справа № 361/3029/23
провадження № 1-кп/361/551/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2025 м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 , її захисників адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника адвоката ОСОБА_8 ,

представника потерпілих адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №00000249 від 26.01.2023, який надійшов з Київської обласної прокуратури по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Бровари Київської області, громадянки України, зареєстрованої : АДРЕСА_1 , та проживаючої : АДРЕСА_2 , освіта середня, має трьох малолітніх дітей, заміжньої, тимчасово не працюючої, раніше не судимої,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 127, ст. 126-1, ст. 129, ч. 4 та 5 ст. 152, ч. 5 ст. 153, ч. 2 ст. 156, ст. 166 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Роздольне, Каховського району Херсонської області, громадянина України, зареєстрованого : АДРЕСА_3 , та проживаючого : АДРЕСА_4 , освіта середня, неодруженого, утриманців не має, раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 127, ч. 3 ст. 149, ч. 4 та 5 ст. 152, ч. 5 ст. 153, ч. 2 ст. 156 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор в судовому засіданні заявила клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, посилаючись на наявність ризиків, передбачених: п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України (переховування від суду), так як обвинувачені усвідомлюють міру покарання, яка їм загрожує від 10 до 15 років позбавлення волі, що може спонукати їх переховуватися від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності; п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України ризик впливу на свідків та потерпілих зважаючи на те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_7 проживали зі свідками в одному населеному пункті, володіють даними щодо місця їх проживання, іншими контактними даними, тому, перебуваючи на волі обвинувачені матимуть можливість незаконно впливати на вказаних учасників процесу шляхом підкупу, примусу, погроз з метою зміни або відмови від наданих показань; п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України - як ОСОБА_4 так і ОСОБА_7 можуть перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме шляхом неприбуття на виклики до суду, що може позбавити суд можливості забезпечити розгляд даного кримінального провадження в розумні строки, в зв`язку з чим порушуватимуться права інших учасників; п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме що обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_7 можуть вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки зібрані в ході досудового розслідування докази дають достатні підстави вважати їх поведінку антисоціальною, схильною до систематичного порушення етичних норм, правил поведінки, що склалися в суспільстві. Посилаючись на те, що застосування до ОСОБА_4 та ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вищевказаним ризикам, так як ні домашній арешт, ні застава, ні особисте зобов`язання не здатні забезпечити виконання обвинуваченими їх процесуальних обов`язків з огляду на високий ступінь ризику переховування від суду та незаконного впливу на свідків та, особливо, на малолітніх потерпілих, а також запобігти вказаним ризикам, тому прокурор просить заявлені клопотання задовольнити.

Представник малолітніх потерпілих адвокат ОСОБА_9 клопотання прокурора підтримала, зазначила, що вказані прокурором ризики не перестали існувати та не зменшилися.

Захисник обвинуваченої ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 заперечив проти задоволення заявленого клопотання, просить застосувати більш м`який запобіжний захід так як всі надані суду стороною обвинувачення докази сфальсифіковані. Надав суду для врахування викладені письмово заперечення на клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в яких зазначає про те, що обвинувачення по всім інкримінованим злочинам є надуманим і було висунуте лише з метою обрання підсудним запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Захисник обвинуваченої ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_6 зазначив, що прокурором ризики перелічені без відповідного обґрунтування. Також просить застосувати більш м`який запобіжний захід та вважає достатнім застосувати домашній арешт за місцем проживання бабусі обвинуваченої, яка раніше допитувалася в судовому засіданні та надала свою згоду на проживання у неї обвинуваченої ОСОБА_4 .

Обвинувачена ОСОБА_4 підтримала позицію своїх захисників.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 заперечив проти задоволення клопотання прокурора, просить обрати обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, ОСОБА_7 може проживати в м. Києві у своєї родички, яка надала на це згоду, Обвинувачені тривалий час перебувають під вартою, заявлені ризики на даний час втратили актуальність, тому цілодобовий домашній арешт є достатнім запобіжним заходом.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав свого захисника.

Заслухавши доводи прокурора, позицію представника потерпілих, заперечення сторони захисту, та дослідивши наявні у суду матеріали, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до частин 1, 2 та 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд врахує обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Із матеріалів справи вбачається, що ухвалою суду від 29.01.2025 продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 та ОСОБА_7 строком на 60 днів по 29.03.2025 включно, однак враховуючи складність справи та об`єм обвинувачення, суд приходить до висновку, що розгляд справи з об`єктивних причин не буде завершено до спливу строку дії запобіжного заходу.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , суд враховує вимоги п.п. 3.4.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою може оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. Так, за тлумаченням мети тримання під вартою Європейською Комісією з прав людини, mutatis mutandis, в рішенні від 14.03.1984 у справі «Ферарі-Браво проти Італії» (заява № 9627/81) застосування цього заходу виправдане не лише тоді, коли факт вчинення і характер злочину безспірно доведені та встановлені, що складає завдання судового розгляду, але й для сприяння судовому розглядові в цьому.

При вирішенні питання щодо наявності ризиків для продовження строку дії запобіжного заходу, а саме: переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачуються ОСОБА_4 та ОСОБА_7 суд зазначає, що на даний час ризики, існування яких було встановлено в попередніх ухвалах суду, не зменшилися та не втратили своєї актуальності.

