В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2024 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурорів ОСОБА_4 ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 травня 2022 року за №0000062 по обвинуваченню:

ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, не одруженого, з неповною середньою освітою, не судимого, працюючого кур`єром доставки ТОВ «Глово АПП Україна» в м. Івано - Франківськ,

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 114-2 КК України,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_6 обвинувачується в тому,що він не передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачати, 11.05.2022 пішим ходом перетнув кордон України без проходження прикордонно - митних формальностей та поза пунктом пропуску у напрямку республіки Білорусь, де у період часу з 12.05.2022 по 14.05.2022 більш точного часу не встановлено, перебуваючи за адресами: с. Городна та в подальшому в м. Пінськ Брестської області республіки Білорусь, більш точного місця не встановлено, у присутності невизначеного кола осіб співробітників прикордонних органів у тому числі громадян республіки Білорусь, повідомив їм про місцезнаходження, кількість та комплектування блокпостів на території України, які він проїжджав під час руху до кордону з республікою Білорусь, зокрема і про факт розміщення на виїзді до АДРЕСА_4 блокпосту на якому несуть службу підрозділи Збройних Сил України та інших військових формувань, України, кількість особового складу та наявне озброєння.

Правова кваліфікація інкримінованого кримінального правопорушення ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 114-2 КК України -поширення інформації про розташування Збройних Сил України чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань, за можливості їх ідентифікації на місцевості, при чому така інформація не розміщувалася у відкритому доступі Генеральним штабом ЗСУ МО України та іншими уповноваженими державними органами, вчинене в умовах воєнного стану.

В судовому засіданні обвинуваченийОСОБА_6 , вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення не визнав. Суду надав пояснення, що він

11.05.2022 незаконно перетнув державний кордон України з республікою Білорусь (далі РБ) поза пунктами пропуску, оскільки через територію РБ, хотів перейти до російської федерації. Такі дії пояснив тим, що посварився з мамою на побутову тему та вирішив піти з дому, вирушивши через територію РБ до РФ з метою жити з батьком, який на той час проживав у москві.

10.05.2022 він виїхав на автобусі з села Заріччя Надвірнянського р-ну Івано-Франківської області спочатку у м. Надвірна Івано-Франківської області, звідти у м. Івано-Франківськ. Далі з пересадками поїхав на громадському транспорті у м. Тернопіль, після чого пересів на інший автобус та поїхав до м. Рівне. У м. Рівне він дістався близько 22:00 год. 10.05.2022 поселився в готелі «Турист» де перебував до ранку наступного дня. 11.05.2022 маршрутним автобусом поїхав в Сарни звідки попрямував до м. Дубровиця. Орієнтовно о 16:00 він ще раз пересів на іншу маршрутку, яка прямувала до с. Тумень та дістався до вищевказаного села близько 17:00. Після цього, зорієнтувався на місцевості, використовуючи додатки компас та GOOGLE MAPS на власному мобільному телефоні, та вирушив в бік кордону України та РБ. Рухаючись приблизно годину - півтори вийшов до кордону України, який перетнув і продовжив рух вглиб території РБ. Рухався по лісистій місцевості з метою уникнення пунктів пропуску приблизно до 22:00 і вирішив зупинитися на ночівлю. 12.05. 2022 близько 05:00 прокинувся та продовжив свій рух користуючись компасом на телефоні. Вийшовши на асфальтовану дорогу, близько 07:50 цього ж дня, біля нього зупинився легковий автомобіль білого кольору, з якого вийшов чоловік у військовій формі з нашивками «Пограничная служба», та поцікавився, у нього де його документи. Після того як він відповів, що в його документів немає і він з України, то вказаний чоловік наказ йому сідати в машину та відвіз його до інших двох чоловіків, один з яких був у військовій формі, а інший у цивільній. Вони перевірили його речі, після чого всі поїхали до лінії кордону, де показав даним особам свої сліди перетину кордону, розповів кудою саме він проходив та те, що його ніхто на території РБ не чекав. Далі його відвезли на територію прикордонної військової частини, де його допитали. Зазначений вище чоловік відвіз його в с. Городна РБ, де знаходилась в/ч. Його стали допитувати, як його звати, звідки, куди і чому він рухався. Він назвав всі відомості про себе, причину перетину кордону та розповів весь порядок свого пересування територією України. Розповів, що прибувши до с. Тумень зорієнтувався на місцевості, використовуючи додатки компас та GOOGLE MAPS на власному мобільному телефоні, та вирушив в бік кордону України та РБ. Його запитували про місцезнаходження, кількість та комплектування блокпостів на території України, які він проїжджав під час руху до кордону з РБ; про наявність, місцезнаходження військової техніки, в особливості тієї, яка знаходиться біля кордону України з РБ. У відповідь на питання, він повідомив, що поки рухався вищевказаним маршрутом до державного кордону країни з РБ (с. Заріччя - м. Надвірна - м. Івано Франківськ, м. Тернопіль - м. Рівне - м. Сарни - м. Дубровиця - с. Тумень), він нарахував декілька блокпостів, точну їх кількість не пригадує,будь-якої детальної інформації про точне місце їх розташування та наявність або відсутність військовослужбовців чи інших правоохоронців на них, а також військової техніки він немає. Оскільки, таку інформацію він жодним чином не фіксував, а навпаки намагався уникнути зустрічі із правоохоронцями та військовослужбовцями, особливо зоні прикордонного контролю. Після вказаного допиту його повезли до в/ч у місті Пінськ Брестської області РБ, де чоловік в цивільній формі одягу (як йому здалося начальник) задавав йому подібні питання, як і в попередній військовій частині. Ввечері 12.05. 2022 його. помістили в камеру, в якій перебував до 10:00 14.05.2022. Далі військові повернули йому всі його речі та повезли в бік кордону РБ та України, пояснили йому як йти, вказали напрямок, де можна перетнути кордон. Зайшов на територію України приблизно о 15:00 14.05.2022, після чого був одразу затриманий українськими прикордонниками. Також ОСОБА_6 вказав, що відразу ж після свого затримання працівниками прикордонної служби України,працівниками СБУ, останні провели огляд його особистих речей, оглянули його мобільний телефон на предмет виявлення будь-якої цікавої для них інформації, однак нічого там не знайшли. Телефон йому повернули. В подальшому, працівники прикордонної служби України провели його допит, та розпитали яким чином він перетнув державний кордон та що з ним відбувалося у РБ. Він надав пояснення з ким із працівників правоохоронних органів РБ зустрічався, та яку інформацію повідомив. При цьому, будь-якої детальної інформації про склад військових формувань чи їх детальне місце знаходження, які спостерігав або міг спостерігати під свого руху до кордону, для правоохоронних органів РБ він не повідомляв, оскільки такою інформацією не володіє, жодної фіксації руху збройних підрозділів ЗСУ він не проводив, жодної фіксації місця розташування блокпостів чи склад наявного на них персоналу він не здійснював, він лише повідомив, що проїжджав по ходу свого руху через такі блокпости без будь-якої деталізації фактичного місця їх розташування чи склад осіб що на них були присутні. Також зазначив, що в м. Пінськ у нього були відібрані відбитки пальців, також йому погрожували, що закопають або втоплять в болоті, відповідно був змушений говорити про те що питали. Що стосується блокпосту в с. Омеляна Рівненського району, то не знає де він розміщений, оскільки є не місцевим.

Після наданих пояснень в ході судового розгляду, обвинувачений спільно із захисником, просили суд ухвалити вирок, яким визнати невинуватимОСОБА_6 , у пред`явленому обвинуваченні зач. 2 ст. 114-2 КК України та виправдати у зв`язку з недоведеністю наявності в його діях складу кримінального правопорушення.

На думку сторони обвинувачення, винаОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого правопорушення, підтверджується доказами, які досліджувалися судовим розглядом.

Провівши судовий розгляд кримінального провадження, безпосередньо допитавши обвинуваченого, свідків, дослідивши документи, як докази, на які посилався прокурор та сторона захисту, вивчивши всі матеріали кримінального провадження, заслухавши міркування і доводи прокурора, сторони захисту, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, в результаті повного, об`єктивного і всебічного їх дослідження в судовому засіданні, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.2 ст.17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст.25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції, розпочавши досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення або в разі надходження заяви про вчинення кримінального правопорушення, вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила, а також відповідно до ч.2 ст.9 КПК України всебічно повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного,обвинуваченого, а також обставини що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час,місце,спосіб та інші обставини, вчинення кримінального правопорушення; 2)винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини,які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Відповідно до ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст.91 КПК України покладається на прокурора.

Тобто, обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на сторону обвинувачення безпосередньо у судовому засіданні.

Суд, відповідно до ст.26 КПК України у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків, передбачених цією статтею.

Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України усі сумніви, щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь підсудного.

Прокурор в судовому засіданні повністю підтримав обвинувачення протиОСОБА_6 , просив суд визнати останнього винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.114-2 КК України, та призначити покарання яке попросив у судових дебатах.

Так, винуватістьОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, стороною обвинувачення обґрунтовувалась наступними доказами, які в судовому засіданні були безпосередньо досліджені судом.

Зокрема, свідок ОСОБА_8 надав суду пояснення, що є інспектором прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». 14.05.2022 ніс службу у наряді по охороні кордону. Здійснював затримання ОСОБА_6 під час повернення останнього із території РБ до України. Обвинувачений пояснював, що після сварки із мамою вирішив поїхати до батька в РФ. Нелегально перейшов кордон, де був затриманий прикордонниками РБ. Спільно із іншими колегами, поводив допит обвинуваченого відразу ж після затримання. Зазначив, що ОСОБА_6 повідомляв йому та колегам, що представники РБ цікавились порядком його руху, до державного кордону по території України, а також безпосередньо порядком та місцем перетину самого кордону. Військовослужбовці РБ цікавились кількістю та комплектування блокпостів на території України, які проїжджав (міг бачити) ОСОБА_6 в ході слідування до кордону з РБ; про наявність, місцезнаходження військової техніки, в особливості тієї, яка знаходиться біля кордону України з РБ. Під час вищевказаних допитів ОСОБА_6 з його слів, повідомив для них про свій маршрут та місце перетину державного кордону. Також повідомив про те, що декілька разів по ходу свого руху до прикордонної зони, проїжджав через блокпости в різних місцях. На запитання свідка ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про те чи повідомляв, ОСОБА_6 будь-яку детальну інформації про склад військових формувань чи їх детальне місце знаходження, які спостерігав або міг спостерігати під свого руху до кордону, для правоохоронних органів РБ, останній повідомляв, що такою інформацією він ні з ким не ділився, адже нею не володіє. Жодної фіксації руху збройних підрозділів ЗСУ він не проводив, жодної фіксації місця розташування блокпостів чи склад наявного на них персоналу він не здійснював. Він лише повідомив, що проїжджав по ходу свого руху через такі блокпости, без будь-якої деталізації фактичного місця їх розташування чи склад осіб, що на них були присутні. Також свідок ОСОБА_8 повідомив, що він разом із колегами здійснював огляд мобільних телефонів ОСОБА_6 з метою виявлення будь-якої інформації, яка могла вказувати на співпрацю ОСОБА_6 із представниками держави агресора та РБ, а також інформацію із зображенням або географічними координатними військових підрозділів України чи їх техніки, військових споруд, тощо. Однак, в процесі такого огляду, жодної компрометуючої інформації виявлено не було, жодних фотографій, даних геолокації чи записів, які б вказували про здійснення ОСОБА_6 будь-якого роду фіксації таких об`єктів виявлено не було. Під час опитування, обвинувачений повідомив, що після сварки із мамою, вирішив потрапити поза прикордонними постами на територію Росії, де на той час проживав його батько. Оперативно - адміністративна група затримала вказаного обвинуваченого для з`ясування всіх обставин.

Свідок ОСОБА_9 суду надав пояснення, що працює інспектором відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІНФОРМАЦІЯ_3 . 14.05.2022 р. здійснював затримання ОСОБА_6 під час повернення (прямування) до України зі сторони РБ. Обвинувачений пояснював, що після сварки із мамою вирішив поїхати до батька в РФ. Нелегально перейшов кордон, де був затриманий прикордонниками РБ Спільно із своїми колегами ОСОБА_8 ОСОБА_10 ОСОБА_11 , опитували обвинуваченого відразу ж після затримання. Свідок підтвердив, що ОСОБА_6 під час допиту, який мав місце відразу після затримання останнього в прикордонній зоні, зазначив, що представники РБ цікавились в нього порядком його руху до державного кордону по території України, а також, безпосередньо порядком та місцем перетину самого кордону між Україною та РБ. Також військовослужбовці РБ ставили питання про місцезнаходження, кількість та комплектування блокпостів на території України, які проїжджав (міг бачити) ОСОБА_6 із місця свого проживання в Івано - Франківській області, під час руху до кордону з РБ; про наявність, місцезнаходження військової техніки, в особливості тієї, яка знаходиться біля кордону України з РБ. Під час вищевказаних допитів ОСОБА_6 з його слів, повідомив прикордонникам та іншим представникам служб РБ, про свій маршрут та місце перетину державного кордону, також повідомив про те, що декілька разів по ходу свого руху до прикордонної зони проїжджав через блокпости. Також свідок ОСОБА_9 повідомив, що його колегами в його присутності здійснювали огляд мобільних телефонів ОСОБА_6 з метою виявлення будь-якої інформації, яка могла вказувати на співпрацю ОСОБА_6 із представниками держави агресора та РБ, а також інформацію із зображенням або географічними координатними військових підрозділів України чи їх техніки, військових споруд, тощо. Однак, в процесі такого огляду, жодної компрометуючої інформації виявлено не було, жодних фотографій, даних геолокації чи записів, які б вказували про здійснення ОСОБА_6 будь-якого роду фіксації таких об`єктів виявлено не було. Із слів обвинуваченої особи знає, що останній за селом Тумінь в лісистій місцевості пішки перейшов кордон з метою потрапити до РФ де на той час проживав його батько.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 , повідомив, що працює інспектором відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказаний свідок, надав аналогічні пояснення названих вище свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , з приводу виявлення та затримання на пункті пропуску ОСОБА_6 та отримання від останнього інформації з приводу перетину кордону та спілкування обвинуваченої особи із представниками РБ.

Однак, аналізуючи (оцінюючи) показання допитаних вказаних вище свідків, суд вважає, що вони по своїй суті та змісту, не є доказами які підтверджують вину обвинуваченої особи, як зазначав прокурор в судових дебатах.

В показаннях свідківОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , відсутні жодні фактичні дані, які б свідчили про наявність в діяхОСОБА_6 складу злочину, передбаченого ч.2 ст.114-2 КК України. На думку суду, їх свідчення є загальними, стосуються, зокрема, повноважень (обов`язків) їх дій при виявленні підозрілих осіб при перетині кордону, загальної організації роботи ДПСУ, дали пояснення з приводу тих обставин, про які їм розповівОСОБА_6 , тобто отримали інформацію, яку їм розповів обвинувачений. Показання свідків не вказують на те, що обвинувачений у період часу з 12.05.2022 по 14.05.2022 перебуваючи на території РБ, міг поширити інформацію про розташування ЗСУ та інших військових формувань, кількість особового складу про наявне озброєння на блокпостах на території України. Як слідує із змісту їх показань, вони не повідомили суду обставин, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження.

Тому їх свідчення, не можуть судом розцінюватися як докази, що підтверджують вину обвинуваченого.

На підтвердження доводів, викладених в обвинувальному акті, прокурором в судовому засіданні, на підтвердження вини обвинуваченого, досліджувалось повідомлення з військової частини НОМЕР_1 (Оперативне угруповання військ « ІНФОРМАЦІЯ_4 ») від 10.06.2022 №491В, відповідно до якого, з початку збройної агресії російської федерації проти України на в`їзді до АДРЕСА_3 , встановлено блокпост на якому несуть службу (чергування) військовослужбовці ЗС України та інші утворені відповідно до законів України військові формування та інформація щодо його розташування та функціонування у відкритому доступі не поширювалася Генеральним штабом ЗС України та Міністерством оборони України (а.п. 41), постанова Дубровицького районного суду Рівненської області від 18.05.2022 у справі № 949/506/22, відповідно якої ОСОБА_6 притягнено до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, тобто за незаконне перетинання державного кордону України, оскільки ОСОБА_6 14.05.2022 о 20 год. був виявлений прикордонним нарядом у 150 метрах від лінії державного кордону України в не функціонуючому пункті пропуску «Городище» з Республікою Білорусь, який 12.05.2022 незаконно перетнув у напрямку Республіки Білорусь (а.п. 56), протокол огляду речей та документів від 25.07.2022, а саме, оптичного носія інформації з інформацією про зв`язок та місця розташування базових станцій абонента з номером телефону НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_6 (отриманого в ході тимчасового доступу від 18.07.2022

(а.с. 67-68), встановлено, що у період часу з 11 год. по 14 год. 46 сек. абонент з мобільним номером телефону НОМЕР_2 перебував на території Республіки Білорусь. (а.п. 72-78)

Вказані вище документи не викликають сумніву у суду, вони підтверджують встановлені обставини провадження, однак не спростовують пояснень обвинуваченого (в частині не визнання ним вини) та не доводять винуватість останнього в інкримінованому діянні.

При оцінці цих доказів, суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом», яке повинно випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. Подані письмові докази прокурором, достовірно не підтверджують вину обвинуваченого, враховуючи встановлені обставини цього кримінального провадження.

Суд погоджується із стороною захисту, що в діях ОСОБА_6 , відсутній склад злочину, передбачений ч.2 ст.114-2 КК України.

Так, із досліджених в судовому засіданні наданих стороною захисту публікацій засобів масової інформації в мережі Інтернет та інформаційному порталі «Youtube», вбачається що в період із 01.03.2022 р. по 15.04.2022 р., ряд представників військово-цивільних адміністрацій, також Рівненської області, здійснювали інформування цивільного населення щодо розміщення військових блокпостів на в`їздах та виїздах до населених пунктах з метою контролю за рухом та виявлення потенційно небезпечних осіб, які можуть нести загрозу для безпеки держави та її громадян.

З наведеного слідує, що станом на 12.05.2022 р. інформація про, як сам факт наявності чи то відсутності блокпосту поблизу населених пунктів, так цілі функціонування таких блокпостів, перебувала в широкому необмеженому доступі в мережі Інтернет.

За клопотанням сторони захисту судом допитана свідок ОСОБА_12 , яка повідомила, що є матір`ю обвинуваченого ОСОБА_6 10.05.2022 р. між нею та її сином стався побутовий конфлікт, в ході якого син вирішив покинути дім та направитися за місцем проживання свого батька, який на той час перебував у м. Москва РФ, точного місця знаходження їй невідомо. 12.05.2022 р. до неї зателефонували невідомий чоловік, який представився працівником прикордонної служби республіки Білорусь, та повідомив, що затримали її сина. На прохання невідомого, вона надіслала засобами електронного зв`язку фотокопію паспорта сина з метою встановлення та ідентифікації його особи. В подальшому, її сина було повернуто до України через прикордонний пункт « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Рівненської області 14.05.2022 р. У зв`язку із чим, вона вирушила до м. Дубровиця з метою зустрічі свого сина. Прибувши до кордону, свідок повідомила, що зустріла свого сина, якого затримали працівники прикордонної служби України, які проводили його допит. Для прикордонників, вона надала паспорті документи свого сина, оскільки такі документи він собою в дорогу не взяв. Після чого їх разом відвезли до найближчого міста Дубровиця для оформлення матерів про адміністративне правопорушення. В ході оформлення таких матеріалів, прибули працівники СБУ, які повідомили, про необхідність проведення допиту її сина у м. Рівному. Також, свідок повідомила, що в ході спілкування із сином з приводу подій які мали місце, він неодноразово та ствердно їй повідомляв, що жодною інформацію про місце знаходження підрозділів ЗСУ та інших озброєних правоохоронних формувань він для представників правоохоронних органів республіки Білорусь не повідомляв, оскільки такою інформацією він не володів та її жодним чином не фіксував, повідомив лише що наближаючись до м. Рівного проїжджав через блокпост, жодною інформацією про його детальне місце розташування та склад присутніх військовослужбовців або залученої техніки він не володів, і таку інформацію в жодний із способів ніколи не фіксував.

Суд вважає, що пояснення обвинуваченого в судовому засіданні та вказаного вище свідка( ОСОБА_12 ), узгоджуються між собою та не суперечать іншим встановленим обставинам кримінального провадження.

Зокрема, із дослідженої постанови Дубровицького районного суду Рівненської області від 18 травня 2022 року слідує, що ОСОБА_6 був визнаний винним за ч.1 ст.204-1КУ про адміністративні правопорушення та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 гривень. Із мотивувальної частини вказаної постанови слідує, що ОСОБА_6 12 травня 2022 року прямуючи до свого батька в РФ через територію Республіки Білорусь в районі населеного пункту Тумень Сарненського району Рівненської області, він через ліс та поза пунктом пропуску, незаконно перетнув державний кордон України. Після цього він опинився в населеному пункті «Городная» Республіки Білорусь, де був затриманий прикордонниками та притягнутий до адміністративної відповідальності. 14 травня 2022 року прикордонники республіки Білорусь привезли ОСОБА_6 до Українського кордону та вказали напрямок до пункту пропуску, де був затриманий прикордонниками України. (а.п.56,57)

Встановлені обставини вказаним вище судовим рішенням в адміністративній справі, узгоджуються із показаннями свідків та обвинуваченого в даному кримінальному провадженні.

Як слідує, із диспозиції ч. 2 ст. 114-2 КК України, у порушенні якої обвинувачується ОСОБА_6 законом встановлена заборона на поширення інформації про переміщення, рух або розташування Збройних Сил України чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань, за можливості їх ідентифікації на місцевості, якщо така інформація не розміщувалася у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України або іншими уповноваженими державними органами, вчинене в умовах воєнного або надзвичайного стану.

Розголошення інформації, перелік якої міститься Додатку 2 до наказу Головнокомандувача Збройних Сил України від "03" березня 2022 року № 73 підпадає під заборону згідно ст. 114-2 КК України.

Однак, як зазначено судом вище, в ході судового розгляду стороною обвинувачення, не було надано достатніх доказів, що ОСОБА_6 , був обізнаний із інформацією про переміщення, рух або розташування Збройних Сил України, чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань, за можливості їх ідентифікації на місцевості, та певним чином її фіксував. Яку конкретно інформацію повідомив ОСОБА_6 , для співробітників прикордонних органів у тому числі, громадян РБ, як це зазначено у формулюванні його обвинувачення.

Суд звертає увагу, що усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх не можливо усунути, повинні тлумачитись на користь обвинуваченого.

Таким чином, формулювання обвинувачення не знайшло свого об`єктивного підтвердження судовим розглядом. Сторона обвинувачення не довела наявність в діянні ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.114-2 КК України.

Диспозицією ст. 85 КПК України передбачено, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Проте належних, допустимих доказів, які в сукупності доводили б обвинувачення стороною обвинувачення не надано.

Доведення вини особи «поза розумним сумнівом» є стандартом доведення, необхідним для визнання особи винною із застосуванням принципу змагальності судового процесу. При цьому саме сторона обвинувачення несе тягар доведення вини і зобов`язана доводити свою версію подій за цим стандартом. Це означає, що позиція, яка представлена обвинуваченням, має бути доведена в тій мірі, що у "розумної (розсудливої) людини" не може лишатися "розумного сумніву", що обвинувачений винен.

Тобто, стандарт доведення "поза розумним сумнівом" означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване кримінальне правопорушення було вчинене і обвинувачений є винуватим у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний із елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 04.07.2018 у справі № 688/788/15-к). Це питання має бути вирішене на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Необхідність дотримання судом вказаного стандарту також неодноразово була зафіксована в рішеннях Європейського суду з прав людини, в рішенні від 18.01.1978 у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства", в якому ЄСПЛ зазначив, що докази вини особи повинні випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

В рішенні "Севтап Везнедароглу проти Туреччини" Європейський суд з прав людини зазначив, що ніхто не повинен піддаватися покаранню за рішенням суду, якщо вина такої особи не доведена поза розумним сумнівом.

Також, у справі "Барбера, Meссeгу и Хабардо против Іспанії" (Barbera, Messeguand Jabardo v. Spain) від 6 грудня 1998 року (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що "принцип презумпції невинності" вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний скоїв злочин, який ставиться йому в провину; обов`язок доведення лежить на обвинуваченні, і всі сумніви повинні тлумачитися на користь обвинуваченого. Європейський суд з прав людини також підкреслив, що за змістом п. 2 ст. 6 Конвенції, докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, повинні відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

ОСОБА_6 раніше не судимий, під спостереженням у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Працює в м. Івано - Франківськ кур`єром доставки в ТОВ «Глово АПП Україна» (к.п.51,53,83,93)

Під час судового розгляду судом, були створені всі необхідні умови для реалізації сторонами процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. Зокрема, у сторони обвинувачення та захисту, зауважень з цього приводу не виникло.

Частиною 3 ст.373 КПК України визначено, що обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Надані стороною обвинувачення докази, вини обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.2 ст.114-2 КК України, ґрунтується лише на припущеннях.

Отже, за таких обставин, відповідно до загальних засад кримінального судочинства, з урахуванням викладеного вище, в ході судового розгляду, за наслідками всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що обвинуваченняОСОБА_6 за ч.2 ст.114-2 КК України, не знайшло свого підтвердження. Суд вважає необхідним в силу презумпції невинуватості закріпленого у ст. 62 Конституції України, визнати ОСОБА_6 , невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 114-2 КК України, та виправдати на підставі п.3 ч. 1 ст. 373 КПК України, оскільки не доведено, що в його діянні є склад кримінального правопорушення.

Долю речових доказів у даному кримінальному провадженні необхідно вирішити у відповідності з вимогами ст.100 КПК України.

Зокрема, письмові речові докази (документи DVD-R диск), необхідно залишити в матеріалах кримінального провадження, протягом усього часу їх зберігання. Інші речові докази відсутні.

Запобіжний західОСОБА_6 , в ході досудового розслідування та під час судового розгляду, не обирався.

Цивільний позов не заявлений. Процесуальні витрати відсутні.

Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд,

у х в а л и в:

ОСОБА_6 в пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст. 114-2 КК України визнати невинуватим та виправдати, у зв`язку з недоведеністю, що в його діянні є склад цього кримінального правопорушення.

Запобіжний захід ОСОБА_6 не обирався.

Письмові речові докази (документи) залишити в матеріалах кримінального провадження. Інші речові докази відсутні.

Цивільний позов не заявлений. Процесуальні витрати відсутні.

Вирок суду може бути оскаржений до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1