоги, намагався сховатися та сховати автомобіль, вказують на його злочинну самовпевненість та відчуття безкарності, що підвищує ступінь настання ризиків його ухилення від органу досудового розслідування та суду, можливість впливати на сторін у кримінальному провадженні, у перешкоджанні кримінальному провадженню іншим чином.

Неодноразово наголошуючи на тому, що на утриманні ОСОБА_6 перебувають малолітні діти, а у разі застосування до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту він матиме можливість здійснювати догляд за ними, захисники не акцентують увагу на тому, що за дітьми цілком може доглядати їх матір, яка перебуває у декретній відпустці. Більш того, відомості про те, що ОСОБА_6 працює та утримує свою родину, в тому числі й дітей, стороною захисту не надані. Здійснення догляду за дітьми не є їх утриманням, як помилково вважає сторона захисту. Наразі, з цим завдання може впоратися й матір дітей та їх близькі родичі й друзі.

Більш того, колегія суддів звертає увагу, що у загиблої в результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_10 також були малолітні діти, які залишились без матері, що є вагомою підставою для визначення виду запобіжного заходу, який належить застосувати до підозрюваного.

Вказівка захисників про відсутність ризику можливо впливу на потерпілих, свідків та інших учасників кримінального провадження, оскільки підозрюваному невідомо кого орган досудового розслідування допитав та допитає в майбутньому, не приймається до уваги як безпідставна.

По-перше, ризик впливу на учасників кримінального провадження є триваючим та втрачає свою актуальність виключно після допиту осіб в судовому засіданні під час судового розгляду, а до того можливість впливу є актуальною.

По-друге, сторона захисту має можливість знайомитись з матеріалами кримінального провадження, а отже, на будь-якій стадії досудового розслідування матиме можливість дізнатися дані осіб, які допитувалися слідчим в рамках проведення досудового розслідування, що вказує на можливість впливу на цих осіб з боку підозрюваного, його родичів чи інших зацікавлених осіб.

Таким чином, заявлений ризик є підтвердженим та на даній стадії досудового розслідування йому можна запобігти виключно застосуванням до ОСОБА_6 найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Стороною захисту не наведено тих об`єктивних підстав, які б давали можливість розглянути питання про обрання більш м`якого виду запобіжного заходу, як про це йдеться в апеляційних скаргах, тим більше, що досудове розслідування на початковій стадії, не всі необхідні слідчі та процесуальні дії проведені, не всі докази виявлені, вилучені та досліджені (з огляду на вжиті підозрюваним заходи щодо їх приховування), що викликає необхідність у застосуванні до ОСОБА_6 саме найсуворішого із визначених законодавцем видів запобіжних заходів.

На даному етапі досудового розслідування, слідчий суддя прийшов до вірного висновку, що встановлені обставини дійсно не дають підстав стверджувати, що ОСОБА_6 , не зважаючи на дані щодо його особи, дотримуватиметься належної процесуальної поведінки, оскільки встановлені обставини та його поведінка свідчать про реальність ризиків, про які вказали як слідчий у своєму клопотанні, так і прокурор у судовому засіданні, з чим погодився слідчий суддя та погоджується колегія суддів.

Як слідчим у поданні, так і слідчим суддею в ухвалі, правильно встановлені та враховані наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а також вірно оцінені в сукупності усі обставини, на підставі яких був обраний запобіжний захід, особливо з врахуванням особи підозрюваного та його процесуальної поведінки, що узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини.

Більше того, слідчим суддею належним чином вмотивовано неможливість застосування до ОСОБА_6 інших більш м`яких запобіжних заходів.

Щодо вимоги сторони захисту про визначення розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу, колегія суддів вважає за необхідне вказати, що відповідно до змісту чинної редакції п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Отже, вказавши, що суд має право не визначати розмір застави, законодавець відніс можливість визначення розміру застави у кримінальних провадженнях щодо злочинів певних категорій до дискреційних повноважень суду.

У даному провадженні, з огляду на характер кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , наслідки у вигляді смерті потерпілої, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про відсутність підстав для визначення підозрюваному розміру застави.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 31 березня 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, ОСОБА_6 , без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13