УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2025 року

м. Київ

справа № 643/11117/23

провадження № 51-588ск25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Московського районного суду м. Харкова від 08 листопада 2024 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 16 січня 2025 року щодо останнього,

встановив:

За вироком Московського районного суду м. Харкова від 08 листопада 2024 року

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Есхар Чугуївського району Харківської області, жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого там само, раніше судимого 13 лютого 2023 року за вироком Чугуївського міського суду Харківської області за ч. 1 ст. 309 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців, на підставі ст. 75 КК звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 309 КК, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ч. 1 ст. 71, ст. 72 КК до покарання, призначеного цим вироком, частково приєднано не відбуту частину покарання, призначеного ОСОБА_5 13 лютого 2023 року за вироком Чугуївського міського суду Харківської області за ч. 1 ст. 309 КК у виді позбавлення волі на строк 2 місяці, та призначено остаточне покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк 2 роки 2 місяці.

Указаним вироком також вирішено питання щодо процесуальних витрат, накладеного арешту на майно, а також долю речових доказів у кримінальному провадженні.

Харківський апеляційний суд ухвалою від 16 січня 2025 року апеляційну скаргу захисника залишив без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін.

Фактичні обставини, встановлені судами

За вироком суду ОСОБА_5 , діючи умисно, повторно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вчинив незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу, обіг якого обмежений, без мети збуту у невеликих розмірах за наступних обставин.

04 квітня 2023 року у денний час доби, більш точного часу в ході досудового розслідування та суду встановити не виявилось можливим, ОСОБА_5 , знаходячись за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , маючи умисел, спрямований на незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу для власного вживання, повторно, без мети збуту, замовив наркотичний засіб, обіг якого обмежений - метадон у невеликих розмірах за допомогою соціальної мережі «Телеграм», у невстановленої в ході досудового розслідування особи.

Цього ж дня близько 16:00, більш точний час в ході досудового розслідування встановити не представилося можливим, ОСОБА_5 з метою реалізації свого протиправного наміру, спрямованого на незаконне придбання наркотичного засобу без мети збуту у невеликих розмірах, прибув до м. Харкова та направився за адресою: м. Харків, просп. Олександрівський, 1А, де серед дерев побачив кущ, в гілках якого знаходився шприц, в якому знаходилася рідина з наркотичним засобом, обіг якого заборонено - метадон. ОСОБА_5 , достовірно знаючи, що у шприці знаходиться замовлений ним наркотичний засіб, діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вжив половину рідини зі шприцу та поклав його до кишені куртки, тим самим незаконно придбав та почав зберігати наркотичний засіб у невеликих розмірах з метою подальшого особистого вживання, повторно, без мети збуту.

Протиправні дії ОСОБА_5 , пов`язані із незаконним придбанням та зберіганням наркотичного засобу, було припинено працівниками поліції на законних підставах.

Згідно з висновком експерта від 12 травня 2023 року № СЕ-19/121-23/7478-НЗПРАП, наданий на експертизу шприц містить у собі рідину масою 1,0773 г, яка містить у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежений - метадон. Маса метадону в перерахунку на масу сухого залишку становить 0,0675 г.

Крім того, ОСОБА_5 , будучи особою, яка вживає наркотичні засоби, 11 липня 2023 року, точного часу в ході досудового розслідування та суду встановити не виявилось можливим, маючи умисел, спрямований на незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу без мети збуту, і реалізуючи його, використовуючи всесвітню мережу «Інтернет», скориставшись безкоштовним кросплатформеним мобільним месенджером «Телеграм» в телеграм-боті «ОСОБА_6», замовив у невстановленої під час досудового розслідування особи наркотичний засіб - метадон, плату за який здійснив через термінал, після чого отримав повідомлення з місцем його знаходження.

Далі ОСОБА_5 11 липня 2023 близько 13:00 прибув до місця знаходження схованки придбаного ним наркотичного засобу за адресою: м. Харків, вул. Героїв Праці, 26-В, де знайшов залишений йому невстановленою особою паперовий згорток із наркотичним засобом - метадоном, який він поклав під резинку шортів, вдягнених на ньому, та пішов з вказаного вище місця разом із придбаним наркотичним засобом, тим самим незаконно придбав та зберігав його при собі для особистого вживання, без мети збуту.

