Провадження №1-в/127/1169/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2024 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника органу пробації ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 12 подання провідного інспектора Вінницького міського відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області ОСОБА_5 про приведення вироку Солом`янського районного суду м. Києва від 21.02.2024 стосовно ОСОБА_6 у відповідність до вимог чинного законодавства,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло подання провідного інспектора Вінницького міського відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області ОСОБА_5 про приведення вироку Солом`янського районного суду м. Києва від 21.02.2024 стосовно ОСОБА_6 у відповідність до вимог чинного законодавства.

Подання мотивоване тим, що ОСОБА_6 засуджений зазначеним вироком суду за діяння, караність за які частково усунена.

Засуджений ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився, про поважність причин своєї неявки суд не повідомив.

Прокурор вважав за можливе здійснити розгляд подання за відсутності ОСОБА_6 , оскільки орган пробації ставить перед судом питання, яке покращує становище засудженого.

Враховуючи думку учасників судового процесу, суд вважає за можливе здійснити розгляд подання за відсутності засудженого та за наявних матеріалів.

Представник органу пробації своє подання підтримала та просила його задовольнити.

Прокурор вважав, що вирок підлягає приведенню у відповідність, разом з тим наголосив на тому, що по одному з епізодів сума викраденого засудженим майна перевищує законодавчо визначену межу, з якої передбачена кримінальна відповідальність, а тому останній має відбувати призначене йому покарання.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали подання, суд дійшов до такого висновку.

Відповідно до пункту 13 частини першої статті 537 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання , зокрема про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України (далі КК).

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 539 КПК клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених, зокрема пунктом 13 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Зі змісту частини другої статті 74 КК випливає, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

З матеріалів подання випливає, що ОСОБА_6 21.02.2024 засуджений вироком Солом`янського районного суду м. Києва за частиною четвертою статті 185 КК до покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі статті 75 КК ОСОБА_6 звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладенням обов`язків, визначених статтею 76 КК.

Зі змісту зазначеного вироку випливає, що ОСОБА_6 10.11.2023 о 08:35 год. здійснив таємне викрадення чужого майна (крадіжку) на загальну суму 1051,65 грн., о 08:50 год. на загальну суму 1720,64,65 грн., о 09:45 год. на загальну суму 2002,42 грн., об 11:05 год. на загальну суму 1081,58 грн., об 11:30 год. на загальну суму 1125,67 грн., об 11:49 год. на загальну суму 1003,58 грн., о 12:14 год. на загальну суму 1304,47 грн., о 12:25 год. на загальну суму 2913,45 грн. та о 12:36 год. на загальну суму 1031,04 грн.

09.08.2024 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилання відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі Закон № 3886-ІХ), яким стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КпАП) викладена у новій редакції.

Зокрема, зі змісту частини першої статті 51 КпАП випливає, що відповідальність за цією нормою настає у разі дрібного викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (далі НМДГ).

Частиною другою статті 51 КпАП встановлена відповідальність за вчинення дії, передбаченої частиною першою цієї статті, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох НМДГ.

Відповідно до положень статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Згідно з частиною другою статті 4 КК злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Частиною першою статті 5 КК визначено, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

В свою чергу частиною третьою статті 5 КК передбачено, що закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Суд враховує, що Верховний Суд (далі ВС) у постанові від 22.08.2024 (справа № 567/507/23) зауважив таке.

Частиною другою статті 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КпАП) встановлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою статті 51 цього Кодексу, настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 НМДГ. Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 НМДГ.

Аналіз указаних норм закону, як зазначив ВС, свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений статтею 51 КпАП, а саме 2 НМДГ.

Положеннями частини першої статті 3 КК встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (частина шоста статті 3 КК).

Аналогічні висновки ВС зробив у постанові від 07.10.2024 (справа № 278/1566/21).

Згідно з пунктом 5 Підрозділу 1 Перехідних положень Податкового кодексу України (далі ПК) визначено, що у разі, якщо норми інших законів містять посилання на НМДГ, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн., крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV ПК з урахуванням норм абзацу першого підпункту 169.4.1 пункту 169.4 цієї статті платник податку має право на зменшення суми загального місячного оподатковуваного доходу, отримуваного від одного роботодавця у вигляді заробітної плати, на суму податкової соціальної пільги у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Тобто розмір податкової соціальної пільги в розумінні пункту 5 Підрозділу 1 Перехідних положень ПК дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Відповідно положень статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на один місяць працездатних осіб з 1 січня 2023 року становив 2684 грн. Отже, розмір податкової соціальної пільги у 2023 році для кримінально-правової кваліфікації становить 1342 грн.

Отже, для вирішення питання щодо наявності правових підстав для звільнення засудженого від призначеного йому покарання необхідно визначити, чи перевищує вартість викраденого ним майна 2 НМДГ (станом на момент вчинення кримінального правопорушення), тобто 2684 грн. у 2023 році.

Як суд зазначив вище, зі змісту вироку, яким ОСОБА_6 засуджений до відбування призначеного йому покарання, убачається, що вартість майна, яким заволодів останній шляхом крадіжки, становила 1051,65 грн., 1720,64,65 грн., 2002,42 грн., 1081,58 грн., 1125,67 грн., 1003,58 грн., 1304,47 грн., 2913,45 грн. та 1031,04 грн. Розміри викраденого майна, а саме 1051,65 грн., 1720,64,65 грн., 2002,42 грн., 1081,58 грн., 1125,67 грн., 1003,58 грн., 1304,47 грн. та 1031,04 грн. є меншими за законодавчо визначений розмір шкоди, з якої встановлена кримінальна відповідальність. Саме тому з урахуванням приписів частини другої статті 74 КК, висновків, зроблених ВС у наведеній вище постанові, а також принципу зворотної дії закону в часі, закріпленого статтею 58 Конституції України і статтею 5 КК, суд дійшов до переконання, що посилання у вироку на засудження ОСОБА_6 у вчиненні цих діянь слід виключити у зв`язку з усуненням караності діяння. Разом з тим, розмір викраденого майна у сумі 2913,45 грн. перевищує зазначений вище розмір. Тому суд вважає слушними зауваження прокурора в частині того, що правові підстави для звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання за вироком від 21.02.2024 у повному обсязі відсутні. Натомість ОСОБА_6 має вважатись таким, що відбуває покарання за цим вироком саме у зв`язку з вчиненням ним 10.11.2023 о 12:25 год. кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною третьою статті 185 КК.

Керуючись статтями 371, 537 КПК, суд

УХВАЛИВ:

Вважати ОСОБА_6 засудженим за вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 21.02.2024 до покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі зі звільненням від його відбування з іспитовим строком 2 (два) роки, за вчинення 10.11.2023 о 12:25 год. кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 185 Кримінального кодексу України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Вінницький міський суд Вінницької області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя: