Номер провадження 1-кп/754/185/25
Справа№11п/824/499/2021
Вирок

Іменем України

07 лютого 2025 року

Деснянський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві в порядку спеціального судового провадження за відсутності обвинуваченого кримінальне провадження №0002389 від 14 вересня 2016 року відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Молочки Чуднівського району Житомирської області, громадянина України, з вищою освітою, проживаючого в АДРЕСА_1 , не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України,

за участю сторони обвинувачення - прокурора ОСОБА_4 ,

сторони захисту - захисника ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , будучи громадянином України вчинив державну зраду, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, а саме надання іноземній державі та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на вчинення державної зради, з метою заподіяння шкоди територіальній цілісності України та становлення і зміцнення окупаційної влади, сприяння окупаційним органам влади у придушенні спротивів окупації півострова з боку громадян України на території Автономної Республіки Крим та у впровадженні практики переслідування осіб, що перебувають під захистом в порушення вимог ст. 65 Конституції України, якою передбачено обов`язок громадян України захищати незалежність та територіальну цілісність України, порушуючи присягу судді в частині неупередженого, незалежного, справедливого та кваліфікованого здійснення правосуддя від імені України, керуючись принципом верховенства права, підкоряючись лише закону, та не вчинення дій, що порочать звання судді або підривають авторитет правосуддя ОСОБА_3 , будучи суддею та відповідно до Указу Президента України № 1290/2010 від 28 грудня 2010 року займаючи посаду судді Судацького міського суду Автономної Республіки Крим, маючи достатній рівень освіти, спеціальних знань, життєвого та професійного досвіду для розуміння факту здійснення підривної діяльності проти України представниками у тому числі незаконно утворених судових органів та органів державної влади Російської Федерації та неможливість відправлення правосуддя на підставі законодавства іноземної держави, бажаючи допомогти в проведенні цієї підривної діяльності та зробити свій особистий внесок в утворення та функціонування в АР Крим системи незаконних судових органів Російської Федерації, вчинив дії щодо надання допомоги у здійсненні підривної діяльності проти України.

Зокрема, достовірно знаючи про тимчасову окупацію Російською Федерацією з 20 лютого 2014 року території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя ОСОБА_3 , будучи громадянином України, в порушення вимог Конституції та законів України, маючи тривалий стаж роботи суддею, а тому достовірно знаючи, розуміючи та усвідомлюючи незаконність дій Верховної Ради АР Крим та Російської Федерації щодо приєднання території АР Крим та м. Севастополя до складу Російської Федерації, усвідомлюючи, що так званий суд «Судацький міський суд Республіки Крим Російської Федерації» відповідно до положень ст. 64 Конвенції є незаконно створеним органом, діючи добровільно та умисно на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності України, бажаючи допомогти іноземній державі та її представникам у проведенні підривної діяльності проти України, з метою зміцнення та посилення заходів тимчасової окупації території АР Крим, діючи в інтересах Російської Федерації, перебуваючи в м. Судак упродовж березня - травня 2014 року продовжив роботу у складі незаконного органу судової влади Російської Федерації на території АР Крим на посаді так званих «громадян, які заміщають посади суддів судів, що діють на територіях Республіки Крим та міста федерального значення Севастополя», внаслідок чого у подальшому, Указом Президента Російської Федерації № 786 від 19 грудня 2014 року був призначена на посаду заступника голови суду незаконно утвореного «Судацького міського суду Республіки Крим», чим надав допомогу представникам іноземної держави у переході судової системи України, яка діяла на території півострова Крим, на відправлення правосуддя відповідно до ч. 5 ст. 9 «Федерального Конституційного Закону» Російської Федерації № 6-ФКЗ «Про прийняття в Російську Федерацію Республіки Крим та утворення в складі Російської Федерації нових суб`єктів Республіки Крим та міста федерального значення Севастополя» та на підставі законодавства іноземної держави - Російської Федерації.

Продовжуючи свою злочинну діяльність ОСОБА_3 , діючи добровільно та умисно на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності України, в порушення вимог Конституції та законів України, маючи тривалий стаж роботи суддею, а тому достовірно знаючи, розуміючи та усвідомлюючи незаконність своїх дій, з метою зміцнення та посилення заходів тимчасової окупації території АР Крим, 08 травня 2014 року точний час досудовим розслідуванням не встановлено, перебуваючи в приміщенні так званого «Судацького міського суду Республіки Крим» по вул. Леніна, 71, м. Судак, Автономна Республіка Крим, діючи в інтересах Російської Федерації, керуючись 29.9-29.11 Кодексу РФ про адміністративні правопорушення виніс «постанову у справі № 5-93/2014 про адміністративні правопорушення», якою визнав ОСОБА_6 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 20.2.2 Кодексу Російської Федерації про адміністративні правопорушення, та призначив йому адміністративне покарання у вигляді адміністративного штрафу у розмірі 10 000 (десяти тисяч) російських рублів, чим надав допомогу представникам іноземної держави у переході судової системи України, яка діяла на території півострова Крим, на відправлення правосуддя відповідно до ч. 5 ст. 9 «Федерального Конституційного Закону» Російської Федерації № 6-ФКЗ «Про прийняття в Російську Федерацію Республіки Крим та утворення в складі Російської Федерації нових суб`єктів Республіки Крим та міста федерального значення Севастополя» та на підставі законодавства іноземної держави - Російської Федерації.

Продовжуючи свою злочинну діяльність ОСОБА_3 , діючи добровільно та умисно на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності України, в порушення вимог Конституції та законів України, маючи тривалий стаж роботи суддею, а тому достовірно знаючи, розуміючи та усвідомлюючи незаконність своїх дій, з метою зміцнення та посилення заходів тимчасової окупації території АР Крим, 19 травня 2014 року точний час досудовим розслідуванням не встановлено, перебуваючи в приміщенні так званого «Судацького міського суду Республіки Крим» по вул. Леніна, 71, м. Судак, Автономна Республіка Крим, діючи в інтересах Російської Федерації, керуючись 29.9-29.11 Кодексу РФ про адміністративні правопорушення виніс «постанову у справі №5-111/2014 про адміністративні правопорушення», якою визнав ОСОБА_7 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 20.2.2 Кодексу Російської Федерації про адміністративні правопорушення та призначив йому адміністративне покарання у вигляді адміністративного штрафу у розмірі 10 000 (десяти тисяч) російських рублів, чим надав допомогу представникам іноземної держави у переході судової системи України, яка діяла на території півострова Крим, на відправлення правосуддя відповідно до ч. 5 ст. 9 «Федерального Конституційного Закону» Російської Федерації № 6-ФКЗ «Про прийняття в Російську Федерацію Республіки Крим та утворення в складі Російської Федерації нових суб`єктів Республіки Крим та міста федерального значення Севастополя» та на підставі законодавства іноземної держави - Російської Федерації.

Продовжуючи свою злочинну діяльність ОСОБА_3 , діючи добровільно та умисно на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності України, в порушення вимог Конституції та законів України, маючи тривалий стаж роботи суддею, а тому достовірно знаючи, розуміючи та усвідомлюючи незаконність своїх дій, з метою зміцнення та посилення заходів тимчасової окупації території АР Крим, 22 травня 2014 року точний час досудовим розслідуванням не встановлено, перебуваючи в приміщенні так званого «Судацького міського суду Республіки Крим» по вул. Леніна, 71, м. Судак, Автономна Республіка Крим, діючи в інтересах Російської Федерації, керуючись статтями 29.9-29.11 Кодексу РФ про адміністративні правопорушення виніс «постанову у справі № 5-113/2014 про адміністративне правопорушення», якою визнав ОСОБА_8 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 20.18, та призначив йому адміністративне покарання у вигляді адміністративного штрафу у розмірі 50 000 (п`ятдесяти тисяч) російських рублів, чим надав допомогу представникам іноземної держави у переході судової системи України, яка діяла на території півострова Крим, на відправлення правосуддя відповідно до ч. 5 ст. 9 «Федерального Конституційного Закону» Російської Федерації № 6-ФКЗ «Про прийняття в Російську Федерацію Республіки Крим та утворення в складі Російської Федерації нових суб`єктів Республіки Крим та міста федерального значення Севастополя» та на підставі законодавства іноземної держави - Російської Федерації.

Відповідно до ст. 70 Конвенції окупаційна держава не має права здійснювати арешт, переслідування або висувати обвинувачення проти осіб, що перебувають під захистом, за вчинки або переконання скоєні або виражені ними до початку окупації або протягом періоду її тимчасового припинення, за винятком випадків порушення законів або звичаїв війни.

Допомога ОСОБА_3 іноземній державі та її представникам у переході судів АР Крим на відправлення правосуддя на підставі законодавства іноземної держави - Російської Федерації, сприяння окупаційним органам влади у придушенні спротивів окупації півострова з боку громадян України на території Автономної Республіки Крим та допомога у впровадженні практики переслідування осіб, що перебувають під захистом призвели до забезпечення належного функціонування незаконно створених судових органів та посилили заходи тимчасової окупації півострова.

ОСОБА_3 визнається винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.111 КК України, а саме в умисному діянні, вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності України, що полягало в наданні іноземній державі та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України.

Обвинувачений ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомленим про розгляд кримінального провадження відносно нього відповідно до вимог ст.323 КПК України, в судові засідання не з`явився, заяв чи клопотань не подавав, показання суду не надавав, у зв`язку з чим судовий розгляд у межах даного кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченого (in absentia) з обов`язковою участю захисника, який був забезпечений державою.

Так, ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 11 жовтня 2024 року було задоволено клопотання прокурора про здійснення спеціального судового провадження у кримінальному провадженні №0002389 від 14 вересня 2016 року відносно ОСОБА_3 за ч. 1 ст.111 КК України.

Розгляд кримінального провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia) відповідає загальним засадам кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених законом, та не суперечить прецедентній практиці Європейського суду з прав людини, згідно з рішенням якого від 24 травня 2007 року у справі «Да Лус Домингеш Ферейра проти Бельгії» судове засідання за відсутності підсудного не суперечить вимогам ст.6 Конвенції, якщо останній зможе згодом домогтися нового судового рішення за його участю, в якому містилася б оцінка висунутих проти нього обвинувачень за фактичними і юридичними обставинами справи.

Суд вважає, що наявні у справі документи свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_3 мав підстави усвідомлювати, що проти нього розпочато кримінальне провадження, він отримав чи мав б отримати оголошену підозру, відповідні виклики та пред`явлене обвинувачення, мав можливість бути обізнаним з усіма своїми правами, в тому числі, на захист та доступ до правосуддя. Відтак, держава Україна під контролем сторони захисту та суду використала всі можливості для того, щоб обвинувачений мав право під час судового провадження як мінімум на такі гарантії: бути терміново і докладно повідомленою мовою, яку він розуміє, про характер і підставу обвинувачення; мати достатній час і можливості для підготовки свого захисту, обрати самим захисника; бути судженим в його присутності і захищати себе особисто або за посередництвом обраного ним захисника, бути повідомленим про це право і мати призначеного захисника безкоштовно. Така ситуація узгоджується із взятими на себе зобов`язаннями, яких повинна дотримуватися держава Україна з тим, щоб забезпечити реальне використання права, яке гарантується ст.6 Європейської Конвенції з прав людини та ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права.

Обвинувачений ОСОБА_3 скористався своїми правами на власний розсуд за відсутності будь-яких перешкод для їх реалізації на території України та з боку останньої. Вказані висновки ґрунтуються на правовій позиції Європейського суду з прав людини (справи «Колоцца проти Італії» від 12 лютого 1985 року, «Шомоді проти Італії» від 18 травня 2004 року, та ін.), за якою суд при розгляді справи в порядку спеціального судового провадження зобов`язаний обґрунтувати, чи були здійснені всі можливі, передбачені законом заходи щодо дотримання прав обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя.

Захисник посилаючись на відсутність у нього зв`язку зі своїм підзахисним - обвинуваченим ОСОБА_3 та неможливістю у зв`язку з цим узгодження з ним позиції захисту вважає, що вина ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, не доведена належними та допустимими доказами, в наданих стороною обвинувачення доказах відсутні відомості щодо вчинення ОСОБА_3 зазначених у пред`явленому обвинуваченні дій, тому просить ухвалити виправдувальний вирок.

Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження (ч. 3 ст.323 КПК України) суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченого як учасника кримінального провадження, яке відбувається за його відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченого була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст.2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом, які вимагають від суду прискіпливої оцінки кожного поданого доказу обвинувачення, тому поріг вимогливості до доказування у даному випадку має бути підвищений.

Встановлені судом обставини кримінального правопорушення підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами у їх сукупності.

Так, судом визнано загальновідомим і таким, що не потребує доказування в межах даного провадження, що тимчасова окупація з боку РФ частини території України - АР Крим, яка розпочалася із збройного конфлікту, викликаного російською військовою агресією, починаючи з 20 лютого 2014 року, а також анексія з боку РФ цієї частини території України є загально відомими фактами, які за хронологією подій: констатовані нормативними, хоча і засудженими з точки зору міжнародного права, актами РФ, а також «нормативними актами» самопроголошених суб`єктів на території України в АР Крим, законність яких не визнається державою Україна, проте прийнятих судом у даному випадку до уваги, оскільки вирішується питання про відповідальність за вчинення злочинів, внаслідок яких були прийняті такі акти; встановлені національними нормативно-правовими актами, які є обов`язковими для застосування на території України; засуджені міжнародними актами колективного реагування. Тому ці факти не потребують окремого судового доведення.

Так, Постановою Ради Федерації Федеральних Зборів РФ «Про використання Збройних Сил Російської Федерації на території України» від 01 березня 2014 року №48-СФ за результатами звернення Президента РФ, виходячи з інтересів безпеки життя громадян РФ, особового складу військового контингенту ЗС РФ, що дислокується на території України (АР Крим), надано згоду Президенту РФ на використання ЗС РФ на території України.

06 березня 2014 року Верховною Радою АР Крим прийнята Постанова «Про проведення загальнокримського референдуму». Указом Президента України №261/2014 від 07 березня 2014 року дія цієї Постанови Верховної Ради АР Крим була зупинена, а сама вона рішенням Конституційного Суду України №2-рп/2014 від 14 березня 2014 року визнана неконституційною.

11 березня 2014 року Постановою Верховної Ради АР Крим прийнята «Декларація», якою проголошено АР Крим «суверенною державою» - «Республікою Крим». Указом Президента України від 14 березня 2014 року №296/2014 дія цієї Постанови Верховної Ради АР Крим була зупинена, а сама вона рішенням Конституційного Суду України №3-рп/2014 від 20 березня 2014 року визнана неконституційною.

Постановою Верховної Ради України від 15 березня 2014 року №891-VII Верховна Рада АР Крим була розпущена.

17 березня 2014 року представники розпущеної «Верховної Ради АР Крим» прийняли Постанову №1745-6/14 «Про незалежність Криму», за якою створено нелегітимне державне утворення «Республіка Крим», а також Постанову №1748-6/14 «Про правонаступництво Республіки Крим», за якою вищим органом влади «Республіки Крим» є «Державна рада Республіки Крим».

18 березня 2014 року «Державна рада Республіки Крим» підписала «Договір» між РФ та «Республікою Крим» про прийняття до РФ «Республіки Крим» та утворення у складі РФ нових суб`єктів, який 19 березня рішенням Конституційного Суду РФ визнаний таким, що відповідає Конституції РФ, 20 березня 2014 року він був ратифікований більшістю голосів Держдуми РФ, 21 березня 2014 року - Радою Федерації Федеральних Зборів РФ, тому цей «Договір» набрав чинності 21 березня 2014 року.

21 березня 2014 року був прийнятий Закон РФ № 6-ФКЗ, яким прийнято до РФ «Республіку Крим» та утворені в складі РФ нові суб`єкти. «Республіка Крим» вважається прийнятою до РФ з дати підписання «Договору» (ст.1 Закону РФ №6-ФКЗ).

11 квітня 2014 року «Державна рада Республіки Крим» прийняла «Конституцію Республіки Крим» як суб`єкта РФ.

15 квітня 2014 року Верховною Радою України прийнято Закон України №1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», за яким перебування підрозділів ЗС РФ на території України з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, а також всупереч міжнародно-правовим актам, визнано окупацією частини території суверенної держави Україна, а територію АР Крим, відповідні води, територіальне море України, територію виключної (морської) економічної зони України, а також повітряний простір над цими територіями визнано тимчасово окупованими територіями України внаслідок збройної агресії з боку РФ.

21 квітня 2015 року Верховною Радою України прийнято Постанову №337-VIІI «Про Заяву Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», згідно з якою констатовано початок такої агресії з боку РФ на території АР Крим 20 лютого 2014 року, яка завершилася воєнною окупацією та подальшою незаконною анексією цієї частини території України.

Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН «Територіальна цілісність України» від 27 березня 2014 року №68/262, «референдум», проведений в АР Крим 16 березня 2014 року визнано таким, що не має законної сили і не може бути основою для зміни статусу АР Крим.

Резолюціями Генеральної Асамблеї ООН «Стан у сфері прав людини в Автономній Республіці Крим та м.Севастополі (Україна)» від 19 грудня 2016 року №71/205 та від 19 грудня 2017 року №72/190, «Проблема мілітаризації Автономної Республіки Крим та міста Севастополь, Україна, районів Чорного та Азовського морів» від 17 грудня 2018 року, «Ситуація з правами людини в Автономній Республіці Крим та місті Севастополь, Україна» від 22 грудня 2018 року послідовно засуджено тимчасову окупацію з боку РФ внаслідок військової агресії частини території України - АР Крим та підтверджено невизнання її анексії.

Вказані та інші аналогічні за оцінками вказаних подій резолюції Генеральної Асамблеї ООН, Закон України №1207-VII, постанови Верховної Ради України є нормативно-правовими актами, що становлять частину законодавства України, на підставі якого суд приймає рішення у справі.

Судом ретельно досліджені подані стороною обвинувачення докази для дослідження зв`язку між цими подіями та діями обвинуваченого ОСОБА_3 безпосередньо в контексті висунутого йому обвинувачення.

Статус обвинуваченого ОСОБА_3 , як судді Судацького міського суду Автономної Республіки Крим підтверджується витягом з Указу Президента України від 28 грудня 2010 року № 1290/2010 «Про призначення суддів», відповідно до якого ОСОБА_3 було призначено строком на п`ять років у місцевому загальному суді на посаду судді Судацького міського суду Автономної Республіки Крим (том 2 а.с. 240); даними, що містяться в інформації наданої Адміністрацією Президента України №45-01/135 від 20 березня 2015 року, згідно якої ОСОБА_3 був призначений на посаду судді Судацького міського суду Автономної Республіки Крим Указом Президента України від 28 грудня 2010 року № 1290 (том 2 а.с. 224-239).

Згідно даних, які містяться в листі Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 16 лютого 2015 року за №18-2153/15, ОСОБА_3 не звертався до Комісії із заявою про переведення до іншого суду на території України, із заявою про звільнення з посади судді (том 2 а.с. 246-248), хоч і мав таку можливість.

Крім того, згідно даних, які містяться в листі секретаріату Вищої ради юстиції від 12 січня 2015 року за № 112/0/9-15, ОСОБА_3 не подавав на розгляд до Вищої ради юстиції заяви про звільнення з посади судді (том 2 а.с. 251-253) .

Згідно даних, які містяться в листі члена ВККС України ОСОБА_9 від 06 жовтня 2015 року №8вк-4067/15, рішенням Комісії від 05 жовтня 2015 року за результатами розгляду матеріалів перевірки, проведеної за зверненням Генерального прокурора України, зверненням народного депутата України ОСОБА_10 , голови Верховного Суду України ОСОБА_11 , відкрито дисциплінарну справу стосовно судді Судацького міського суду Автономної Республіки Крим ОСОБА_3 (том 2 а.с. 271-274).

Рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 10 листопада 2015 року №3009/дп-15 рекомендовано Вищій раді юстиції розглянути питання про звільнення з посади судді Судацького міського суду Автономної Республіки Крим ОСОБА_3 з підстав, передбачених пунктом 5 частини 5 статті 126 Конституції України (том 2 а.с. 277-295).

Рішенням Вищої ради юстиції від 24 грудня 2015 року №1206/о/15-15 вирішено внести подання Президентові України про звільнення за порушення присяги судді Судацького міського суду Автономної Республіки Крим ОСОБА_3 (том 3 а.с. 10-47).Дане рішення було ухвалено на підставі розгляду дисциплінарної справи, відкритої щодо суддів АР Крим, в тому числі ОСОБА_3 , який займав посаду судді Судацького міського суду АРК Крим, ухвалював судові рішення на підставі законодавства та іменем Російської Федерації, у подальшому був призначена на посаду «Верховного Суду Республіки Крим». У такій спосіб, не будучи у встановленому законом порядку звільненим з посади судді України, ОСОБА_3 прийняв на себе повноваження «судді» іншої держави.

У подальшому, Указом Президента України «Про звільнення суддів» від 30 січня 2016 року за № 28/2016, ОСОБА_3 звільнено з посади судді Судацького міського суду Автономної Республіки Крим у зв`язку із порушенням присяги судді (том 2 а.с. 243-245).

Здійснення ОСОБА_3 правосуддя від імені РФ на території АР Крим без припинення статусу судді Судацького міського суду Автономної Республіки Крим відповідно до законів України, як «судді» незаконно створеного судового органу окупаційної влади «Судацького міського суду Республіки Крим» знайшли своє підтвердження в досліджених в судовому засіданні протоколах огляду інтернет-видань за 11-18 червня 2015 року (том 3 а.с. 132-153), 29 березня 2021 року (том 3 а.с. 162-171), згідно якого через пошукову систему «Gооglе Сhrоm» шляхом пошуку на сайті http://sudact.ru інформації за прізвищем судді ОСОБА_3 знайдено судові рішення та додатках до протоколів, що становлять собою копії судових рішень, прийнятих під головуванням ОСОБА_3 , який здійснював «правосуддя» на підставі законодавства РФ.

Крім того, судом було досліджено в ході судового розгляду кримінального провадження відповідні судові рішення, винесені ОСОБА_3 на підставі законодавства Російської Федерації, як то:

ухвала від 11 листопада 2014 року та заочне рішення від 29 липня 2024 року (том 3 а.с. 156-159), які були направлені у подальшому Міністерством юстиції Російської Федерації до Міністерства юстиції України разом з клопотанням «Судацького міського суду Республіки Крим» про визнання та дозвіл на примусове виконання на території України;

постанова від 08 травня 2014 року у справі № 5-93/2014, про притягнення ОСОБА_6 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 20.2.2 КпАП РФ (том 3 а.с. 256-257);

постанова від 19 травня 2014 року у справі № 5-111/2014, про притягнення ОСОБА_7 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 20.2.2КпАП РФ (том 3 а.с. 258-259);

постанова від 22 травня 2014 року у справі № 5-113/2014, про притягнення ОСОБА_8 до адміністративної відповідальності за ст. 20.18 КпАП РФ (том 3 а.с. 260 - 261).

Як вбачається під час дослідження в судовому засіданні протоколів огляду речей і документів від 16 серпня 2021 року та додатків до них у виді нормативних актів РФ, розміщених на офіційних сайтах Президента РФ щодо діяльності судів на території АР Крим на виконання ст. 9 Закону РФ № 6-ФКЗ до створення на території АР Крим судів РФ правосуддя від імені РФ здійснювали суди, які діяли на день прийняття АР Крим до РФ, тобто станом на 21 березня 2014 року (том 3 а.с. 175-215). Згідно із Федеральним Законом РФ № 154-ФЗ від 23 червня 2014 року «Про створення судів Російської Федерації на територіях Республіки Крим і міста федерального значення Севастополя…» на території АР Крим були створені суди РФ (том 3 а.с. 216-238).

Відповідно до протоколів огляду інтернет-видань від 07 квітня 2015 року (том 3 а.с. 114-131), 16 серпня 2021 року (том 3 а.с. 239-253), проведеним оглядом офіційного сайту президента РФ щодо призначення суддів АР Крим та міста Севастополя встановлено, що згідно указу президента РФ від 19 грудня 2014 року №786 «О назначении судей федеральных судов», ОСОБА_3 призначено на посаду судді «Верховного Суду Республіки Крим», що також підтверджується даними, що містить протокол огляду інтернет-видань від 04 серпня 2021 року (том 3 а.с. 265-271).

Відповідно до листа Департаменту контррозвідки СБ України від 14 червня 2016 року №2/2/8-22047, ОСОБА_3 станом на 2016 рік постійно перебуває на території Автономної Республіки Крим ( том 3 а.с. 1-7).

Згідно з дослідженим листом Адміністрації Президента України від 28 вересня 2016 року № 03-01/3021 клопотання про вихід ОСОБА_3 з громадянства України на розгляд Комісії при Президентові України з питань громадянства не надходило, що підтверджує правовий статус ОСОБА_3 як громадянинаУкраїни (том 3, а.с. 57).

Долучені прокурором та досліджені в судовому засіданні процесуальні документи, складені під час проведення досудового розслідування, підтверджують законність вчинення процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень у даному кримінальному провадженні.

Вищевказані джерела інформації суд оцінює за правилами документа (ст.99 КПК України), а відомості, які вони містять, визнає належними та допустимими. Враховуючи цілковиту узгодженість між собою вказаних доказів за змістом, їх єдність та взаємозв`язок за часом та характером подій, наведені та проаналізовані вище документовані дані про діяльність ОСОБА_3 як «судді» окупаційних органів влади РФ визнаються судом належними, допустимими та достовірними доказами обвинувачення.

Повно, всесторонньо, об`єктивно проаналізувавши та оцінивши кожний доказ із точки зору належності, допустимості і достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для ухвалення обвинувального вироку у даному кримінальному провадженні, враховуючи, що дане провадження в цілому є справедливим, порушень кримінального процесуального закону під час досудового розслідування допущено не було, та дотримуючись загальних засад кримінального провадження, суд приходить до висновку про обґрунтованість висунутого ОСОБА_3 обвинувачення та доведеність в ході судового розгляду його вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Суд вважає доведеним, що ОСОБА_3 будучи суддею Судацького міського суду Автономної Республіки Крим, маючи при цьому достатній рівень освіти, спеціальних знань, упродовж березня-травня 2014 року не склав своїх повноважень судді та не вчинив жодних дій для звільнення з посади судді.

ОСОБА_3 починаючи з березня 2014 року як «суддя» незаконно створеного «Судацького міського суду Республіки Крим» здійснював «правосуддя» на окупованій території України від імені іноземної держави - РФ, керуючись її матеріальним та процесуальним правом, тим самим прийняв на себе на окупованій території України повноваження судді іншої держави - РФ, яка окупувала та незаконно анексувала цю територію. Здійснення ОСОБА_3 за таких умов «правосуддя» від імені РФ свідчить про порушення ним вимог ст.65 Конституції України, присяги судді, оскільки це забезпечувало становлення та зміцнення окупаційної влади РФ шляхом утворення та функціонування незаконно створених окупаційних органів судової влади РФ на окупованій території України, виконання функцій представника окупаційної судової влади РФ з метою недопущення контролю української влади на території АР Крим, а відтак надання ним допомоги РФ у проведенні підривної діяльності проти України на шкоду суверенітетові та територіальній цілісності України.

Таким чином, ОСОБА_3 , будучи громадянином України, маючи достатній рівень спеціальних знань і життєвого досвіду, що підтверджується його кваліфікаційним рівнем підготовки в галузі права як судді, використовуючи під час здійснення «правосуддя» від імені РФ власні теоретичні знання і практичні навички, здійснював тривалий час та продовжує здійснювати правосуддя від імені РФ.

Про свідомий і добровільний характер дій ОСОБА_3 з надання допомоги РФ у проведенні підривної діяльності на шкоду суверенітетові та територіальної цілісності України, свідчить характер таких дій, їх послідовність, тривалість у часі та динаміка розвитку.

Так, ОСОБА_3 не склав своїх повноважень судді Судацького міського суду Автономної Республіки Крим, як суддя не вчинив жодних дій у зв`язку із своєю мовчазною згодою на автоматичне набуття по факту громадянства іншої країни, та продовжив здійснювати «правосуддя» як суддя «Судацького міського суду Республіки Крим», керуючись при цьому матеріальним та процесуальним правом іноземної держави. При цьому, суд зауважує, що припинення повноважень ОСОБА_3 , як судді системи судів загальної юрисдикції України, відбулось саме внаслідок порушення ним законодавства України.

Зокрема, з метою зміцнення та посилення заходів тимчасової окупації території АР Крим, діючи в інтересах РФ, притягнув до адміністративної відповідальності 08 травня 2014 року за ч. 1 ст. 20.2.2 КпАП РФ ОСОБА_6 , 19 травня 2014 року за ч. 1 ст. 20.2.2 ОСОБА_7 , 22 травня 2014 року ОСОБА_8 за ст. 20.18 КпАП РФ.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 111 КК України, як умисне діяння, вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності України, що полягало в наданні іноземній державі та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України.

За змістом положень ст. 50 КК України покарання за вироком суду, з-поміж інших завдань, має на меті не тільки кару, а повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так й іншими особами.

У відповідності до загальних засад призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченої, судом не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України відноситься до особливо тяжких злочинів проти основ національної безпеки України, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, особу винного, те що він будучи особою, що склала присягу судді, відповідно до якої зобов`язаний об`єктивно, безсторонньо, неупереджено, незалежно, справедливо та кваліфіковано здійснювати правосуддя від імені України, керуючись принципом верховенства права, підкорятись лише закону, чесно і сумлінно здійснювати повноваження та виконувати обов`язки судді, дотримуватися етичних принципів і правил поведінки судді, не вчиняти дій, що порочать звання судді або підривають авторитет правосуддя, в порушення зазначених зобов`язань здійснив злочин проти основ національної безпеки України.

Також суд враховує, що ОСОБА_3 раніше не судимий, дані про притягнення до адміністративної відповідальності відсутні, має постійне місце проживання та реєстраціїю на тимчасово окупованій території країною агресором, та відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_3 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст. 111 КК України, із застосуванням додаткового покарання у виді конфіскації належного йому майна, оскільки саме таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`являвся.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Питання з речовими доказами суд вирішує в порядку ст.100 КПК України.

Згідно ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Враховуючи те, що ОСОБА_3 призначено додаткове покарання у виді конфіскації майна, арешт накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 07 серпня 2015 року на належний йому автомобіль Mercedes Benz E 300, 1995 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , скасуванню не підлягає.

Інші заходи забезпечення у кримінальному провадженні не застосовувались.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.368, 371, 373, 374 КПК України, суд

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 111 КК України та призначити йому покарання у виді 12 (дванадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 обчислювати з моменту затримання в порядку виконання вироку.

Речові докази у кримінальному провадженні: документи, що надійшли від Міністерства юстиції України за вих. № 2911-0-26-16/12.1 від 21 березня 2016 року; копії процесуальних рішень, винесених ОСОБА_3 , - зберігати в матеріалах судового провадження.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд м.Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається захиснику та прокурору.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий: