ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/15714/22

Провадження № 11-кп/4820/459/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

представника потерпілої

ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Хмельницькому, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000475 від 30.06.2022 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 травня 2024,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Попільня Житомирської області, громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого у АДРЕСА_2 , не одруженого, підприємця, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.1 ст.122 КК України, та призначено йому покарання:

- за ч.1 ст.125 КК України у виді двохсот годин громадських робіт;

- за ч.1 ст.122 КК України у виді двох років обмеження волі;

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді обмеження волі на строк два роки.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено обчислювати з дня приведення вироку до виконання.

Позовні вимоги ОСОБА_8 задоволено частково, позовні вимоги ОСОБА_10 задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 1161,38 грн матеріальної і 25000 грн моральної шкоди та на користь ОСОБА_10 14629,81 грн матеріальної шкоди і 15000 грн моральної шкоди.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 07.10.2024 року клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 задоволено, вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07.05.2024 стосовно ОСОБА_6 , в частині визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, скасовано. На підставі п.1 ч.1 ст.49 КК України звільнено ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за вчинене ним кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України, стосовно потерпілого ОСОБА_10 у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та провадження в цій частині, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, закрито.

За вироком суду, 28 червня 2022 року, близько 13 год, ОСОБА_6 , перебуваючи поблизу магазину "Килимовий ярмарок" на АДРЕСА_3 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно, за допомогою дерев`яної палиці, наніс потерпілій ОСОБА_8 один удар в ділянку задньої поверхні грудної клітки під лопаткою та один удар по поверхні передпліччя правої руки, в результаті чого спричинив останній тілесні ушкодження у вигляді садна шкіри ліктьової поверхні середньої третини передпліччя правої руки, численні садна шкіри задньої поверхні правої половини грудної клітки, під лопаткою, між при-хребтовою та задньою пахвовою лініями та закритий перелом голівки 9-го ребра справа, в місці його з`єднання з тілом хребця з невеликим зміщенням уламків, які в своїй сукупності відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я понад 21 день.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_7 , в інтересах ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду першої інстанції скасувати та закрити кримінальне провадження у зв`язку з недоведеністю вчинення обвинуваченим вказаного кримінального правопорушення. Сторона захисту не погоджується з висновками, що містяться у вироку першої інстанції, так як вважає, що при судовому розгляді справи допущені істотні порушення норм процесуального права, які полягають в покладенні в основу обвинувачення недопустимих доказів, а саме: висновку судової медичної експертизи №386 від 08.07.2022 року, та похідних від неї висновків №438 від 20.07.2022 року, № 439 від 20.07.2022 року. Вказує, що висновок судово-медичної експертизи № 386 від 08.07.2022 року зроблено на підставі медичної документації, ренгензнімків, інших матеріалів, які згідно з супровідними документами, дізнавачем судово-медичному експерту не направлялись, так як в матеріалах справи відсутні данні про їх попереднє витребування дізнавачем в порядку, встановленому законом. У самому висновку експертизи, після питань, що підлягають вирішенню, не вказано про надання дозволу особи що призначила експертизу, експерту самостійно приймати документацію та ренгензнімки потерпілої ОСОБА_8 . При ознайомленні з матеріалами досудового слідства, згідно з положеннями ст. 290 КПК України, він заявив клопотання слідчому, про долучення до матеріалів справи всіх медичних документів, відповідно до яких було проведено судово-медичну експертизу ОСОБА_8 , та ознайомлення з ними сторони захисту. Однак, слідчим в задоволенні цього клопотання сторони захисту відмовлено, постанова слідчого про відмову в задоволенні клопотання була долучена до справи в суді першої інстанції за його наполяганням. Вказує, що згідно з ч. 4 ст. 69 КПК України експерт не має права, за власною ініціативою, збирати матеріали для проведення експертизи. При судовому розгляді справи сторона обвинувачення не надала суду будь-яких доказів законного вилучення, або витребування таких матеріалів та надання їх судово-медичному експерту, медичні документи потерпілої не долучені до матеріалів справи, не перевірена їх достовірність, вони не оглянуті слідчим, не надані для ознайомлення стороні захисту, тому відповідно до ч.1 ст. 86 КПК України такі докази, на думку сторони захисту є недопустимими. Суд першої інстанції не взяв до уваги доводи сторони захисту і фактично не розглянув клопотання, заявлені під час судового розгляду, про недопустимість таких слідчих дій як впізнання за фотознімками за участю потерпілих і свідків, обмежившись у вироку лише словами, що ним не встановлено порушень вимог ст. 228 КПК України. Апелянт уважає, що при судовому розгляді справи допущені також істотні порушення норм процесуального права, які полягають в покладенні в основу вироку і обвинувачення недопустимих доказів, а саме: протоколів впізнання за фотознімками потерпілою ОСОБА_8 від 18.07.2022 року, свідком ОСОБА_11 від 20.07.2022 року, свідком ОСОБА_12 від 20.07. 2022 року.

Окрім того, сторона захисту вважає, що суд допустив істотні порушення норм кримінально-процесуального закону при вирішенні питання цивільного позову потерпілої, так як у позові, який був поданий потерпілою на підготовчому засіданні суду, як представник позивачки вказаний адвокат ОСОБА_13 , сам позов підписаний ним. В додатках до позовів інших документів, які підтверджують повноваження адвоката, як представника позивача, зокрема ордера або доручення центру БПВД, не вказано. Крім того, в позовній заяві потерпілої вказані вимоги: ОСОБА_6 визнати цивільним позивачем у кримінальному провадженні № 0000475 від 30 червня 2022 року, та № 0000469 від 29.06.2022 року, що суперечить вимогам цивільно-процесуального законодавства України, повноважень у потерпілих, їх представника, просити це у суду, немає, інших вимог в частині визнання ОСОБА_6 , цивільним відповідачем немає. У позовній заяві ОСОБА_8 до ОСОБА_6 вказана ціна позову 27053,81 грн, (в тому числі матеріальна шкода 2053,81 грн, та моральна шкода 25000 грн), однак ніякого обґрунтованого розрахунку цих сум немає. Навпаки, в останньому абзаці позову вказана зовсім інша сума шкоди, в неї ще включена сума 13 345 грн, на виготовлення окулярів. До обох позовів додані ксерокопії першого аркушу і трьох інших аркушів медичної карти потерпілої, але відсутній лист призначень лікаря, згідно з яким було б видно які саме препарати призначав лікар і які потерпіла повинна була придбати в аптечному пункті. Крім того, в матеріалах справи є ксерокопії касових чеків про придбання невідомою особою окулярів, нічим не підтверджену суму, а саме за 13 195,00 грн, ще 11.08.2021 року в м. Бердянську, які ніякого відношення до справи не мають. Щодо заявленої потерпілою ОСОБА_8 спричиненої моральної шкоди, то сторона захисту її не визнає, уважаючи заявлений розмір моральної шкоди потерпілій ОСОБА_8 в сумі 25000 грн, явно завищеним і надуманим, Тим більше, кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , були спровоковані діями самої потерпілої, яка прийшли на місце події, з іншим потерпілим, уже з газовим балончиком.

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , просить вирок суду скасувати та закрити провадження у справі. Зазначає, що конфлікт між ним та ОСОБА_8 стався через земельну ділянку. Переконує, що кримінальне провадження ґрунтується на фальшивих показаннях потерпілої і свідків, які є її сусідами. Вказує, що потерпіла та їх сім`я характеризуються вкрай негативно. Звертає увагу, що запис про діагноз в амбулаторній картці ОСОБА_8 зроблено від руки, без печатки лікаря і підпису через 8 днів після конфлікту в приватній клініці «Полар». Також уважає, необґрунтованими цивільні вимоги, заявлені потерпілою у її позові, зокрема, моральної компенсації та вартості окулярів у сумі 14 000 грн, оскільки товарознавчої експертизи вказаних окулярів проведено не було.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали подані ними апеляційній скарги та просили їх задовольнити, думку прокурора, потерпілої та її представника, які заперечили проти задоволення апеляційних скарг, уважаючи вирок суду законним та обґрунтованим, розглянувши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, надавши учасникам судового провадження слово в судових дебатах, а обвинуваченому і останнє слово, колегія суддів приходить до наступних висновків.

У відповідності до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

З огляду на звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, вирок суду та доводи апеляційних скарг сторони захисту колегією суддів перевіряються, в частині інкримінованого ОСОБА_6 обвинувачення за ч. 1 ст. 122 КК України стосовно потерпілої ОСОБА_8 .

За змістом статті 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Пунктом другим цієї ж статті передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Згідно з вимогами статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказаних вимог закону судом першої інстанції дотримано в повній мірі.

При перевірці вироку місцевого суду апеляційним судом встановлено, що суд правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і його висновок про винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у спричиненні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження потерпілій ОСОБА_8 , є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджений зібраними у встановленому законом порядку доказами, які досліджені, оцінені судом та детально викладені у вироку.

В суді першої та апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, не визнав і пояснив, що 28.06.2022, близько 10 год між ним і ОСОБА_8 та ОСОБА_10 виник конфлікт з приводу земельної ділянки, під час якого останній забризкав йому очі сльозогінним газом. Реагуючи на це, і щоб нагнати їх із земельної ділянки, він взяв із землі дерев`яну палицю і побіг за ними. Догнавши їх, почав махати палицею, але при цьому не бачив нічого навколо себе, так як у нього були забризкані очі. Заперечує нанесення будь-кому тілесних ушкоджень.