Цього ж дня близько 15:00 протиправна діяльність ОСОБА_5 , пов`язана з незаконним придбанням та зберіганням наркотичного засобу - метадона, була припинена працівниками поліції.

Доводи касаційної скарги та її вимоги

Не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та доведеності вини ОСОБА_5 , захисник ОСОБА_4 подав касаційну скаргу, де, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, просить вирок Московського районного суду м. Харкова від 08 листопада 2024 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 16 січня 2025 року змінити, призначити ОСОБА_5 покарання за ч. 2 ст. 309 КК у виді штрафу в розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 грн, а вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 13 лютого 2023 року відносно ОСОБА_5 виконувати окремо на підставі ч. 3 ст. 72 КК.

Вважає, що призначене засудженому покарання не відповідає вимогам статей 65, 66 КК, що суд першої інстанції необґрунтовано призначив засудженому покарання у виді позбавлення волі, а апеляційний суд безпідставно погодився із його висновками.

Зазначає, що суди першої та апеляційної інстанцій безпідставно не врахували як обставини, що пом`якшують покарання, активне сприяння ОСОБА_5 розкриттю кримінального правопорушення (добровільно видав шприци із наркотичним засобом, повідомив про час, місце, механізм та мету вчинення злочину), вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих обставин (був наркозалежною особою), а також не враховано, що на даний час ОСОБА_5 перебуває на замісній підтримувальній терапії (ЗПТ) у ТОВ «Аксіома медікал», яка йому йде на користь, що відсутні тяжкі наслідки від дій ОСОБА_5 , який не переслідував мету збуту, не завдав шкоди суспільству.

Захисник також зазначає, що суди не врахували досудову доповідь щодо ОСОБА_5 , згідно з якою відповідно до дослідженої інформації, що характеризує ОСОБА_5 за місцем його проживання та роботи, умов його життєдіяльності, відносин у суспільстві, результати оцінки ризиків вчинення ним повторного кримінального правопорушення, а також його імовірної небезпеки для суспільства свідчать про можливість виправлення ОСОБА_5 без ізоляції від суспільства.

Мотиви Суду

Перевіривши доводи, викладені в касаційній скарзі, та зміст доданих до неї копій судових рішень, колегія суддів не знайшла підстав до відкриття касаційного провадження.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій, при цьому переглядає судові рішення у межах касаційної скарги.

Висновки суду щодо фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікація дій засудженого ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 309 КК у касаційному порядку не оспорюються та не заперечуються. Розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції було проведено у порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК.

Зі скарги захисника вбачається, що він фактично порушує питання про недотримання судом вимог закону, що стосуються призначення покарання.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання. Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення, яке відповідає приписам закону про кримінальну відповідальність.

Частиною 2 ст. 50 КК закріплено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК суд, призначаючи покарання, зобов`язаний урахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При цьому, виправленням засудженого є такий вплив покарання на його свідомість, за допомогою якого усуваються ті його негативні риси, що призвели до вчинення кримінального правопорушення, і виявляється у внесенні коректив у соціально-психологічні характеристики засудженого, нейтралізації негативних криміногенних настанов, вихованні законослухняності та поваги до положень закону, в тому числі і кримінального. Досягнення мети виправлення означає, що в результаті застосування до засудженого засобів кримінально-правового впливу в його особистості відбулися такі зміни, які фактично унеможливлюють вчинення ним нового кримінального правопорушення з огляду на зміни його ціннісних орієнтирів. Воно досягається через усвідомлення та засудження винуватим вчиненої ним суспільно небезпечної дії. Водночас виправлення має спиратися на об`єктивні обставини, які здатні забезпечити ресоціалізацію засудженого.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК.

За змістом ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Під особою обвинуваченого у контексті ст. 414 КПК розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення у значенні ст. 414 КПК означає з`ясування судом насамперед питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що відображено у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги під час призначення покарання.

Доводи захисника про невідповідність призначеного засудженому покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на таке.

З копії оскарженого вироку вбачається, що суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_5 покарання за інкриміновані кримінальні правопорушення, керуючись вказаними нормами закону, врахував тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК є нетяжкими злочинами, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком, та скоїв новий злочини під час іспитового строку, офіційно не працевлаштований, не одружений, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має місце реєстрації, де постійно проживає, перебуває на замісній підтримувальній терапії (ЗПТ) у ТОВ «АКСІОМА МЕДІКАЛ».

Під час вирішення питання про вид та розмір покарання, суд врахував щире каяття ОСОБА_5 , яке відповідно до ст. 66 КК визнав обставиною, що пом`якшує покарання. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

За вимогами ч. 1 ст. 71 КК якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

З огляду на наведене, суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність, і дійшов обґрунтованого висновку про призначення засудженому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 309 КК, із застосуванням положень ч. 1 ст. 71, ст. 72 КК.

Не погоджуючись із вироком суду першої інстанції, захисник подав апеляційну скаргу, доводи якої аналогічні доводам у касаційній скарзі.

Погоджуючись із висновками місцевого суду, апеляційний суд навів достатні мотиви та підстави свого рішення. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Колегія суддів погоджується із висновками апеляційного суду про те, що призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_5 покарання є справедливим, достатнім та необхідним для його виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, відповідає меті його призначення та направлене на досягнення позитивних змін в особистості обвинуваченого. Додаткових та неврахованих обставин, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчинених засудженим кримінальних правопорушень та які б слугували безумовними підставами для пом`якшення призначеного покарання, Судом не встановлено.

Апеляційний суд обґрунтовано зазначив, що призначене обвинуваченому покарання не є найтяжчим, що передбачене санкцією інкримінованої йому статті, а вказані захисником обставини вже було враховано судом першої інстанції при призначенні покарання і не можуть бути безумовною підставою для застосування відносно обвинуваченого покарання у виді штрафу, враховуючи ту обставину, що ОСОБА_5 раніше був засуджений до покарання, від якого був звільнений з випробуванням, та вчинив новий злочин у період іспитового строку, що свідчить про те, що вказані заходи не є дієвими за відсутності у обвинуваченого бажання ставати на шлях виправлення.

Надаючи оцінку доводам захисника, які також наведені у касаційній скарзі, щодо необхідності врахування як обставини, яка пом`якшує покарання, активного сприяння розкриттю злочину, апеляційний суд зазначив, що за обвинувальним актом такої обставини органом досудового розслідування не встановлено. Зазначені в апеляційній скарзі захисника дії ОСОБА_5 щодо надання органу досудового розслідування шприцу з наркотичним засобом та відповідних пояснень про час, місце, механізм та мету вчинення злочину, суд не визнав активним сприянням розкриттю злочину, оскільки протиправні дії ОСОБА_5 було припинено працівниками поліції, а саме 04 квітня 2023 року у період часу з 18:35 по 18:40 хв. під час огляду місця події за адресою: м. Харків, просп. Олександрівський, 1А, де ОСОБА_5 у присутності понятих надав працівникам поліції шприц з рідиною, який було поміщено до спеціалізованого сейф-пакету № KIV2143019 та запаковано у присутності понятих, що не є активним сприянням розкриттю злочину.

Активним сприянням розкриттю злочину є добровільна допомога слідству, яка виявляється у повідомленні правоохоронному органу або суду обставин і фактів по справі, наданні доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викритті інших співучасників, визначенні ролі кожного з них у вчиненні злочину, наданні допомоги в їх затриманні, видачі знарядь і засобів вчинення злочину, майна, здобутого злочинним шляхом, і таке сприяння має бути активним, ініціативним та підтвердженим доказами.

Однак таких обставин у цьому кримінальному провадженні не встановлено, про що обґрунтовано зазначив апеляційний суд.

Погоджуючись із вказаним висновком апеляційного суду, колегія суддів звертає увагу, що за усталеною практикою Верховного Суду під активним сприянням розкриттю злочину розуміють дії винної особи, спрямовані на надання органам досудового розслідування і суду допомоги у з`ясуванні дійсних обставин справи, які ще не були відомі цим органам. Саме лише визнання власної винуватості під тиском зібраних доказів і підтвердження інформації, вже встановленої компетентними органами з інших джерел, не є активним сприянням розкриттю злочину.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність у діях ОСОБА_5 ознак активного сприяння розкриттю злочину, у зв`язку з чим відповідні доводи захисника є необґрунтованими.

Колегія суддів також погоджується з висновком апеляційного суду про відсутність підстав для визнання обставиною, яка пом`якшує покарання, вчинення ОСОБА_5 кримінальних правопорушень внаслідок збігу тяжких особистих обставин, на які вказує захисник.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 66 КК при призначенні покарання обставиною, яка його пом`якшує, визнається вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних чи інших обставин.

Апеляційний суд правильно виходив із того, що збіг тяжких особистих, сімейних чи інших обставин означає наявність таких негативних обставин, які заподіюють особі страждання, негативно впливають на її психіку, можуть викликати у неї стан розпачу, надмірну дратівливість, гарячковість, що не сприяє належному здійсненню самоконтролю поведінки. Перелік вказаних обставин законом не визначено. Судова практика визнає такими, зокрема: смерть або тяжку хворобу рідної чи близької особи; хворобу винного; втрату ним роботи; складні житлові умови; подружню зраду або іншу подію, що спричинила конфлікт у сім`ї; важкий матеріальний стан; проживання підлітка в сім`ї п`яниць чи наркоманів. Для визнання цих обставин такими, що пом`якшують покарання, необхідно встановити об`єктивний зв`язок між даними обставинами і вчиненим кримінальним правопорушенням.

Наркозалежність засудженого, яка на думку захисника і є тим збігом тяжких особистих обставин, про який йдеться в п. 5 ч. 1 ст. 66 КК, а також знаходження на замінній лікувальній терапії, не можуть визнаватися в цьому провадженні за встановлених судами обставин обставиною, яка пом`якшує покарання при вчиненні повторних злочинів після засудження за аналогічні у сфері протиправного обігу наркотичних засобів, які негативно питомо впливають на інтереси держави, мають згубний вплив на розвиток суспільства та завдають великої шкоди здоров`ю населення.

Колегія суддів враховує також, що судами попередніх інстанцій встановлено те, що засуджений не перебуває на обліку у нарколога, і сторона захисту не заперечує цього факту.

Верховний Суд також погоджується з висновком апеляційного суду про безпідставність доводів захисника щодо необхідності визнання обставиною, яка пом`якшує покарання, відсутність тяжких наслідків від дій обвинуваченого.

Суспільна небезпека злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів визначається, насамперед, згубним впливом наркоманії на свідомість психічно нестійких людей, їх мораль і спосіб життя, що призводить до поступового занепаду, деградації особистості. Наркоманія та незаконний обіг наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів належать до глобальних проблем суспільства. Цим явищам притаманний надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, зумовлений тяжкими наслідками не лише для здоров`я конкретної особи, а й для здоров`я населення, економіки, суспільства в цілому.

Щодо доводів захисника про неврахування судом досудової доповіді, згідно з якою результати оцінки ризиків вчинення ОСОБА_5 повторного кримінального правопорушення, а також його імовірної небезпеки для суспільства, свідчать про можливість виправлення ОСОБА_5 без ізоляції від суспільства, колегія суддів зазначає, що висновок органу пробації не є обов`язковим для суду і враховується у сукупності із іншими обставинами справи.

З оскаржених судових рішень вбачається, що суди попередніх інстанцій дали належну оцінку на предмет наявності або відсутності обставин у цьому кримінальному провадженні, які пом`якшують покарання, зокрема й тих, про які йдеться у касаційній скарзі.

З урахуванням установлених судами першої й апеляційної інстанцій обставин вчинених кримінальних правопорушень, даних про особу засудженого та з огляду на викладені у касаційній скарзі захисника доводи, які є аналогічними доводам його апеляційної скарги, колегія суддів Верховного Суду не вбачає підстав для призначення ОСОБА_5 покарання, не пов`язаного з позбавленням волі.

Колегія суддів звертає увагу захисника, що приписи ст. 71 КК у їх взаємозв`язку із тими, про які йдеться в ч. 3 ст. 72 КК, унеможливлюють окреме виконання вироку Чугуївського міського суду Харківської області від 13 лютого 2023 року, ухваленого щодо ОСОБА_5 .

Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність вироку суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду стосовно призначеного засудженому покарання, вмотивованість їх висновків в цій частині, захисник у касаційній скарзі не навів. Покарання, призначене засудженому, є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення, а також попередження вчинення нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Підстав вважати покарання, призначене ОСОБА_5 , явно несправедливим через суворість за оцінкою доводів, викладених в касаційній скарзі захисника, Верховний Суд не знаходить. Не вбачається такого і з оскаржених судових рішень, а тому Суд, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК доходить висновку про наявність підстав до відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Московського районного суду м. Харкова від 08 листопада 2024 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 16 січня 2025 року щодо останнього.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3