КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №372/3704/24 Головуючий в І інстанції - ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/5677/2024 Суддя - доповідач - ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

12 грудня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження №0001220 від 18.06.2024 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 на вирок Обухівського районного суду Київської області від 05 вересня 2024 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Григорівка, Обухівського району, Київської області, громадянина України, освіта середньо-технічна, не працюючого, не одруженого, маючого на утриманні неповнолітню доньку ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 07.08.2023 року вироком Обухівського районного суду Київської області за ч. 1 ст. 309 КК України, до покарання у вигляді одного року обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік, -

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Вироком Обухівського районного суду Київської області від 05 вересня 2024 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України, та призначено йому покарання у виді одного року позбавлення волі.

На підставі ст. 71, 72 КК України частково приєднано ОСОБА_6 до покарання, визначеного за даним вироком покарання та за вироком Обухівського районного суду від 07 серпня 2023 року та призначено остаточне покарання у виді одного року одного місяця позбавлення волі.

Час відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з моменту затримання в порядку виконання покарання.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у кримінальному провадженні.

Згідно вироку суду, ОСОБА_6 будучи засудженим 07.08.2023 Обухівським районним судом Київської області за ч.1 ст.309 КК України до покарання у вигляді одного року обмеження волі з іспитовим строком на 1 рік та покладенням певних обов`язків 18.06.2024 року близько 13 години 30 хвилин, переходячи пішохідний міст по вул. Київська м. Обухів, в трубі побачив прозорий поліетиленовий пакет з пазовими застібками з наявною в ньому порошкоподібною речовиною білого кольору, який поклав до задньої кишені штанів, тим самим незаконно придбав психотропну речовину, обіг якої заборонено - амфетамін, яку став зберігати при собі для особистого вживання без мети збуту.

Того ж дня, о 13 годині 40 хвилин ОСОБА_6 проходячи біля будинку за адресою: вулиця Київська № 166-К, м. Обухів, Київська область, був зупинений працівниками поліції та в ході спілкування повідомив, що зберігає при собі психотропну речовину та в подальшому з 15 години 37 хвилин по 15 годину 44 хвилини в ході затримання ОСОБА_6 в порядку ст. 208 КПК України, за вказаною адресою, у останнього виявлено та вилучено психотропні речовини обіг яких обмежено - амфетамін, які ОСОБА_6 придбав та зберігав при собі, для особистого вживання без мети збуту.

Згідно висновку експерта № СЕ-19/111-24/36247-НЗПРАП від 21.06.2024 за Списком №1 «Особливо небезпечні наркотичні засоби, обіг яких заборонено» Таблиці І «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 № 770 надана на дослідження порошкоподібна речовина, яка вилучена у ОСОБА_6 під час його затримання, містить у своєму складі психотропну речовину, обіг якої заборонено - амфетамін, загальна маса амфетаміну в речовині становить 0,266 г.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 подали апеляційну скаргу, в якій просять змінити вирок Обухівського районного суду Київської області від 05.09.2024, призначивши йому покарання за ч. 2 ст. 309 КК України на той же строк, із застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком на певний строк. В іншій частині вирок суду залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що ОСОБА_6 добровільно відмовився від кримінального правопорушення, повідомив працівникам поліції про наявність у нього психотропної речовини та добровільною видав цю речовину. Під час проведення слідчим досудового розслідування ОСОБА_6 добровільно почав лікування у психіатра-нарколога в Обухівській багатопрофільній лікарні інтенсивного лікування, який продовжує і на даний час. Відповідно до ч. 4 ст. 309 КК України, особа, яка добровільно звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії, звільняється від кримінальної відповідальності за дії, передбачені частиною першої цієї статті, втім як зазначають апелянти, у вироку судом не надана належна оцінка даному факту.

Обвинувачений ОСОБА_6 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце апеляційного розгляду, у судове засідання не з`явився, будь-яких клопотань про відкладення судового засідання до суду не подав, а тому враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405 КПК України, апеляційний розгляд проведено у відсутність обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, який підтримав апеляційну скаргу, думку прокурора, яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 , у незаконному придбанні та зберіганні психотропної речовини, без мети збуту, вчинені протягом року після засудження за статтею 309 КК України, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 309 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються наявними доказами, в їх сукупності, які за згодою учасників судового провадження досліджувались у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, а тому, згідно із ч. 2 ст. 394 КПК України апеляційному оскарженню і перегляду не підлягають та учасниками судового провадження не оспорюються, як і правильність кваліфікації дій обвинуваченого.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника з приводу наявності підстав для застосування до його підзахисного положень ст. 75 КК України у зв`язку із добровільною відмовою ОСОБА_6 від кримінального правопорушення та розпочатим під час досудового розслідуванням лікуванням, то колегія суддів вважає їх безпідставними і такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, з огляду на наступне.

Згідно із ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

За правилами ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Реалізація даної норми становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності вказують на можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Як слідує з оскаржуваного вироку, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд першої інстанції врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності та вчинив кримінальне правопорушення під час іспитового строку, не має постійного місця роботи, посередньо характеризується по місцю проживання, його ставлення до вчиненого, відсутність обставин, що обтяжують покарання, до обставини, що згідно із ст. 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченого суд першої інстанції відніс щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Врахувавши зазначені обставини, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що необхідним й достатнім для виправлення та попередження вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 нових злочинів буде покарання в межах, установлених санкцією інкримінованої йому статті, відповідно до положень КК України у виді позбавлення волі.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки саме таке покарання відповідатиме принципу індивідуалізації покарання, з огляду на вимоги ст. 50 КК України узгоджується із загальними засадами закону України про кримінальну відповідальність, відповідає основній меті покарання, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

Також, при призначенні покарання ОСОБА_6 суд першої інстанції правильно врахував і те, що злочин, у даному кримінальному провадженні, обвинувачений вчинив в період іспитового строку, визначеного вироком Обухівського районного суду Київської області від 07.08.2023, та обґрунтовано призначив ОСОБА_6 остаточне покарання за правилами, передбаченими ст. 71 КК України. При цьому, слід зазначити, що вимогами ч. 4 ст. 71 КК України передбачено, що остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається, шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком. А оскільки, невідбута частина покарання за вироком Обухівського районного суду Київської області від 07.08.2023 становила 1 рік обмеження волі, а за новим кримінальним правопорушенням ОСОБА_6 було призначено покарання у виді 1 року позбавлення волі, то судом на підставі вимог ст. 71, 72 КК України вірно визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 1 місяць.

Таким чином, суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання дотримався вимог кримінального закону, врахував всі, передбачені ним обставини у їх сукупності, і підстав для застосування до обвинуваченого положень ст.. 75 КК України, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі захисника, колегія суддів не вбачає.

Щодо посилань захисника на те, що ОСОБА_6 добровільно відмовився від кримінального правопорушення, повідомивши працівникам поліції про наявність у нього психотропної речовини, а тому суд мав застосувати ст. 17 КК України, то такі посилання захисника не заслуговують на увагу, оскільки добровільна відмова можлива лише у незакінченому злочині, тоді як за встановлених судом фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_6 вчинив закінчений злочин, зокрема незаконно придбав та зберігав психотропну речовину, без мети збуту протягом року після засудження за статтею 309 КК України і вже після вчиненого злочину був зупинений працівниками поліції, яким в ході спілкування повідомив, що зберігає при собі психотропну речовину та які, в ході затримання в порядку ст. 208 КПК України, її у нього виявили та вилучили.

З приводу розпочатого під час досудового розслідуванням лікування ОСОБА_6 , то положеннями ч. 4 ст. 309 КК України передбачено, що особа, яка добровільно звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії, звільняється від кримінальної відповідальності за дії, передбачені ч. 1 ст. 309 КК України, однак у даному провадженні ОСОБА_6 обвинувачувався та визнаний винним за ч.2 ст. 309 КК України, що виключає застосування у цьому випадку до нього положень ч. 4 ст. 309 КК України.

Відтак, будь - яких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на правильність, і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, та які є безумовною підставою для його скасування, колегія суддів не вбачає.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про законність, обґрунтованість та вмотивованість ухваленого судом вироку щодо ОСОБА_6 , а також про безпідставність доводів апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст. 376, ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Обухівського районного суду Київської області від 05 вересня 2024 року у кримінальному провадженні №0001220 від 18.06.2024 щодо ОСОБА_6 за ч.2 ст. 309 КК України - без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

__________ _______________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4