Рівненський апеляційний суд
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

18 березня 2025 року м. Рівне

Справа № 570/5069/24

Провадження № 11-кп/4815/258/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 12 листопада 2024 року про відмову у задоволенні клопотання захисника про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Глинки, Рівненського району Рівненської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , українця, раніше не судимого,

засудженого вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 21.05.2024 року за ч.2 ст.345 КК України на строк 1 рік обмеження волі, в строк відбування покарання зараховано строк перебування під вартою з 05.03.2024 до 02.05.2024 року відповідно до ст.72 КК України один день позбавлення волі дорівнює двом дням обмеження волі,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 12 листопада 2024 року відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про заміну засудженому ОСОБА_6 невідбутої частини покарання у виді обмеження волі більш м`яким у виді пробаційного нагляду.

У поданій апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою задовольнити її клопотання про заміну ОСОБА_6 невідбуту частину покарання більш м`яким відповідно до ст.82 КК України з покладенням на засудженого обов`язків, передбачених ст.59-1 КК України.

Зазначає, що висновки суду про відсутність підстав для задоволення клопотання у зв`язку з відсутністю в засудженого заохочень є незаконними, оскільки він став на шлях виправлення, що довів своєю сумлінною поведінкою. Наголошує, що ОСОБА_6 повністю визнає вину у скоєному злочині, щиро розкаюється, підтримує близькі стосунки з матір`ю та сестрою шляхом телефонних розмов, отримує від них посилки, має постійне місце проживання, працює в установі на Державному підприємстві «Підприємство ДКВС України (№131)», має намір змінити своє життя, однак в умовах ізоляції від суспільства це не можливо здійснити в повній мірі. Вказує, що хоча засуджений за час відбування покарання не має заохочень, однак при цьому немає й стягнень.

Звертає увагу суду, що відповідно до ч.1 ст.6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, тому висновки про те, чи став засуджений на шлях виправлення можливо зробити врахувавши увесь комплекс даних, які його характеризують, його поведінку, відношення до праці, до вчиненого злочину та його наслідків.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи засудженого та його захисника на підтримання апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечив проти її задоволення, перевіривши ухвалу суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Частиною першою статті 82 КК України передбачено, що особам, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. Одночасно законодавцем визначено, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким є правом суду, а не обов`язком і така заміна може бути застосована за певних умов.

У п.п.2, 17, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» зазначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Вказаних вимог суд першої інстанції дотримався та належним чином мотивував своє рішення.

Згідно п.1 ч.4 ст.82 КК України, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим не менше третини строку покарання, призначеного судом за кримінальний проступок або нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень або кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за необережний тяжкий злочин.

Пунктом 5 частини 1 ст.72 КК України передбачено, що при складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення:одному дню обмеження волі відповідає один день пробаційного нагляду.

Відповідно до матеріалів провадження, ОСОБА_6 засуджений вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 21.05.2024 року за ч.2 ст.345 КК України на строк 1 рік обмеження волі.

Початок терміну відбування покарання 13.08.2024 року, кінець терміну 19.04.2025 року.

Згідно з ч.1 ст.59-1 КК України, покарання у виді пробаційного нагляду полягає в обмеженні прав і свобод засудженого, визначених законом і встановлених вироком суду, із застосуванням наглядових та соціально-виховних заходів без ізоляції від суспільства. Частиною 4 цієї статті передбачено, що пробаційний нагляд призначається на строк від одного до п`яти років.

З матеріалів справи, а також характеристики на засудженого вбачається, що ОСОБА_6 за період відбування покарання в ДУ «Городоцький ВЦ (№131)» характеризується посередньо, порушень встановленого порядку відбування покарання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, стягнень не отримував. Один раз заохочувався адміністрацією установи, а саме 03.01.2025 року отримав подяку від начальника установи за сумлінну поведінку та ставлення до праці. Згідно довідки про працевлаштування засудженого, ОСОБА_6 з вересня 2024 року працевлаштований на виробничому об`єкті ДП «ДКВС України (№131)».

Під час апеляційного розгляду засуджений вказав, що він усвідомив вину у вчиненому злочині та став на шлях виправлення, тому заслуговує на заміну призначеного покарання більш м`яким.

Наведені обставини свідчать про наявність у поведінці засудженого позитивних тенденцій.

Разом з тим, призначення більш м`якого покарання повинно сприяти досягненню мети, передбаченої ст.50 КК України виправленню засудженого і запобіганню вчинення нових кримінальних правопорушень.

Апеляційний суд вважає, що відбуття засудженим встановленої законом частини строку покарання не можуть слугувати безумовними підставами застосування до засудженого положень ст.82 КК України, оскільки зміни лише розпочалися та мають нетривалий характер, у зв`язку з чим застосування до нього заміни невідбутої частини покарання більш м`яким на даному етапі є передчасним. Крім того, засуджений з 30.08.2024 року перебуває на профілактичному обліку в установі як особа схильна до нападу та захоплення заручників, за статейними ознаками.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що зазначені у клопотанні та наведені захисником в апеляційній скарзі обставини не підтверджують, що ОСОБА_6 довів своє виправлення в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком суду, у зв`язку з чим погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність доказів того, що засуджений у період відбування покарання своєю поведінкою на даний час засвідчив успішність процесу виправлення.

Будь-яких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та закону України про кримінальну відповідальність при розгляді клопотання, які б вплинули на правильність прийнятого місцевим судом рішення, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, ухвала районного суду від 12 листопада 2024 року про відмову у задоволенні клопотання захисника про заміну невідбутої частини покарання у виді обмеження волі більш м`яким щодо засудженого ОСОБА_6 є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 12 листопада 2024 року про відмову у задоволенні клопотання захисника про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким відносно ОСОБА_6 залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3