Справа №592/9536/23 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/791/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

представника потерпілої - адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження за апеляційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_9 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 24 листопада 2023 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Суми, який зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга представника потерпілого ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_9 , в якій, останній не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини та кваліфікацію дій ОСОБА_7 , просить змінити вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 24 листопада 2023 року, стягнувши з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» на користь ОСОБА_10 146 386 грн. 24 коп. шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Змінити вирок Ковпаківского районного суду м. Суми від 24 листопада 2023 року, стягнувши зі ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 моральної шкоди в розмірі 693029 грн. 23 коп.

Даним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді штрафу у розмірі 2250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 38 250 грн. із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 01 рік.

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_7 , Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» на користь ОСОБА_10 111 829 грн. 50 коп. шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо - транспортної пригоди.

Стягнуто зі ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 5 000 грн. моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням.

Цивільний позов ОСОБА_10 в частині інших вимог - залишено без задоволення.

Стягнуто зі ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати у кримінальному провадженні на залучення експерта у сумі 2 390 грн.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги апелянт зазначає, про те, що суд першої інстанції помилково відмовив ОСОБА_10 в частині стягнення з ТДВ «СК «Гардіан» страхового відшкодування, пов`язаного з тимчасовою втратою працездатності в розмірі 32 662 грн. 53 коп.

Так, відповідач ТДВ «Страхова компанія «Гардіан» не надав суду жодного доказу результатів розслідування страхового випадку, в тому числі отримання оплати потерпілим тимчасової втрати працездатності за рахунок коштів роботодавця або за рахунок Пенсійного фонду України, як це передбачено Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та нормами Цивільного кодексу України, а лише змусив суд вважати, що такий обов`язок є у потерпілого, хоча і не передбачений вказаним Законом України.

Крім того, сам факт наявності або відсутності такої оплати жодним чином не впливає на обов`язок ТДВ «Страхова компанія «Гардіан» здійснити страхове відшкодування, складовою якого є шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим.

Перелік підстав для відмовлення страхового відшкодування є вичерпним, відмова ОСОБА_10 у виплаті шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності потерпілим, за відсутності підтвердження отримання такої оплати від роботодавця чи Пенсійного фонду України, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не містить, тому судом першої інстанції було порушено відповідну норму.

Окрім цього, апелянт зауважує про те, що внаслідок протиправний дій обвинуваченого, потерпілий ОСОБА_10 отримав інвалідність, а тому обмежений у самообслуговуванні, трудовій діяльності, потребує відновлювальної терапії щонайменше протягом року.

Тим самим, потерпілий позбавлений можливості працювати на своїй звичайній роботі за тим досвідом роботи, щоб був здобутий протягом життя та вимушений шукати іншу роботу, починати все спочатку. Зруйнований звичайний спосіб життя негативно позначився на психічний та емоційний стан потерпілого.

На підставі вищезазначеного, враховуючи ступінь та обсяг душевних страждань, розмір моральної шкоди, завданої потерпілим, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, останній оцінює в сумі 693 029 грн. 23 коп., враховуючи 6970 грн. 77 коп., яке відшкодовується страховиком.

Згідно з вироком, 12 березня 2023 року близько 20 год. 30 хв. ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «Hyundai Tucson» номерний знак НОМЕР_1 по проспекту Перемоги біля буд. №39 в напрямку вул. Л.Українки в м. Суми, знехтував безпекою дорожнього руху, не врахував дорожню обстановку, під час виникнення небезпеки не вжив негайних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , який переходив проїзну частину справа наліво відносно напрямку руху автомобіля за межами нерегульованого пішохідного переходу.

Унаслідок дорожньо-транспортної події потерпілому ОСОБА_10 спричинені тілесні ушкодження - закритий перелом дистальної третини правої стегнової кістки зі зміщенням, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи №313 від 01 червня 2023 року, кваліфікуються як середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи №103 від 23 червня 2023 року, водій ОСОБА_7 при керуванні автомобілем «Hyundai Tucson» номерний знак НОМЕР_1 порушив вимоги Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року, передбачені пунктом 12.3, згідно з яким у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Допущені ОСОБА_7 порушення вимог п.12.3 Правил дорожнього руху знаходяться у причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковані судом за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Представник цивільного відповідача Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» ОСОБА_11 просить апеляційний розгляд проводити у її відсутність.

