Справа №705/6622/24
1-в/705/644/24 УХВАЛА
16 грудня 2024 року м.Умань
Уманський міськрайонний суд Черкаської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
засудженого ОСОБА_3 (у режимі відеоконференції з ДУ «Старобабанівська виправна колонія (№ 92)»,
представника установи виконання покарання ОСОБА_4 (у режимі відеоконференції з ДУ «Старобабанівська виправна колонія (№ 92)»,
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання засудженого ОСОБА_3 про застосування Закону України № 3886-ІХ від 09.08.2024 та приведення вироку відповідно до вимог чинного законодавства,
Засуджений ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням, в якому просив застосувати до нього Закон України № 3886-ІХ від 09.08.2024 та привести вирок Чигиринського районного суду Черкаської області відповідно до вимог чинного законодавства.
Засуджений ОСОБА_3 у судовому засіданні клопотання уточнив, просив його задовольнити та у зв`язку з набуттям чинності Закону України № 3886-ІХ привести вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 16.03.2021 у відповідність до вимог чинного законодавства. Також відмовився від призначення йому захисника на розгляд клопотання.
Прокурор ОСОБА_5 у судовому засіданні просив суд звільнити ОСОБА_3 від покарання, призначеного по епізоду вчинення 10.03.2018 закінченого замаху на таємне викрадення майна КП «Єдиний розрахунковий центр». Оскільки правових підстав для зміни кваліфікації злочину, вчиненого 06.02.2018, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, немає, а також враховуючи, що судом призначене покарання на підставі ст. 70 КК України, просив виключити з призначеного покарання посилання на ст. 70 КК України. В іншій частині покарання призначене ОСОБА_3 вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 16.03.2021 просив залишити без змін.
Представник адміністрації установи ОСОБА_4 у судовому засіданні при розгляді клопотання засудженого поклався на розсуд суду.
Враховуючи відмову засудженого від призначення йому безоплатного захисника на розгляд його клопотання, суд постановив провести розгляд клопотання без участі захисника.
Суд, вислухавши засудженого, прокурора та представника адміністрації, дослідивши матеріали подання та особової справи засудженого, дійшов таких висновків.
Згідно із ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку, вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.
Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.
Пунктом 2 частини 2 статі 539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, у разі необхідності вирішення, зокрема, питань, передбачених пунктом 13 частини першої статті 537 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 засуджений вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 16 березня 2021 року за ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, із врахуванням ст. 70 КК України, до 5 років позбавлення волі.
Відповідно до зазначеного вироку ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, а саме: передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, та передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, із заподіянням матеріальної шкоди потерпілому 10.03.2018 на суму 345 грн.
Разом з тим Верховна Рада України 18 липня 2024 року прийняла Закон № 3886-ІХ, який набув чинності 09 серпня 2024 року.
Відповідно до вказаного Закону № 3886-ІХ стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Кримінальна відповідальність за відповідною частиною ст. 185 КК України настає під час вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжка) у тому разі, якщо крадіжка майна не є дрібною.
Отже, діяння, вчинені як таємне викрадення чужого майна, якщо вартість цього майна не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на момент їх вчинення, є дрібною крадіжкою і не є кримінально караними, що виключає кримінальну відповідальність, передбачену ст. 185 КК України.
Зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 6 ст. 3 КК України).
За частиною 2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.
На переконання суду, унесення згаданих вище змін до законодавства України про адміністративну відповідальність безпосередньо впливає на закон України про кримінальну відповідальність, адже ці зміни визначають розмежування між діями, які необхідно кваліфікувати як дрібну крадіжку, наслідком чого є притягнення особи до адміністративної відповідальності, і таємне викрадення чужого майна (крадіжка), за що передбачена кримінальна відповідальність.
Беручи до уваги викладене, фактична декриміналізація викрадення майна, вартість якого не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, має зворотну дію в часі, оскільки поліпшує становище особи.
Неоподатковуваний мінімум в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового Кодексу, для відповідного року.
Підпунктом 169.1.1 статті 169 передбачено, що податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом на 1 січня звітного податкового року, для будь-якого платника податку.
Таким чином, два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи та відповідно станом на 01.01.2018 ця сума становила 1762 грн.
Отже, враховуючи, що ОСОБА_3 згідно з вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 16.03.2021 завдав матеріальної шкоди потерпілому на суму, що менша ніж два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян станом на день скоєння крадіжки, тобто вчинене ним діяння відповідно до вимог Закону України № 3886-ІХ не є кримінально-караним на теперішній час, враховуючи часткову декриміналізацію, введену новим Законом, на підставі ст. 5 України, суд доходить висновку про необхідність виключення з вироку Черкаського районного суду Черкаської області від 16.03.2021 обвинувачення за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, а саме по епізоду за фактом крадіжки майна 10.03.2018 на суму 345 грн та звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України у зв`язку з усуненням законом караності діяння.
У зв`язку із зазначеним необхідно виключити з резолютивної частини вироку посилання на призначення ОСОБА_3 покарання із застосуванням ст. 70 КК України.
На цих підставах ОСОБА_3 необхідно вважати засудженим вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 16.03.2021 за ч. 2 ст. 186 КК України по епізоду за фактом відкритого викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого повторно, та покарання за вказаний злочин у вигляді 5 років позбавлення волі необхідно залишити без змін.
У решті вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 16.03.2021 підлягає залишенню без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, ч. 2 ст. 74 КК України, ст.ст. 369-372, 537, 539 КПК України, суд
Клопотання засудженого ОСОБА_3 задовольнити.
Вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 16 березня 2021 року у справі № 708/319/18 привести у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18.07.2024.

Виключити з вироку Черкаського районного суду Черкаської області від 16 березня 2021 року обвинувачення за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, а саме по епізоду за фактом крадіжки майна 10.03.2018 на суму 345 грн та звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України у зв`язку з усуненням законом караності діяння.

ОСОБА_3 вважати засудженим вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 16 березня 2021 року за ч. 2 ст. 186 КК України.

Призначене ОСОБА_3 покарання за вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 16 березня 2021 року за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 5 років позбавлення волі залишити без змін.

Виключити з вироку Черкаського районного суду Черкаської області від 16 березня 2021 року посилання на ст. 70 КК України.

У решті вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 16 березня 2021 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 7 днів з дня оголошення ухвали, а засудженим протягом 7 днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1