УХВАЛА

24 березня 2025 року

м. Київ

справа № 766/4332/24

провадження № 51-5659 ск 24

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

перевіривши матеріали провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 26 липня 2024 року,

установила:

ОСОБА_4 звертався з касаційною скаргою про перевірку судових рішень у касаційному порядку. Подану скаргу через її невідповідність ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) ухвалою Касаційного кримінального суду Верховного Суду (далі - Суд) від 14 січня 2025 року було залишено без руху і надано строк для усунення недоліків. У рішенні Суду також було зазначено, у чому саме полягали допущені недоліки скарги, і те, що у разі невиконання вимог згаданої норми права в установлений строк касаційна скарга повертається особі, яка її подала. Крім того, засудженому було роз`яснено, що для складання касаційної скарги він може звернутись за правничою допомогою до центру з надання безоплатної вторинної правничої допомоги в порядку, передбаченому Законом України від 2 червня 2011 року № 3460-VI «Про безоплатну правничу допомогу».

У межах строку касаційного оскарження ОСОБА_4 повторно звернувся до суду касаційної інстанції. Проте, як убачається зі змісту нової касаційної скарги, при її поданні не усунуто недоліків, на які вказував Суд в ухвалі від 14 січня 2025 року та котрі стосувались змістової частини звернення.

Беручи до уваги правила п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно повернути авторові на таких підставах.

Згідно з положеннями ст. 129 Конституції України право на касаційне оскарження забезпечується у визначених законом випадках.

Приводом для ревізії судових рішень у касаційному порядку є звернення особи, зміст якого має кореспондуватися з нормативним урегулюванням.

Як вже роз`яснював Суд засудженому в ухвалі від 14 січня 2025 року, у ст. 427 КПК законодавець установив конкретні вимоги до змісту скарги, наслідком недодержання яких є її повернення.

За положеннями згаданої статті, скаржник повинен умотивувати свою позицію, зазначивши, у чому полягає незаконність оспорюваних рішень з огляду на підстави для їх зміни або скасування судом касаційної інстанції, визначені в ст. 438 КПК. Тобто має бути відображено, які норми права при здійсненні провадження істотно порушили суди попередніх інстанцій і сформулювати вимогу відповідно до ст. 436 КПК, котрою регламентовано повноваження Суду за наслідками розгляду касаційної скарги. Обов`язковість викладення цього також зумовлено принципом юридичної визначеності, корелюється з приписами ч. 1 ст. 433, ч. 3 ст. 442 вказаного Кодексу.

Окресленого скаржник не врахував при зверненні.

Так, у поданій новій касаційній скарзі, її автор, просить змінити вирок в частині остаточного заходу примусу. Однак, заявлена вимога про зміну лише вироку за наявності ще й ухвали апеляційного суду в юридичному аспекті суперечить приписам ст. 436 КПК (повноваження суду касаційної інстанції за наслідками розгляду скарги). Процесуально без втручання в рішення суду апеляційної інстанції, котрим вирок було залишено без змін, неможливо вирішити питання щодо призначеного покарання. Крім того, скаржник не зазначає, у чому саме має полягати зміна оспорюваного вироку, замість цього обмежується загальною тезою про обрання заходу примусу відповідно до законодавчих норм. Також у скарзі міститься вказівка на необхідність керуватись правилами ст. 71 Кримінального кодексу України, яку за вироком не було застосовано. При цьому залишено поза увагою, що згадані правила не покращують становища засудженого, а за ст. 437 КПК погіршення становища є недопустимим.

Водночас засуджений знову не наводить в аспекті статей 370, 412-414 КПК аргументів допущення при здійсненні судового провадження таких порушень норм права, які зумовлюють у касаційному порядку обов`язкову зміну вироку на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 цього Кодексу. Натомість за змістом скарги у ній по суті йдеться про питання, котре за наявності відповідних підстав може бути вирішено на стадії виконання вироку за процедурою, врегульованою статтями 537, 539 КПК.

Разом із цим попри те, що вирок переглядався апеляційним судом у касаційній скарзі не викладено в розрізі положень гл. 31 КПК доводів, які би свідчили про незаконність ухвали. Також не відображено, яких конкретних аргументів сторони захисту не розглянув суд апеляційної інстанції і не дав на них відповідей у своєму рішенні.

Отже, вимог ст. 427 КПК не виконано.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 429 КПК передбачено повернення касаційної скарги, якщо особа не усунула в установлений строк недоліків касаційної скарги, яку було залишено без руху. А тому, подану скаргу належить повернути авторові.

Таке рішення не перешкоджає новому зверненню, з урахуванням приписів ст. 117 КПК.

Керуючись п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК, колегія суддів

постановила:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 26 липня 2024 року разом з усіма доданими до неї матеріалами повернути особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3