Справа №705/1525/25
1-в/705/165/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2025 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Умань подане т.в.о. начальника державної установи «Старобабанівська виправна колонія №92» подання про приведення вироку у відповідність та звільнення від покарання засудженого

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Новоукраїнка Новоукраїнського району Кіровоградської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, фактично проживаючого до засудження за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, який відбуває покарання за вироком Звенигородського районного суду Черкаської області від 24.10.2023, яким засуджений за ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 70 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі,

У С Т А Н О В И В:

Т.в.о. начальника державної установи «Старобабанівська виправна колонія № 92» звернувся до суду з поданням про звільнення від покарання, у зв`язку із декриміналізацією вчинених діянь відносно засудженого ОСОБА_4 , у якому зазначив про те, що останній відбуває покарання в установі за вироком Звенигородського районного суду Черкаської області від 24 жовтня 2023 року, яким засуджений за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року обмеження волі. На підставі ч. 1 ст. 72 КК України покарання у виді обмеження волі на строк у рік перерахувати у покарання у виді позбавлення волі з розрахунку, два дні обмеження волі відповідають одному дню позбавлення волі, що становить 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70, ст. 72 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового складання покарань призначеного за даним вироком та за вироком Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 06.02.2023 остаточно визначено покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі.

Строк відбування покарання обчислювати з 24.10.2023.

Вирок від 24.10.2023 набрав законної сили 24.11.2023.

09.08.2024 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-ІХ.

Вказаним Законом підвищено поріг кримінальної відповідальності за крадіжки, шахрайство, привласнення чи розтрату чужого майна, чим скасовано кримінальну відповідальність за вчинення таких діянь, якщо вартість викраденого майна складає менше двох неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Неоподаткований мінімум доходів громадян у розмірі соціальної пільги на 2021 рік складав 1135,00 грн., тобто два неоподаткованих мінімумів доходів громадян за цей період складають суму в розмірі 1135,00?2=2270,00 грн.

Згідно вироку Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 06.02.2023 засуджений ОСОБА_4 15.03.2021 викрав майно на загальну суму 505 грн. 08 коп., що станом на день крадіжки складає суму, меншу двох неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а саме менше 2270,00 грн.

У зв`язку із викладеним та внесеними змінами виникла необхідність у зверненні до суду з цим клопотанням.

Просять суд вирішити питання щодо приведення вироку Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 06.02.2023 у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 № 3886-ІХ відносно засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У судовому засіданні прокурор проти задоволення подання та звільнення засудженого від покарання не заперечував, оскільки ОСОБА_4 фактично відбув покарання згідно вироку Звенигородського районного суду Черкаської області від 24.10.2023 у виді 1 року обмеження волі за ч. 1 ст. 309 КК України, однак остаточне покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі за цим вироком було призначено за сукупністю вироків, шляхом часткового складання покарань, в тому числі за попереднім вироком від 06.02.2023, за яким ОСОБА_4 був засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України за вчинення крадіжки майна на суму, що не перевищує 2-х неоподаткованих мінімумів доходів громадян, караність якого усунено законом.

Представник установи в судове засідання не з`явився, на адресу суду надійшла заява представника ОСОБА_5 , у якій просить суд розгляд справи проводити у його відсутність.

Засуджений ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, на адресу суду подав письмову заяву, у якій просив суд розгляд справи проводити у його відсутність.

Представник спостережної комісії в судове засідання не з`явився, на адресу суду надійшла письмова заява, у якій просять суд справу слухати у відсутність їх представника, не заперечує проти задоволення клопотання.

У відповідності до приписів ч.5 ст.539 КПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду.

Вислухавши думку прокурора, дослідивши матеріали подання та особової справи, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 КК України.

Згідно з ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Пунктом 1 частини 2 статті 539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Частинами 2 і 3 статті 74 КК України передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання. Призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною першою статті 72 цього Кодексу.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 відбуває покарання в державній установі «Старобабанівська виправна колонія № 92» за вироком Звенигородського районного суду Черкаської області від 24.10.2023, яким засуджений за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 72 КК України вищевказане покарання у виді обмеження волі було перераховане на покарання у виді позбавлення волі на строк 6 місяців та на підставі ч. 1 ст. 70, ст. 72 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового складання покарань призначених за даним вироком та за попереднім вироком Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 06.02.2023 йому було визначено остаточне покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі. Строк відбуття покарання ОСОБА_4 визначено обчислювати з 24.10.2023.

Вирок суду набрав законної сили 24.11.2023, що підтверджується довідкою Звенигородського районного суду Черкаської області, про вступ вироку у законну силу.

Попереднім вироком Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 06.02.2023, покарання за яким частково було приєднано до покарання Звенигородського району Черкаської області від 24.10.2023, ОСОБА_4 був засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі, але від відбування покарання був звільнений на підставі ст. 75 КПК України з іспитовим строком на 2 роки.

Згідно вироку Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 06.02.2023 ОСОБА_4 15.03.2021 здійснив крадіжку майна потерпілої ОСОБА_6 на загальну суму 505,08 грн. Дії ОСОБА_7 судом кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у житло.

На час вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення положення ч. 1 ст. 51 КУпАП діяли в редакції Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та Кримінального Кодексу України щодо посилення відповідальності за викрадення чужого майна» №1449-VІ від 04.06.2009 (далі - Закон України №1449-VI від 04.06.2009), згідно з якими було встановлено адміністративну відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати.

Згідно ч. 3 ст. 51 КУпАП (в редакції Закону України №1449-VI від 04.06.2009) викрадення чужого майна вважалося дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення у 2021 році не перевищувала 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що станом на 01.01.2021 дорівнювало 227,00 грн.

Положеннями ст. 185 КК України встановлено кримінальну відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжку).

Разом з цим нормами КК України не встановлений мінімальний розмір вартості майна, що є предметом крадіжки та за наявності якого можливе настання кримінальної відповідальності.

Як роз`яснено Пленумом Верховного Суду України у п. 25 Постанови «Про судову практику у справах про злочини проти власності» від 06.11.2009 №10, розмір майна, яким заволоділа винна особа в результаті вчинення відповідного злочину, визначається лише вартістю цього майна, яка виражається у грошовій оцінці. Вартість викраденого майна визначається за роздрібними (закупівельними) цінами, що існували на момент вчинення злочину, а розмір відшкодування завданих злочином збитків за відповідними цінами на час вирішення справи в суді. За відсутності зазначених цін на майно його вартість може бути визначено шляхом проведення відповідної експертизи. Злочинне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення, розтрати або заволодіння ним шляхом зловживання службовим становищем (статті 185, 190 та 191 КК) слід відрізняти від такого адміністративного правопорушення, як дрібне викрадення чужого майна (стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Таким чином, на час вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення кримінальна відповідальність наставала в разі, якщо вартість викраденого майна перевищувала у 2021 році 227,00 грн.

09.08.2024 набув чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18.07.2024 (далі - Закон № 3886-IX від 18.07.2024).

Цим Законом статтю 51 КУпАП викладено в новій редакції та згідно з ч. 1 ст. 51 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Також, відповідно до ч. 2 ст. 51 КУпАП (в редакції Закону № 3886-IX від 18.07.2024) встановлено адміністративну відповідальність за дії, передбачені частиною першою цієї статті, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1. пункту 169.1 статті 169 розділу ІV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до підпункту 169.1.1. пункту 169.1 статті 169 розділу ІV Податкового кодексу України податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому Законом на 01 січня звітного податкового року.

Станом на 01 січня 2021 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2270,00 грн., а 50 відсотків від його розміру становили 1135,00 грн. Отже, податкова соціальна пільга у 2021 році складала 1135,00 грн. (2270?50%).

Частиною 2 статті 4 КК України передбачено, що кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Згідно приписів ч.6 ст.3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

За приписами ч.1 ст.5 КК України Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким Законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Таким чином, має місце декриміналізація діянь, що полягають у крадіжці майна, вартістю до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на час вчинення такого діяння, що у даному випадку на 01.01.2021 становить 2270,00 грн. (1135,00?2), а тому суд приходить до висновку, що вироком Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 06.02.2023 ОСОБА_4 засуджено за діяння, караність якого усунуто законом, оскільки вартість майна, яке він викрав не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У зв`язку з цим, відповідно до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18.07.2024, ОСОБА_4 підлягає звільненню від покарання за вироком Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 06.02.2023.

При цьому, суд враховує, що покарання у виді 1 року обмеження волі, яке перераховане у позбавлення волі на строк 6 місяців за вироком Звенигородського районного суду Черкаської області від 24.10.2023, було призначено із застосуванням вимог ч. 1 ст. 70 КК України, тобто за сукупністю вироків, шляхом часткового складання та приєднання невідбутої частини покарання за вироком Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 06.02.2023 за діяння, караність якого усунуто. Оскільки ж ОСОБА_4 відбуває покарання з 24.10.2023, то станом на момент розгляду судом подання призначене покарання засудженим фактично відбуте, а тому ОСОБА_4 підлягає звільненню зв`язку з відбуттям призначеного покарання.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 74 КК України, ст. ст. 369, 371, 372, 376, 537, 539 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Подання державної установи «Старобабанівська виправна колонія №92» про приведення вироку у відповідність та звільнення від покарання задовольнити.

Засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі ч. 2 ст. 74 КК України звільнити від покарання у виді 4 років позбавлення волі, призначеного вироком Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 06.02.2023, в зв`язку з усуненням законом караності діяння.

Вирок Звенигородського районного суду Черкаської області від 24.10.2023 привести у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18.07.2024.

Покарання ОСОБА_4 за вироком Звенигородського районного суду Черкаської області від 24.10.2023 за ч. 1 ст. 309 КК України у вигляді 1 року обмеження волі, що згідно ст.72 КК України перераховано на покарання у виді 6 місяців позбавлення волі залишити без змін.

Виключити із резолютивної частини вироку Звенигородського районного суду Черкаської області від 24.10.2023 посилання на призначення покарання за сукупністю вироків.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити з Державної установи «Старобабанівська виправна колонія (№ 92) у зв`язку з відбуттям призначеного покарання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1