Потерпіла ОСОБА_12 будучи належним чином повідомлена про час, дату та місце апеляційного розгляду, до суду апеляційного інстанції не з`явилася, клопотань про відкладення судового засідання не подавала. Представник потерпілої - адвокат ОСОБА_13 та інші учасники судового розгляду не заперечували проти проведення судового засідання у відсутність останньої.

Заслухавши доповідь головуючого судді щодо змісту оскарженого судового рішення, доводи представника потерпілої ОСОБА_12 - адвоката ОСОБА_9 , який вимоги поданої апеляційної скарги підтримав та просив задовольнити її у повному обсязі, обвинуваченого ОСОБА_7 із захисником ОСОБА_8 , котрі вимоги апеляційної скарги не визнали, вважали вирок суду законним та обґрунтованим, прокурора ОСОБА_6 , яка просила вирок залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до вимог ч.2 ст.394, ч.1 ст.404 КПК України, враховуючи, що фактичні обставини кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 ніким не оспорюються, висновки суду першої інстанції щодо цих обставин перевірці апеляційним судом не підлягають.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України, призначене покарання, також не оспорюється, тому відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України, апеляційному перегляду і в цій частині вирок не підлягає.

Представник потерпілої ОСОБА_12 - адвокат ОСОБА_9 оскаржує вирок суду першої інстанції в частині вирішення цивільних позовів, тому суд апеляційної інстанції перевіряє оскаржений вирок в цій частині.

У відповідності з приписами ст.127 КПК України підозрюваний, обвинувачений, а також за його згодою будь-яка інша фізична чи юридична особа має право на будь-якій стадії кримінального провадження відшкодувати шкоду, завдану потерпілому, територіальній громаді, державі внаслідок кримінального правопорушення.

Шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно приписів ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до норм ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Встановлене Конституцією України та законами України право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, а також одним із засобів захисту порушених цивільних прав та інтересів, які передбачені ст. 16 Цивільного кодексу України.

Положеннями ст.23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення (ч.3 ст.23 ЦК України).

Вирішуючи питання щодо розміру завданої моральної шкоди, що підлягає стягненню, враховується тривалість моральних страждань і переживань потерпілого ОСОБА_10 , оскільки останньому обвинуваченим ОСОБА_7 спричинено тілесні ушкодження у виді: закритого перелому дистальної третини правої стегнової кістки зі зміщенням, які відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень та призвели до істотних змін у житті потерпілого ОСОБА_10 , негативно позначилися на його моральному та психологічному стані.

Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, враховується, що здоров`я людини є найвищою соціальною цінністю, а тому на підставі ст.1167 ЦК України така шкода підлягає відшкодуванню і з урахуванням наведених норм права та встановлених судом обставин справи.

Беручи до уваги конкретні обставини провадження, наслідки, що наступили, характер і глибину душевних, емоційних, моральних страждань, які переніс потерпілий ОСОБА_10 , їх тривалість, зважаючи на обставини, за яких було заподіяно моральну шкоду, апеляційний суд вважає, що позовні вимоги потерпілого ОСОБА_10 , в частині відшкодування моральної шкоди, судом першої інстанції обґрунтовано стягнуто зі ОСОБА_7 на користь останнього 5 000 грн. моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, батьки обвинуваченого ОСОБА_7 після вчинення дорожньо - транспортної пригоди, взяли на себе всі витрати на лікування та реабілітацію потерпілого.

Окрім цього, у судовому засіданні першої інстанції допитаний потерпілий ОСОБА_10 особисто підтвердив, що всі витрати на лікування, понесла мати обвинуваченого ОСОБА_7 . Остання забезпечувала його всіма необхідними медикаментами призначені лікарями, котрі надсилалися потерпілим на телефон матері обвинуваченого.

У своїй постанові «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року Пленум Верховного Суду України надав роз`яснення про те, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності, виваженості та справедливості.

Також Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 15 грудня 2020 року у справі №752/17832/14-ц, висловила правову позицію про те, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що з урахуванням рівня фізичного болю та душевних страждань потерпілого ОСОБА_10 , які він зазнав у зв`язку із заподіянням йому середньої тяжкості тілесних ушкоджень, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди вчиненої з вини ОСОБА_7 , тривалість часу, що був необхідний для відновлення стану здоров`я, обставини за яких потерпілий отримав закритий перелом дистальної третини правої стегнової кістки зі зміщенням, а також виходячи зі засад виваженості, розумності та справедливості, обстановки вчинення кримінального правопорушення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність часткового задоволення позову потерпілого в частині стягнення моральної шкоди та вважав за необхідне стягнути зі ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_10 у відшкодування завданої моральної шкоди 5 000 гривень.

Апеляційний суд погоджується з думкою суду першої інстанції про те, що такий розмір відшкодування моральної шкоди відповідає фактичним обставинам справи та тяжкості заподіяних потерпілому тілесних ушкоджень, є адекватним тим моральним стражданням і переживанням, яких зазнав останній, унаслідок заподіяння тілесних ушкоджень.

Щодо вимог апелянта про стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» на користь потерпілого ОСОБА_10 страхового відшкодування, пов`язаного з тимчасовою втратою працездатності, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до статті 25 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах: для працюючої особи (особи, яка працює за трудовим договором) - не отримана середня заробітна плата, обчислена відповідно до норм законодавства України про працю; для особи, яка забезпечує себе роботою самостійно, - не отримані доходи, які обчислюються як різниця між доходом за попередній (до дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік та доходом, отриманим у тому календарному році, коли особа була тимчасово непрацездатною; для непрацюючої повнолітньої особи - допомога у розмірі, не меншому мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством.

Положеннями постанови Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 року № 1266 «Про обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням», якою затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням передбачено, що допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке компенсує втрату заробітної плати (доходу).

Тлумачення статей 22, 23, 25 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» дає можливість зробити висновок, що ОСОБА_10 , будучи працівником, який працює за трудовим договором, має право на відшкодування за рахунок страховика забезпеченого транспортного засобу шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності у вигляді не отриманого доходу - не отриманої середньої заробітної плати, обчисленої відповідно до норм законодавства про працю.

Звертаючись до суду з даним позовом, представник потерпілого ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_9 посилався на те, що втрачені доходи від втрати працездатності потерпілого складають 32 662 грн. 53 коп.

Із досліджених в судом першої інстанції доказів вбачається, що потерпілий ОСОБА_10 з 12 березня 2023 року по 04 квітня 2023 року перебував на стаціонарному лікуванні в ортопедичному відділенні КНП СОР «Сумська обласна клінічна лікарня», з 05 квітня 2023 року по 06 липня 2023 року знаходився на амбулаторному лікуванні у сімейного лікаря амбулаторії № 5 Центру первинної медико-санітарної допомоги № 1, разом 117 днів.

Колегія суддів зазначає, що чинним законодавством передбачено право працівника на відшкодування за рахунок страховика забезпеченого транспортного засобу шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності у вигляді не отриманого доходу - не отриманої середньої заробітної плати, обчисленої відповідно до норм законодавства про працю.

Проте, як вірно зазначено судом першої інстанції потерпілий ОСОБА_10 на момент дорожньо-транспортної пригоди перебував у трудових відносинах з АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - Інжиніринг», а тому підлягав загальнообов`язковому соціальному страхуванню, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати страхових внесків роботодавцем.

Таким чином, позивачем не було надано суду першої інстанції належних доказів на підтвердження не отримання ним оплати тимчасової втрати працездатності за рахунок коштів роботодавця.

На спростування доводів апелянта, колегія суддів зауважує про те, що відповідно до норм нормативно-правового акту № 1961-IV, яким врегульовано порядок відшкодування потерпілому шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності, саме на потерпілого покладено обов`язок надання підтверджуючих документів, а саме довідки не виплати допомоги по тимчасовій непрацездатності роботодавцем та Фондом соціального страхування.

Як вбачається з вироку, зазначені вимоги закону суд першої інстанції виконав у повному обсязі та навів відповідні мотиви прийнятого рішення задовольняючи частково позовні вимоги потерпілого ОСОБА_10 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан», обвинуваченого ОСОБА_7 про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Отже всупереч доводів апеляційної скарги представник потерпілого, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції ухвалено законне та обґрунтоване рішення, підстав для його змін не встановлено, у зв`язку з чим вирок суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 404,405,407, 408, 418,419 КПК України колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 24 листопада 2023 року відносно ОСОБА_7 , залишити без змін, а апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_9 на цей вирок - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4