В розумінні практики Європейського суду з прав людини ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини»).

Суд враховує, що ОСОБА_4 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушення, за які КК України передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією майна, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для обвинувачених переховуватись від суду, при цьому відсутні відомості про наявність стійких соціальних зв`язків, які б утримували останніх від спроби втечі, отже суд має ґрунтовні підстави вважати, що перебуваючи на волі обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , усвідомлюючи невідворотність покарання у разі визнання судом їх винними, можуть переховуватись від суду, намагаючись таким чином уникнути кримінальної відповідальності, перешкоджати судовому провадженню шляхом неприбуття на виклики до суду, що може позбавити суд можливості забезпечити судове провадження в розумні строки, ускладнивши тим самим здійснення правосуддя, що вказує також на наявність ризиків, передбачених п. 1 та 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Разом з тим судом враховуються дані про особу обвинувачених : ОСОБА_4 раніше не судима, заміжня, має трьох малолітніх дітей, які визнані потерпілими в даному кримінальному провадженні, не працевлаштована, обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів відносно своїх малолітніх дітей; ОСОБА_7 також не працевлаштований, не одружений, утриманців не має, зареєстроване місце проживання останнього знаходиться на тимчасово окупованій території, відсутні будь-які докази щодо прив`язки його до якоїсь адреси на території Броварського району Київської області.

Суд також враховує ймовірність того, що в період дії правового режиму воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» із подальшими змінами, який діє до теперішнього часу, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 можуть виїхати за кордон України або залишити територію України незаконним шляхом в напрямку російської федерації чи на тимчасово окуповану територію України, ускладнивши таким чином розгляд кримінального провадження.

На даний час в судовому засіданні ще не були допитані законний представник малолітніх потерпілих та свідки сторони обвинувачення, отже продовжує існувати ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України незаконного впливу на свідків, так як обвинуваченим відомі їх анкетні дані, а отже перебуваючи на волі вони можуть шляхом погроз, вмовлянь, чи іншим способом незаконно вплинути на них з метою спонукання їх до перекручування або спотворення обставин, які їм відомі, при цьому ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Беручи до уваги викладені в обвинувальному акті обставини скоєння кримінальних правопорушень, які інкримінуються ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , а саме те, що останні обвинувачуються в скоєнні тяжких та особливо тяжких злочинів проти статевої свободи та недоторканості відносно трьох малолітніх дітей, у вчиненні до них особливо жорстоких, аморальних протиправних дій, які вимагають значного рівня кримінальної рішучості і ставлять під загрозу здоров`я малолітніх потерпілих, розуміючи при цьому, що їх дії є кримінально караними, продовжували це робити протягом тривалого часу, що вказує на існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме що обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , перебуваючи не під вартою, здатні повторити такі ж кримінальні дії.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на даний час існують, суду не надані будь-які дані стосовно того, що ці ризики зменшилися чи втратили свою актуальність, та в зв`язку із відсутністю достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам дієво запобігти ризикам, доведеним прокурором, заявлене ним клопотання являється обґрунтованим.

Доводи сторони захисту про відсутність ризиків та їх необґрунтованість не заслуговують на увагу, оскільки при розгляді клопотання встановлено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою ОСОБА_4 та ОСОБА_7 та наявність обґрунтованих ризиків, ці доводи не можуть слугувати підставою для застосування судом до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу, в той же час, в кримінальному провадженні існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який превалює над принципом поваги до свободи особистості, як забезпечення конституційних засад спрямованих на захист найвищих соціальних цінностей в Україні, а саме людини, її життя та здоров`я, а будь-яке насильство над дитиною переслідується законом.

Щодо посилань на довготривале, на думку сторони захисту, тримання обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_7 під вартою, то слід зазначити, що тримання останніх під вартою такий період обумовлюється об`єктивними чинниками, такими як складністю кримінального провадження (інкриміновані кримінальні правопорушення відносяться до категорії, в тому числі, особливо тяжких злочинів), кількістю учасників судового провадження, обсягом дослідження доказів та відповідною процесуальною поведінкою учасників провадження.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти встановленим ризикам, отже, відповідно до положень частини першої статті 177 та частини першої статті 178 КПК, суд вважає клопотання прокурора обґрунтованим та вважає за доцільне продовжити обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, та з урахуванням п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу без визначення розміру застави.

Водночас суд наголошує, що вирішуючи питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , суд виходить із принципу презумпції невинуватості і не вирішує наперед процесуальну перспективу пред`явленого обвинувачення, а доводи сторін, в тому числі і щодо правильності формулювання обвинувачення, наявності чи відсутності доказів на підтвердження пред`явленого обвинувачення, допустимість доказів, будуть перевірятися та оцінюватися судом у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального законодавства.

Керуючись ст.ст. 176-177, 183, 197-199, 331, 371, 372 376, 395 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_4 - задовольнити.

Продовжити строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів по 15.05.2025 включно.

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 - задовольнити.

Продовжити строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на 60 днів по 15.05.2025 включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню. Оскарження ухвали не перешкоджає її виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а обвинуваченими в той же строк з моменту вручення їм копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1