Справа № 277/15/21
Провадження № 1-в/175/198/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2024 року смт Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні подання начальника Дніпровського районного відділу м.Дніпра філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області ОСОБА_4 про приведення судового рішення відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у відповідність до Закону України від 18.07.2024 року №3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів»,

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшло подання начальника Дніпровського РВ м.Дніпра філії ДУ «Центр пробації» у Дніпропетровській області про приведення вироку Ємільчинського районного суду Житомирської області від 04.03.2021 року відносно ОСОБА_5 у відповідність до вимог чинного законодавства та звільнення останнього від призначеного покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у зв`язку з декриміналізацією вчиненого ним діяння на підставі ч.2 ст.74 КК України.

В судове засідання представник Дніпровського РВ м.Дніпра філії ДУ «Центр пробації» у Дніпропетровській області не з`явився, будучи повідомленим належним чином.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення подання, з огляду на те, що іспитовий строк на час розгляду подання закінчився.

Дослідивши матеріали подання, заслухавши прокурора, суд вважає подання таким, що не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Згідно ч. 1ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу (у даному випадку місцевий суд, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок), має право вирішувати питання в тому числі про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч. 2 і ч. 3ст. 74 КК України.

Згідно частин 2, 3ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання. Призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною першою статті 72 цього Кодексу.

09.08.2024 набув чинності Закон України від 18 липня 2024 року № 3886-ІX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (дрібне викрадення чужого майна).

Згідно цього Закону, за ч. 1 ст. 51 КУпАП України передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Частиною 2 ст. 51 КУпАП встановлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Судом встановлено, що вироком Ємільчинського районного суду Житомирської області від 04.03.2021 року ОСОБА_5 було засуджено за ч. 3 ст.185 КК України до трьох років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 КК України, особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 89 КК України такими, що не мають судимості, визнаються особи, засуджені відповідно до статті 75 цього Кодексу, якщо протягом іспитового строку вони не вчинять нового злочину і якщо протягом зазначеного строку рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням не буде скасоване з інших підстав, передбачених законом.

Так, з системного аналізу кримінального закону, судимість є правовим станом особи, який виникає у зв`язку з її засудженням до кримінального покарання і за зазначених у законі умов тягне настання для неї певних негативних наслідків. Правильне застосування правових норм про судимість, її погашення чи зняття має важливе значення для вирішення кримінальних справ у разі вчинення особою нового злочину. Судимість має строковий характер. Закон визначає, коли вона виникає (з дня набрання законної сили обвинувальним вироком), та встановлює підстави її припинення. Такими підставами є погашення судимості та її зняття. Як погашення, так і зняття судимості пов`язані зі спливом певних термінів, протягом яких особа повинна перетерпіти негативні наслідки та своєю поведінкою довести остаточне виправлення.

Припинення судимості анулює всі кримінально-правові та загально правові наслідки засудження та призначення покарання. Особа, судимість якої погашена або знята, вважається такою, яка раніше злочину не вчиняла, покарання не відбувала. Вона не зобов`язана будь-де вказувати про вчинення нею в минулому злочину та призначення за нього покарання, не повинна відчувати жодних негативних наслідків колишньої судимості.

Визначений вироком Ємільчинського районного суду Житомирської області від 04.03.2021 ОСОБА_5 іспитовий строк закінчився 04.03.2023, у зв`язку із чим останній вважається таким, що не має судимості в силу п.1. ч.1 ст.89 КК України, а тому застосування положень Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення» та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-IX, є недоцільним.

Враховуючи вище наведене у задоволенні подання слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 369, 376, 537, 539 КПК України, ч.1 ст.5, ч.2 ст.74 КК України суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні подання начальника Дніпровського районного відділу м.Дніпра філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції через Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області протягом 7 днів з моменту її проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1