Незважаючи на невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_6 , його винуватість доведена сукупністю доказів у кримінальному провадженні, досліджених судом першої інстанції, у порядку ст.23 КПК України, та оцінених у відповідності до ст.94 КПК України.

Так, потерпіла ОСОБА_8 в суді першої інстанції пояснила, що 28.06.2022, перебуваючи разом з сином ОСОБА_10 на АДРЕСА_3 , між нею та ОСОБА_6 сталася суперечка, на ґрунті давнього конфлікту, з приводу земельної ділянки, розташованої на цій вулиці. В ході словесної суперечки ОСОБА_6 взяв дерев`яну палицю, якою вдарив її сина, а потім наніс удар їй по спині та руці. У зв`язку з отриманими травмами перебувала на лікуванні близько 2 тижнів.

Свідок ОСОБА_12 підтвердив, що 28.06.2022, близько обіду, перебував на ґанку магазину "Килимовий ярмарок", на АДРЕСА_3 . Зі сторони городів вибігли потерпілі, за якими біг обвинувачений з довгою дерев`яною палицею. Наздогнавши їх, ОСОБА_6 вдарив палицею жінку по руках і по тулубу, а чоловіка декілька раз по руках.

Крім того, винуватість ОСОБА_6 у вчиненні цього злочину, підтверджується іншими об`єктивними даними, а саме:

- протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 28.06.2022, згідно з яким ОСОБА_8 просить вжити заходів до невідомої особи, яка 28.06.2022, близько 13 год 10 хв, спричинила їй тілесні ушкодження;

- протоколу проведення слідчого експерименту від 14.07.2022 за участю потерпілої ОСОБА_8 з відеозаписом його проведення, згідно з яким потерпіла відтворила обставини нанесення обвинуваченим тілесних ушкоджень та її сину;

- протоколу огляду місця події від 18.07.2022 за участю потерпілої ОСОБА_8 з ілюстративними таблицями, відповідно до якого встановлено місце вчинення кримінального правопорушення стосовно неї ділянка місцевості біля магазину "Килимовий ярмарок", на АДРЕСА_3 ;

- заяви потерпілої ОСОБА_8 про долучення до матеріалів справи ДВД-диску із відеозаписами з її мобільного телефону, на яких відображено обставини заподіяння їй тілесних ушкоджень ОСОБА_6 ;

- протоколу огляду документу від 21.07.2022, згідно з яким оглянуто ДВД-диск, наданий потерпілою ОСОБА_8 , із відеозаписами з її мобільного телефону, на яких відображено обставини заподіяння їй тілесних ушкоджень ОСОБА_6 та переглянутим в суді цього диску;

- протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18.07.2022, відповідно до якого ОСОБА_8 впізнала ОСОБА_6 як особу, що спричинила їй тілесні ушкодження 28.06.2022;

- протоколу проведення слідчого експерименту від 18.07.2022 з відеозаписом його проведення, переглянутим в суді, згідно з яким потерпіла ОСОБА_8 відтворила обставини спричинення їй тілесних ушкоджень ОСОБА_6 ;

- протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18.07.2022, відповідно до якого свідок ОСОБА_10 впізнав ОСОБА_6 як особу, що спричинила йому та матері тілесні ушкодження 28.06.2022;

- протоколу проведення слідчого експерименту від 18.07.2022 з відеозаписом його проведення, переглянутим в суді, у відповідності до якого свідок ОСОБА_10 відтворив обставини спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 йому та матері;

- висновку експерта №386 від 08.07.2022, №438 від 20.07.2022, №439 від 20.07.2022, відповідно до якого ОСОБА_8 спричинені такі тілесні ушкодження: а) травма правої половини грудної клітки з тілесними ушкодженнями у вигляді численних саден шкіри задньої поверхні правої половини грудної клітки, під лопаткою, між при-хребтовою та задньою пахвовою лініями та закритого перелому голівки 9-го ребра справа в місці його з`єднання з тілом хребця, з невеликим зміщенням уламків; б) садно шкіри ліктьової поверхні середньої третини передпліччя правої руки. Садна шкіри задньої поверхні правої половини грудної клітки підекспертної та закритий перелом голівки 9-го ребра справа з невеликим зміщенням уламків могли утворитися як від не менше ніж одноразової дії тупого твердого предмету з шорсткою контактуючою поверхнею з механізмами: "удар-тертя" (садна) та "удар-деформація" (перелом), так і від не менше ніж одного зіткнення задньої поверхні правої половини грудної клітки підекспертної з таким предметом, за тими ж механізмами, що зазначені вище, про що свідчать відповідна локалізація та загальні властивості цих тілесних ушкоджень, які в сукупності відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричиняють тривалий розлад здоров`я з відсутністю небезпеки для життя. Садно шкіри ліктьової поверхні середньої третини передпліччя правої руки підекспертної могло утворитись як від не менше ніж одноразової дії тупого твердого предмету з шорсткою контактуючою поверхнею за механізмом "удар-тертя" чи "притискання-тертя", так і від не менше ніж одного зіткнення передпліччя правої руки підекспертної з таким предметом, за механізмом "удар-тертя", про що свідчать відповідна локалізація та загальні властивості цього тілесного ушкодження, яке за своїм характером відноситься до легких тілесних ушкоджень, що не спричиняють короткочасного розладу здоров`я чи незначної втрати працездатності, а мають незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше як шість днів. Характер травми в підекспертної не є специфічним чи характерним для самовільного падіння людини з висоти власного зросту. Судячи зі стану загоєння тілесних ушкоджень, вони можуть мати давність утворення в межах 2-3-х діб до початку СМЕ 01.07.2022. Дані тілесні ушкодження цілком могли утворитися в строк, при обставинах, та за механізмом, на які вказали і відтворили потерпіла ОСОБА_8 та свідок ОСОБА_10 , під час проведення слідчих експериментів за їх участю;

- протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 30.07.2022, згідно з яким свідок ОСОБА_11 впізнав ОСОБА_6 як особу, що спричинила тілесні ушкодження ОСОБА_10 та ОСОБА_8 28.06.2022.

На переконання колегії суддів, досліджені докази, під час судового розгляду, було оцінено судом відповідно до закону та в їх сукупності, і правильно визнано достатніми та взаємозв`язаними для ухвалення обвинувального вироку стосовно ОСОБА_6 .

Вирок відповідає вимогам статей 370, 374 КПК України, є законним, обґрунтованим і вмотивованим.

При перевірці матеріалів кримінального провадження встановлено, що судом досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного його вирішення. Проявів упередженості стосовно ОСОБА_6 , під час судового розгляду, не встановлено.

Ці, та інші, наведені у вироку докази, переконливо свідчать про те, що ОСОБА_6 умисно спричинив середньої тяжкості тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_8 , що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч.1 ст.122 КК України, є правильною.

Згідно з положеннями ст.94 КПК України суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Також ККС ВС у постанові від 01 квітня 2020 року (справа № 750/11509/18) сформулював висновок про те, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Вказаних вимог закону місцевим судом дотримано, надано обґрунтовану оцінку як кожному окремо взятому доказу, так і доказовій базі в цілому.

Оцінку доказам, в тому числі їх допустимості, суд, у відповідності до положень ст.89 КПК України, надає в нарадчій кімнаті, під час ухвалення судового рішення, що і було зроблено, так як вирок суду містить докладні мотиви на спростування доводів сторони захисту про невинуватість обвинуваченого ОСОБА_6 .

Упродовж розгляду кримінального провадження місцевий суд, з`ясувавши, передбачені ст. 91 КПК обставини, що належать до предмету доказування, встановив факт вчинення злочину й обґрунтовано визнав доведеною винуватість ОСОБА_6 у його вчиненні.

Щодо тверджень захисника про недопустимість, як доказу, висновку судово-медичної експертизи № 386 від 08.07.2022, а також аргументів з приводу того, що експерт немає права з власної ініціативи збирати матеріали для проведення експертизи, то такі не відповідають дослідженим судом матеріалам кримінального провадження, виходячи з такого.

Так, згідно з ч. 1ст. 242 КПК України експертиза проводиться експертною установою, експертом або експертами, яких залучають сторони кримінального провадження або слідчий суддя за клопотанням сторони захисту у випадках та порядку, передбачених статтею 244 цього Кодексу, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання.

Як установлено колегією суддів, зазначена експертиза була призначена у встановленому законом порядку, зокрема постановою старшого дізнавача СД Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_14 від 30.06.2022.

Суб`єктами збирання доказів зі сторони обвинувачення є слідчий, дізнавач, прокурор, а у випадках отримання доручення, в порядку частини 2статті 41 КПК, - оперативні підрозділи.

Частиною 2 статті 93 КПК України визначені способи збирання доказів стороною обвинувачення, до яких належать проведення слідчих (розшукових) та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Поряд з тим, згідно з частиною 4 статті 69 КПК України, експерт не має права за власною ініціативою збирати матеріали для проведення експертизи.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, а саме висновку експерта № 386, судово-медичний експерт ОСОБА_15 провів судово-медичну експертизу ОСОБА_8 , шляхом безпосереднього огляду потерпілої та її опитування, про що свідчить зазначена у висновку інформація щодо даних огляду та встановлення обставин справи зі слів ОСОБА_8 та на дослідження потерпілою надано довідку з травмпункту , рентгенівський знімок промаркований: « ОСОБА_8 1976 28.06.2022р (стоя)», оригінал медичної карти амбулаторного хворого, оформленої на її імя.

Також, із висновку експерта, слідує, що останній попереджений про відповідальність за ст.ст.384, 385 КК України та ознайомлений з правами та обов`язками , що передбачені ст.69 КПК України.

Матеріали кримінального провадження не містять запитів за підписом експерта про надання йому медичної документації потерпілої ОСОБА_8 .

Крім того, як пояснила в суді першої інстанції потерпіла ОСОБА_8 , коли вона прийшла для проходження судово-медичної експертизи, то поскаржилась експерту на триваючі болі в грудній клітці. Експерт сказав, що наявні у нього рентгенівські знімки можуть не показати усіх пошкоджень і порадив зробити КТ. Коли вона зробила КТ, то віднесла їх експерту, який дав остаточний висновок. З наведеного не вбачається того, щоб експерт самостійно збирав матеріали для проведення експертизи.

Більш того, сторона захисту та обвинувачений, як на стадії досудового розслідування, так і на стадії судового розгляду в суді першої інстанції не порушували питання щодо порушення порядку отримання медичної документації.

В той же час, апеляційний суд зазначає, що цей висновок експерта складено із дотриманням вимог статей 101, 102 КПК України, він містить опис проведених досліджень, експертизу проведено кваліфікованим експертом із відповідною освітою та стажем роботи, згідно з вимогами Закону України «Про судову експертизу», ст. 69 КПК України, наведене не дає колегії суддів підстав дійти висновку про те, що експерт здійснював збирання матеріалів для проведення експертизи за власною ініціативою, а відтак відсутні підстави для визнання цього висновку недопустимим доказом, з підстав викладених в апеляційний скарзі захисника.

Аргументи захисту, що ознаки перелому голівки 9-го ребра праворуч у потерпілої було виявлено лише 07.07.2022 відхиляються, оскільки згідно з висновком експертизи, у цей день, було констатовано наявність ушкодження у потерпілої ОСОБА_8 , на підставі медичної документації з 28.06.2022 по 07.07.2022, і експертом підсумовано, що судячи зі стану загоєння тілесних ушкоджень, вони можуть мати давність утворення в межах 2-3 діб до початку проведення судово-медичної експертизи 01.07.2022. Тобто, наявність тілесних ушкоджень, за часом, мало місце після виникнення подій, які відбувалися 28.06.2022 поблизу магазину "Килимовий ярмарок", на АДРЕСА_3 .

Необґрунтованими є доводи апелянта і про недопустимість, як доказу, протоколів впізнання за фотознімками потерпілою ОСОБА_8 та свідками ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_6 .

У відповідності до вимог ст. 228 КПК України, перед тим, як пред`явити особу для впізнання, слідчий, прокурор попередньо з`ясовує, чи може особа, яка впізнає, впізнати цю особу, опитує її про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких вона бачила цю особу, про що складає протокол. Якщо особа заявляє, що вона не може назвати прикмети, за якими впізнає особу, проте може впізнати її за сукупністю ознак, у протоколі зазначається, за сукупністю яких саме ознак вона може впізнати особу. Забороняється попередньо показувати особі, яка впізнає, особу, яка повинна бути пред`явлена для впізнання, та надавати інші відомості про прикмети цієї особи. За необхідності впізнання може провадитися за фотознімками, матеріалами відеозапису з додержанням вимог, зазначених у частинах першій і другій цієї статті. Проведення впізнання за фотознімками, матеріалами відеозапису виключає можливість, у подальшому, пред`явленні особи для впізнання. Фотознімок з особою, яка підлягає впізнанню, пред`являється особі, яка впізнає, разом з іншими фотознімками, яких повинно бути не менше трьох. Фотознімки, що пред`являються, не повинні мати різких відмінностей між собою за формою та іншими особливостями, що суттєво впливають на сприйняття зображення. Особи на інших фотознімках повинні бути тієї ж статі і не повинні мати різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі з особою, яка підлягає впізнанню.

Під час дослідження судом вказаних протоколів, колегія суддів встановила, що істотних порушень норм КПК України, в ході проведення цієї слідчої дії, які б, відповідно до вимог ст. 87 КПК України, давали підстави вважати протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю потерпілої та свідків недопустимим доказом немає, тому посилання апелянта, з цього приводу, не заслуговують на увагу.

Так, зокрема з протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18.07.2022 вбачається, що потерпіла ОСОБА_8 впізнала за загальними ознаками зовнішності, а саме формою голови, носа, розрізом очей, стилем зачіски, формою вус, особу, на ім`я ОСОБА_16 , який 28.06.2022 спричинив їй тілесні ушкодження по АДРЕСА_3 , як особу, яка зображена під знімком №2 ( т.1 а.п. 192-193).

Із долученої довідки слідчого СВ Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_17 убачається, що на фотознімку під №2 зображений ОСОБА_6 (т. 1 а.п. 194).

З протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 30.07.2022 слідує, що свідок ОСОБА_11 впізнав ОСОБА_6 , який зображений на фотознімку під №3, як особу, що спричинила тілесні ушкодження, зокрема ОСОБА_8 28.06.2022 (т. 1 а.п. 214-216).

Крім того, в суді першої інстанції вищевказаний свідок безпосередньо вказував на ОСОБА_6 , як на особу, яку він бачив при певних обставинах, що детально ним викладено в показаннях, при його допиті.

На переконання колегії суддів, вказані слідчі дії були проведені з дотриманням вимог ст. 228 КПК України, а протоколи, за їх результатами, складені відповідно до положень ст.ст. 103-106 КПК України.

Слід зазначити, що коли сторона вимагає скасування або зміни судового рішення, посилаючись на порушення, допущені під час кримінального провадження, вона має обґрунтувати не лише наявність такого порушення, але й переконати, що воно істотно позначилося на можливостях сторони відстоювати свою позицію у справі і не було виправлено в ході кримінального провадження. Для цього сторона, крім іншого, має продемонструвати, що вона під час кримінального провадження вжила заходів у межах процесуальних можливостей, наданих їй кримінальним процесуальним законодавством, для виправлення ситуації, що склалася внаслідок стверджуваного порушення, і скористалася можливостями, наданими їй іншою стороною та/або судом. (Позиції Верховного Суду висловлених у справах № 697/1283/16-к провадження № 51-411км2, № 125/2592/18, №236/4268/18, справа № 207/2269/22 провадження № 51-671 км 24 ).

Висловлені захисником доводи, з посиланнями на певні недоліки процесуальних документів, не вказують, яким чином ці недоліки призвели чи можуть призвести до недопустимості доказів, отриманих на їх підставі, й не містять посилань на порушення будь-яких конвенційних або конституційних прав, свобод чи інтересів ОСОБА_6 , в результаті здійснення як досудового розслідування так і судового розгляду. Таких не було встановлено і апеляційним судом.

В апеляційних скаргах містяться також інші аргументи захисту, які не потребують детального аналізу суду та не мають будь-якого вирішального значення в цьому провадженні. При цьому колегія суддів виходить з усталеної практики ЄСПЛ. Так, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі RuizTorija v. Spain від 09.12.1994, № 303-A, § 29; рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010, заява № 4909/04, § 58).

На думку колегії суддів, у цьому провадженні надані відповіді на всі вагомі аргументи, поданих апеляційних скарг, допущених у кримінальному провадженні порушень кримінального процесуального закону, оскільки таких порушень, які могли б вплинути на висновки суду щодо винуватості ОСОБА_6 , правильності кваліфікації його дій і поставили під сумнів законність та обґрунтованість вироку суду, відповідно до ст. 409 КПК України, які були б підставою для його скасування, колегією суддів не виявлено.

Покарання за злочин, у виді 2 років обмеження волі, ОСОБА_6 призначено у відповідності до положень ст.ст. 50,65 КК України та у межах санкції ч.1 ст.122 КК України, з наведенням у вироку обґрунтувань такого рішення.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України метою покарання є не тільки кара, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Положеннями ст.65 КК України визначено, що при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Висновки з приводу пропорційності покарання тяжкості правопорушення, висловлені ЄСПЛ в своїх рішеннях, зокрема, у рішеннях по справах Souring v. UK, Shvydka v. Ukraine, Tammer v. Estonia, - за змістом яких захід, що застосовується до порушника має бути пропорційним переслідуваній меті, засудження та покарання порушника не мають бути непропорційними законній меті і підстави, якими керуються національні суди, мають були відповідними і достатніми для виправдання такого втручання.

Вимоги дотримання справедливості при призначенні кримінального покарання закріплені у ст.10 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст.14 Міжнародного пакту про цивільні та політичні права 1966 року,ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року.

Тобто, суд має призначати покарання конкретній особі за конкретний злочин, максимально індивідуалізуючи покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів.

Призначаючи покарання ОСОБА_18 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до статті 12 КК України є нетяжким злочином, обставини кримінального правопорушення, особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який раніше не судимий, характеризується позитивно та прийшов до висновку про доцільність призначення обвинуваченому покарання у виді обмеження волі, визначивши його в межах санкції ч.1 ст. 122 КК України.

Також, суд врахував позицію та поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 , під час розгляду кримінального провадження, який продовжував конфліктувати з потерпілими, жодних заходів у відшкодування спричиненої шкоди не вживав.

Перевіривши апеляційні доводи захисника про можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 положень ст.75 КК України та звільнення його від відбування покарання з випробуванням, у зв`язку з тим, що ОСОБА_6 раніше не судимий, на даний час, є внутрішньо переміщеною особою, за теперішнім місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря нарколога чи психіатра не перебуває, є фізичною особою підприємцем та сплачує податки, то колегія суддів приходить до таких висновків.

Згідно з положеннями ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Виправлення, як мета покарання - це той наслідок, який прагне досягнути держава передбаченими законом заходами примусу. Виправлення засудженого - це ті певні зміни в його особистості, які утримують його в подальшому від вчинення нових злочинів. З моральної точки зору виправлення засудженого і є кінцевою метою покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.

Колегією суддів враховується те, що як у процесі розгляду кримінального провадження місцевим судом, так і в суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_6 не кається у вчиненому, заподіяну шкоду не відшкодував.

Відповідно до позиції Верховного суду, викладеної у постанові від 15 лютого 2022 року, справа № 283/460/21, провадження № 51-4891км21, добровільне відшкодування шкоди має важливе значення при призначенні покарання: відповідно до статті 66 КК пом`якшує покарання, відповідно до статті 65 КК позитивно характеризує особу винного.

Натомість, матеріали кримінального провадження не містять жодних даних про вчинення ОСОБА_6 дій, спрямованих на добровільне відшкодування заподіяної шкоди, як до ухвалення судом вироку, так і в ході його перегляду.

З огляду на викладене, колегія суддів, не вбачає підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 75 КК України, із звільненням його від відбування призначеного йому покарання з випробуванням, з іспитовим строком, на що є посилання захисника в апеляційній скарзі.

На переконання колегії суддів, призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, підстав визнати його надмірно суворим колегія суддів не знаходить.

Щодо незгоди захисника, в апеляційній скарзі та заперечення обвинуваченим позовних вимог у судовому засіданні апеляційного суду, в частині вирішення судом першої інстанції цивільного позову, колегія суддів, прийшла до такого переконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно з положеннями ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

У відповідності до ч. 1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до положень ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду регламентовані ст. 1167 ЦК України, зокрема, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав ;моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи; розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до усталеної практики розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що потерпілою ОСОБА_8 , у даному кримінальному провадженні, подано цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_6 (т. 1 а.с. 37-42), в якому вона просить стягнути з обвинуваченого на її користь майнову шкоду в розмірі 2053,81 гривень та моральну шкоду в розмірі 25 000 гривень.

Згідно з висновком експерта №386 від 08.07.2022, у потерпілої ОСОБА_8 констатовано наявність тілесних ушкоджень, які в сукупності відносяться до легких тілесних ушкоджень та ушкоджень середньої тяжкості.

У зв`язку із отриманими тілесними ушкодженнями потерпіла ОСОБА_8 вимушена була лікуватись, що підтверджується записами в медичній карті амбулаторного хворого ОСОБА_8 , довідкою із травмпункту від 28.06.2022 (т. 1 а.с. 39-40), здійснювати відповідні обстеження, зокрема, остання, проходила обстеження комп`ютерної томографії від 07.07.2022 (т.1 а.с.41), придбати ліки, що підтверджується квитанціями про їх оплату.

Понесені потерпілою ОСОБА_8 витрати підтверджуються наданими копіями фіскальних чеків, наявними у матеріалах кримінального провадження (т. 1 а.с. 42) за проходження потерпілою КТ та купівлю медикаментів, долучені фіскальні чеки є читабельними на загальну суму 1 161, 38 грн.

Шкоду в сумі 13,345 грн на виготовлення окулярів, на що є посилання в апеляційній скарзі, потерпіла не заявляла і суд не стягував.

Окрім того, завдана внаслідок кримінального правопорушення моральна шкода потерпілій ОСОБА_8 виявилась у наступному: завданні фізичного болю, внаслідок спричинення тілесних ушкоджень, вимушеному проходженні лікування і придбання ліків, психологічних стражданнях, тимчасово вимушених змінах усталеного способу життя.

Судом першої інстанції ухвалено частково задовольнити позовні вимоги потерпілої ОСОБА_8 в частині відшкодування спричиненої їй кримінальним правопорушенням майнової шкоди (1161,38 гривень із заявлених позовом 2053, 81 грн) та у повному обсязі (25 000 гривень) в частині відшкодування спричиненої їй кримінальним правопорушенням моральної шкоди.

Відтак, зважаючи на викладене, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, також беручи до уваги негативну позицію обвинуваченого ОСОБА_6 щодо добровільності відшкодування заподіяної ним шкоди, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, як належно умотивованими, на підставі належно досліджених обставин та доказів, про вирішення цивільного позову саме у такому розмірі.

Посилання захисника з приводу відсутності в долученій медичній карті листів призначень лікаря, згідно з яким було б видно, які препарати призначав лікар є необґрунтованими, оскільки із довідки (т.1 а.с. 39,40), виданої травмпунктом КП «Хмельницька міська лікарня» ХМР від 28.06.2024 та рекомендацій з карти амбулаторного хворого, лікарем потерпілій ОСОБА_8 було рекомендовано здійснити КТ органів грудної клітини і придбати пластир Олфен, що відповідає фіскальним чекам.

Твердження захисту з приводу того, що потерпіла ОСОБА_8 спровокувала конфлікт із обвинуваченим ОСОБА_6 , оскільки на місце події прийшла уже з газовим балончиком - не виключають факту спричинення потерпілій тілесних ушкоджень, винуватості ОСОБА_6 у вчиненому кримінальному правопорушенні, не зменшують ступеня встановленої моральної шкоди, спричиненої потерпілій протиправними діями обвинуваченого.

Крім того, навіть агресивна віктимна поведінка потерпілої особи, що виражається у провокуванні, вживанні образливих слів, штовханні і таке інше не виправдовує нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, і протилежне є кримінально караним. Факт наявності при собі у потерпілої газового балончика не свідчить про свідоме спричинення нею конфліктної ситуації, а можливе зберігання при собі для самозахисту.

Відтак, доводи апеляційної скарги з приводу відсутності належних доказів для стягнення майнової шкоди з обвинуваченого та занадто великого розміру стягненої моральної шкоди свого підтвердження не знайшли.

Аргументи захисника з приводу відсутності в матеріалах кримінального провадження повноважень представника потерпілих - адвоката ОСОБА_13 , яким було підписано та подано цивільні позови не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу» безоплатна вторинна правнича допомога включає такі види правничих послуг як здійснення представництва інтересів осіб, що мають право на безоплатну вторинну правничу допомогу, в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами.

Порядок подання звернень про надання безоплатної вторинної правничої допомоги, який встановлено ст. 18 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу», передбачає подання відповідного звернення про надання одного з видів правничих послуг до центру з надання безоплатної правничої допомоги в письмовій формі за місцем фактичного проживання таких осіб незалежно від реєстрації місця проживання чи місця перебування особи або за місцезнаходженням органу, що здійснює дізнання, досудове розслідування, суду, слідчого судді, що розглядають справу. Саме Центр з надання безоплатної вторинної правничої допомоги вирішує питання про надання безоплатної вторинної правничої допомоги або приймає рішення про відмову в наданні безоплатної вторинної правничої допомоги і надсилає копію цього рішення особі, яка звернулася про надання такої допомоги, з одночасним роз`ясненням порядку оскарження рішення про відмову в наданні безоплатної вторинної правничої допомоги.

Матеріали кримінального провадження ( т. 1 а.п. 32) містять доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги від 20.07.2022 № 321 виданого Хмельницьким місцевим центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги, яким призначено адвоката ОСОБА_13 (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю від 05.05.2011 №504 копія якого також міститься в матеріалах т.1 а.п. 235) для складання процесуальних документів та представництво інтересів на досудовому розслідуванні та в суді першої інстанції, як потерпілої у кримінальному провадженні №0000475 ОСОБА_8 .

Відтак, поданий (підписаний) представником потерпілих адвокатом ОСОБА_13 цивільний позов поданий в межах процесуальних прав та обов`язків, визначених дорученням та Кримінальним процесуальним кодексом України.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

З огляду на те, що ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 07.10.2024 ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 125 КК України звільнено від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності, а тому слід виключити з вироку суду посилання на застосування приписів ч. 1 ст. 70 КК України при призначенні покарання за сукупністю кримінальних правопорушень.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, не виявлено, а тому підстав для задоволення апеляційних скарг сторони захисту, колегія суддів не вбачає.

За змістом ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема залишити вирок або ухвалу без змін.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що підстави для скасування оскаржуваного вироку суду першої інстанції відсутні.

Керуючись п.1 ч.1 ст.407, ч.1 ст.418, ст.419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 травня 2024 стосовно ОСОБА_6 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_1 ОСОБА_2