Справа №127/9259/21
Провадження №1-в/127/1224/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

заявника ОСОБА_4 ,

захисника заявника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 12 заяву ОСОБА_4 про приведення вироку у відповідність до вимог чинного законодавства,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла заява ОСОБА_4 про приведення вироку у відповідність до чинного законодавства, а саме застосування приписів частини першої статті 5 Кримінального кодексу України (далі КК) та закриття кримінального провадження відносно нього на підставі пункту 4 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) у зв`язку з набранням чинності законом, яким скасована кримінальна відповідальність.

Заява мотивована тим, що 07.04.2021 прокурором Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_6 йому пред`явлене обвинувачення за частиною першою статті 190 КК. Однак він цього діяння не вчиняв. У заяві останнім наведені мотиви, чому він вважає, що в його діянні відсутній склад інкримінованого йому діяння.

Заявник зазначив, що санкція закону про кримінальну відповідальність, за якою він був засуджений, не відповідає вимогам статті 12 КК, оскільки остання була виключена на підставі Закону № 2617-VII. Тому суд мав на підставі пунктів 1 та 2 частини першої статті 284 КПК закрити провадження у справі. Однак, незважаючи на це, 19.01.2023 Вінницький міський суд Вінницької області ухвалив вирок, відповідно до якого він був засуджений за частиною першою статті 190 КК до покарання у виді штрафу в розмірі 3000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51000 грн. 19.04.2023 Вінницький апеляційний суд зазначений вирок залишив без змін. 21.04.2024 Верховний Суд (далі ВС) касаційну скаргу засудженого та його захисників залишив без задоволення, а вирок від 19.01.2023 та ухвалу від 19.04.2023 без змін.

09.08.2024 набрав чинності Закон № 3886-ІХ, яким установлено, що за вчинення дрібного викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподаткованих мінімумів доходів громадян. Ця думка заявником у заяві не закінчена, однак з подальшого викладу випливає, що останній вважає, що має бути звільнений від призначеного йому покарання на підставі пункту 4 частини першої статті 284 КПК у зв`язку з набранням чинності законом, яким скасована кримінальна відповідальність.

Заявник в судовому засіданні заяву підтримав та просив її задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у заяві.

Захисник заявника подану заяву також підтримав та просив її задовольнити.

Прокурор вважає, що правові підстави для задоволення заяви відсутні, оскільки судимість ОСОБА_4 погашена.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали особової справи, суд дійшов до такого висновку.

Відповідно до пункту 13 частини першої статті 537 КПК під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання , зокрема про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 КК.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 539 КПК клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених, зокрема пунктом 13 частини першої статті 537 цього Кодексу.

З матеріалів кримінального провадження випливає, що 19.01.2023 Вінницьким міським судом Вінницької області ухвалений вирок, відповідно до якого ОСОБА_4 засуджений за частиною першою статті 190 КК до покарання у виді 3000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 51000 грн.

19.04.2023 Вінницький апеляційний суд за результатами апеляційного розгляду постановив ухвалу, згідно з якою апеляційні скарги адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 залишені без задоволення, а вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 19.01.2023 щодо ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 190 КК без змін.

21.03.2024 за результатами касаційного перегляду ВС виніс постанову, відповідно до якої касаційну скаргу ОСОБА_4 та захисників ОСОБА_5 і ОСОБА_8 залишені без задоволення, а вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 19.01.2023 і ухвала Вінницького апеляційного суду від 19.04.2023 щодо ОСОБА_4 без змін.

29.06.2024 Вінницький міський суд Вінницької області виніс постанову, згідно з якою подання провідного інспектора Вінницького міського відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області ОСОБА_9 задовольнив та розстрочив ОСОБА_4 виплату несплаченої суми штрафу, призначеного за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 19.01.2023, в розмірі 3000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51000 грн, рівними частинами по 4250 грн строком на 12 місяців.

З наданих до заяви захисником копії повідомлення начальника Вінницького міського відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області ОСОБА_10 від 23.04.2024 за № 42/3/6908-24 випливає, що ОСОБА_4 засуджений за частиною першою статті 190 КК до покарання у виді штрафу в розмірі 3000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51000 грн, знятий з обліку 23.04.2024 у зв`язку зі сплатою призначеного йому штрафу. Наведене повідомлення містить посилання на дати та реквізити квитанцій, на підставі яких був сплачений штраф.

Посилання ОСОБА_4 в частині відсутності в його діяння складу кримінального правопорушення суд у цьому провадженні не вирішує, оскільки ці питання були предметом дослідження під час розгляду кримінального провадження по суті. Також суд вважає, що відсутні правові підстави для оцінки доводів ОСОБА_4 в частині відповідності чи невідповідності санкції кримінального закону, який був застосований до нього, вимогам кримінального закону на час його застосування, оскільки ці питання судом також були вирішені під час розгляду кримінального провадження по суті.

Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для звільнення ОСОБА_4 від призначеному йому покарання у виді штрафу, суд вважає за доцільне зауважити таке.

Вище суд зазначив, що пунктом 13 частини першої статті 537 КПК під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання, зокрема про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 КК.

Зі змісту частини другої статті 74 КК випливає, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Разом з тим, відповідно до статті 4 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі КВК) підставою виконання і відбування покарання є вирок суду, який набрав законної сили, інші рішення суду, а також закон України про амністію та акт помилування.

Статтею 152 КВК визначені підстави звільнення від відбування покарання, якими є: відбуття строку покарання, призначеного вироком суду; закон України про амністію; акт про помилування; прийняття уповноваженим органом рішення про передачу особи для обміну як військовополоненого; скасування вироку суду і закриття кримінального провадження; закінчення строків давності виконання обвинувального вироку; умовно-дострокове звільнення від відбування покарання; умовно-дострокове звільнення від відбування покарання для проходження військової служби; хвороба; інші підстави, передбачені законом.

Згідно зі статтею 155 КВК особи, які відбули покарання, несуть обов`язки і користуються правами, встановленими для громадян України, з обмеженнями, що передбачені для осіб, які мають судимість. Такі обмеження можуть бути передбачені тільки законом.

Відповідно до частини першої статті 88 КК особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості.

Зі змісту пункту 2-1 частини першої статті 89 КК випливає, що такими, що не мають судимості, визнаються, зокрема особи, засуджені за вчинення кримінального проступку, після відбуття покарання.

Відповідно до частини першої статті 90 КК строки погашення судимості обчислюються з дня відбуття основного і додаткового покарання.

З матеріалів кримінального провадження та заяви випливає, що ОСОБА_4 був засуджений за частиною першою статті 190 КК до покарання у виді штрафу. Кримінальне правопорушення, передбачене частиною першою статті 190 КК з огляду на приписи частини другої статті 12 КК є кримінальним проступком. Також в наданих суду матеріалах наявні відомості, зі змісту яких випливає, що ОСОБА_4 знятий з обліку в органі пробації 23.04.2024 у зв`язку зі сплатою призначеного йому покарання у виді штрафу. Тобто судимість ОСОБА_4 погашена 24.04.2024.

У постанові від 21.08.2024 (справа № 127/16102/23) ВС зауважив, що особа, судимість якої погашено або знято, не повинна відчувати жодних негативних наслідків попередньої судимості. Врахування погашеної чи знятої судимості при вирішенні будь-яких питань, у тому числі й при характеристиці особи, суперечить самій суті інституту припинення судимості та є неприпустимим.

Отже, суд вважає, що правові підстави для прийняття будь-якого процесуального рішення в порядку виконання вироку відсутні, оскільки ОСОБА_4 в силу приписів пункту 2-1 частини першої статті 89 КК вважається таким, що не має судимості. Саме тому суд вважає, що правові підстави для задоволення заяви останнього про закриття кримінального провадження відсутні.

Керуючись статтями 371, 537 КПК, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_4 про приведення вироку у відповідність до вимог чинного законодавства відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Вінницький міський суд Вінницької області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя: