Номер провадження:1-кс/521/467/25
УХВАЛА

24 січня 2025 року м. Одеса

Слідчий суддя Малиновського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , перекладача ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ відділу поліції №1 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП України в Одеській області ОСОБА_7 про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні за №0001063 від 16.08.2024 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тбілісі Республіки Грузія, громадянина Республіки Грузії, не працюючого, без місця реєстрації на території України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання слідчого, перебуваючи в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» ОСОБА_4 , відносно якого було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000707 від 24.10.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України, у невстановлений досудовим розслідуванням час та спосіб, познайомився із ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно якого також було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні за №0000498 від 22.09.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186, ч. 2 ст. 146 КК України.

У подальшому, у ОСОБА_4 та ОСОБА_8 виник злочинний умисел направлений на вимагання грошових коштів з погрозою насильства над потерпілими, що перебувають в ДУ «ОСІ», у період дії воєнного стану, введеного на території України Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №2102-ХІ від 24.02.2022, на території України з 24.02.2022 введено воєнний стан строком на 30 діб, який неодноразово продовжено, останній раз Указом Президента України №469/2024 від 23.07.2024, затвердженого Законом України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №3891-IX від 23.07.2024, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 12 серпня 2024 року строком на 90 діб.

Із метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_4 та ОСОБА_8 чітко розподілили між собою ролі, згідно яких ОСОБА_8 повинен був виконувати активні дії щодо залякування потенційного потерпілого, висувати погрози та здійснювати психологічний вплив, враховуючи своє становище у кримінальній ієрархії та будучи (у період знаходження в установі до моменту звільнення 23.09.2024) так званим «смотрящим» за 6-м корпусом ДУ «ОСІ», із метою вимагання грошових коштів. У свою чергу, ОСОБА_4 згідно відведеної йому ролі, повинен був вселяти химерну уяву потерпілому про його підтримку в складному становищі та переконувати останнього у необхідності передачі грошових коштів для забезпечення особистої безпеки та безпечних умов утримання в ДУ «ОСІ».

У подальшому, із метою вчинення вказаного правопорушення ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_4 почали підшукувати потенційних потерпілих. Після чого, ОСОБА_8 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на вимагання грошових коштів з погрозою насильства над потерпілими, 03.08.2024 у невстановлений в ході досудового розслідування час, познайомився з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , якому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «ОСІ» у кримінальному провадженні №0000027 від 16.01.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Так, ОСОБА_8 підійшов до камерного приміщення, в якому перебував потерпілий ОСОБА_9 та став роз`яснювати останньому правила поведінки у ДУ «ОСІ» серед в`язнів, а саме, що вчинення злочину передбаченого ст. 307 КК України вважається «непорядною статтею», у зв`язку з чим, останній буде піддаватися моральним знущанням та образам, заподіянню тілесних ушкоджень та ін. Для уникнення даних наслідків ОСОБА_8 висловив вимогу потерпілому ОСОБА_9 сплатити внесок у так званий «общак» в сумі 500 доларів США. Сприйнявши погрози ОСОБА_8 як реальні, потерпілий ОСОБА_9 погодився дотримуватись правил поведінки та перерахувати грошові кошти в сумі 500 доларів США в найближчий термін.

Після чого, 04.08.2024 у невстановлений в ході досудового розслідування час, у період утримання потерпілого на другому режимному корпусі ДУ «ОСІ» за адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 11/1, а саме в камерному приміщені №614, ОСОБА_8 та ОСОБА_4 діючи за попередньою змовою, маючи на меті корисливий злочинний умисел, спрямований на незаконне збагачення, шляхом вимагання грошей у ОСОБА_9 , під приводом повернення неіснуючого боргу, усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, підійшли до ОСОБА_9 та висунули вимогу передати грошові кошти у сумі 500 доларів США в строк до 25.08.2024, при цьому здійснювали відносно останнього психологічний тиск, а саме ОСОБА_4 згідно відведеній йому ролі повинен був вселяти химерну уяву потерпілому про його підтримку в складному становищі, та переконувати останнього у необхідності передачі грошових коштів для забезпечення особистої безпеки та сприятливих для нього умов утримання в ДУ «ОСІ», а ОСОБА_8 навпаки всіляко залякував вимагаючи грошові кошти, висловлював відносно ОСОБА_9 погрози заподіяння тілесних ушкоджень.

У свою чергу, потерпілий, будучи заляканим та побоюючись за своє життя та здоров`я, звернувся до органів Національної поліції України із заявою щодо вчинення кримінального правопорушення відносно нього.

Після чого, із метою отримання грошових коштів від потерпілого ОСОБА_9 , останньому 24.08.2024 приблизно о 18 годині 29 хвилин ОСОБА_8 був наданий номер банківської картки куди необхідно перевести грошові кошти. Сприйнявши погрози ОСОБА_8 та ОСОБА_4 як реальні, потерпілий ОСОБА_9 погодився перерахувати грошові кошти в сумі 500 доларів США у вказаний термін.

У подальшому, 24.08.2024 близько 19 години 22 хвилини (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено), особа, яка надала добровільну згоду для проведення контролю за вчиненням злочину у формі слідчого експерименту, перебуваючи за адресою: Одеська область, Одеський район, смт. Авангард, через термінал №1046504 касира вказаного відділення банку, перерахувала 5000 (п`ять тисяч) гривень на банківську картку № НОМЕР_1 , яку ОСОБА_8 використовував для заволодіння грошовими коштами, та яка видана банком АТ «ТАСКОМБАНК» на ім`я ОСОБА_10 .

Незважаючи на отримання грошових коштів у сумі 5000 гривень ОСОБА_8 та ОСОБА_4 продовжили висловлювати відносно ОСОБА_9 погрози заподіяння тілесних ушкоджень з метою отримання залишку суми висунутої вимогою.

Своїми незаконними діями ОСОБА_8 та ОСОБА_4 завдали майнову шкоду потерпілому ОСОБА_9 на суму 5000 гривень.

Таким чином, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, тобто вимагання передачі чужого майна з погрозою застосування насильства над потерпілим, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану.

29.11.2024 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

29.11.2024 ОСОБА_4 затримано відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 615 КПК України.

30.11.2024 ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 30.11.2024 до підозрюваного ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

23.01.2025 постановою заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_11 від 23.01.2025 строк досудового розслідування №0001063 від 16.08.2024 продовжено до 28.02.2025.

Завершити досудове розслідування до закінчення строку досудового розслідування стосовно ОСОБА_4 неможливо у зв`язку з необхідністю призначення та проведення експертизи за експертною діяльність 7.2 «Дослідження диктора за фізичними параметрами усного мовлення, акустичних сигналів та середовищ», повідомити про зміну раніше повідомленої підозри, розсекретити матеріали негласних слідчих (розшукових) дій, та провести інші слідчі дії, скласти обвинувальний акт та реєстр досудового розслідування.

За переконанням слідчого, обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 16.08.2024, протоколом допиту потерпілого ОСОБА_9 від 17.08.2024, протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 17.08.2024, протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 21.08.2024, протоколом про результати проведення негласних слідчих (розшукових) дій від 12.09.2024 та іншими матеріалами справи.

Слідчий звернулася до суду з клопотанням, яке погоджено з прокурором відділу протидії порушенням прав людини у правоохоронній та пенітенціарній сферах Одеської обласної прокуратури про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 , мотивуючи клопотання тим, що є об`єктивні причини вважати, що у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу останній матиме можливість вчинити дії, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Прокурор підтримав клопотання слідчого, оскільки вважав мету і підстави застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обґрунтованими та такими, що дають право слідчому судді задовольнити клопотання слідчого та застосувати найбільш суворий запобіжний захід.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора з огляду на недоведеність вказаних стороною обвинувачення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які, на його думку, є необґрунтованими. Просив суд змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.

Підозрюваний ОСОБА_4 підтримав думку свого захисника.

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують його доводи, а також вислухавши думку учасників судового засідання, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого підлягає задоволенню за наступних підстав.

Метою застосування запобіжних заходів відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Прокурор не має права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Частиною 3 ст. 199 КПК України передбачено, що суд при продовженні строку тримання під вартою враховує обставини, які свідчать про те що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання під вартою.

Виходячи зі змісту зазначених норм вбачається, що виключною (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а застосування таких заходів завжди пов`язане з необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Так, у своєму клопотанні слідчий зазначає, що згідно ч. 1 ст. 177 КПК України, метою продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_4 є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органу досудового розслідування та суду, вчинення іншого кримінального правопорушення.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний чи обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) буде здійснювати відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Так, при встановленні наявності ризику переховування від органу досудового розслідування та суду, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд враховує тяжкість покарання за інкримінований ОСОБА_4 в провину злочин, який є особливо тяжким, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років. Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду.

При оцінці даного ризику, судом взято до уваги позицію Європейського суду з прав людини, яка висвітлена в рішенні ЄСПЛ від 20.05.2010 у справі «Москаленко проти України», в якому зазначено, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Крім того, підозрюваний ОСОБА_4 є громадянином Грузії, що може дозволити останньому залишити територію м. Одеси та безперешкодно покинути територію України.

Наявність обґрунтованого ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України підтверджується тим, що обвинувачений ніде не працює, не має законного джерела доходу, що може спонукати його до вчинення корисливих злочинів, із метою отримання коштів для забезпечення власного проживання.

Також, підозрюваний ОСОБА_4 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних корисливих злочинів, що підтверджується вимогою про судимість, що свідчить про те, що він на шлях виправлення не став і може продовжувати свою злочинну діяльність та вчинити інші кримінальні правопорушення.

При вирішенні питання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя також враховує обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винуватим, вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, наявність у підозрюваного постійного місця роботи, майновий стан підозрюваного, наявність судимостей.

При оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, колегія суддів використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

Таким чином, лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе гарантувати належне виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та перешкодити ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Крім того, у практиці ЄСПЛ визначено, що існування обґрунтованої підозри щодо вчинення особою тяжкого злочину на початковому етапі розслідування виправдовує тримання його під вартою. Хоча, поряд з цим Суд неодноразово зазначав, що тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою (рішення у справі «Єчус проти Литви»).

Суд вважає, що перелічені прокурором доводи під час розгляду клопотання є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти доведеним вище ризикам.

Оцінюючи доводи сторони захисту, у їх сукупності, суд не знаходить їх переважними та переконливими над доводами прокурора та вважає, що вони не спростовують ризиків вчинення підозрюваним дій, передбачених ст. 177 КПК України.

Разом із цим, частина ч. 4 ст. 183 КПК України закріплює, що суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, щодо злочину вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Враховуючи положення п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, суд вважає за необхідне не визначати розмір застави, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків.

Керуючись ст. ст. 132, 176-178, 183, 193, 194, 196, 197, 205 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого СВ відділу поліції №1 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП України в Одеській області ОСОБА_7 про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні за №0001063 від 16.08.2024 відносно ОСОБА_4 , задовольнити.

Продовжити застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_4 його процесуальних обов`язків, не визначати.

Строк дії ухвали слідчого судді становить 36 днів. Ухвала слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою припиняє свою дію 28.02.2025.

Ухвала слідчого судді щодо продовження застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя: ОСОБА_14