БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
13.12.2024
Єдиний унікальний номер 497/2115/24
Провадження № 1-кп/497/156/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2024 року м.Болград

Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Болград обвинувальний акт в кримінальному провадженні № 0000240 від 07.08.2024 року відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Болград, Одеської області, громадянина України, з повною середньою освітою, який офіційно не працює, розлучений, утриманців не має, зареєстрований і фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України такого, що не має судимості, особу якого встановлено на підставі паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Болградським РВ УМВС України в Одеській області від 28.05.1996 року,

який обвинувачується у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України,

ВСТАНОВИВ:

06 серпня 2024 року у період часу з 22:30 години до 23:00 години, більш точний час судовим розглядом не встановлено, ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на дворі свого домоволодіння АДРЕСА_1 , вступив у сварку з побутових причин з односельцем ОСОБА_6 .

Під час зазначеної події ОСОБА_4 , діючи з мотивів особистих неприязних відносин до ОСОБА_6 , що виникли під час сварки, бажаючи помститись за його висловлювання, які він вважав образливим для себе, діючи з прямим умислом, спрямованим на спричинення шкоди здоров`ю, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків у результаті своїх дій, та бажаючи їх досягнення, умисно правим кулаком наніс ОСОБА_6 не менш 7 ударів в область обличчя та голови, від чого ОСОБА_6 впав на землю.

Надалі, ОСОБА_4 по черзі обома ногами наніс не менш 15 ударів по різним частинам тіла лежачому на землі ОСОБА_6 , у тому числі в область правого коліна, внаслідок чого спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому правого надколінка, зі зміщенням відламків, який відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості; закритого перелому кісток носу, що відноситься до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я, що не викликали небезпечні для життя явища, тягнуть за собою тривалий розлад здоров`я тривалістю більш 21 дня, і за цим критерієм у сукупності кваліфікуються як ушкодження середньої тяжкості.

Таким чином, по твердженню органу досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України за ознаками: умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Вину свою у вчиненні вище викладених дій обвинувачений ОСОБА_4 не визнав та надав суду наступні пояснення.

Стверджував, що між нім і потерпілим існує тривали за часом конфлікт, оскільки він продав потерпілому двох кроликів, а останній з ним не розрахувався.

06.08.2024 року біля 15:00 години він перебував з друзями: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 (прізвище не пам`ятає) в магазині «У Байзеля» по вул.Центральна в с.Баннівка Болградського району Одеської області куди також мав приїхав його друг ОСОБА_10 .

В цей час зателефонував йому ОСОБА_6 з погрозами, сказав, що приїде і буде його бити. Приїхав потерпілий разом з ОСОБА_11 , який є батьком ОСОБА_12 , з яким та іншими чоловіками вони сиділи в магазині, випивали, відпочивали та спілкувалися.

Він, обвинувачений дійсно поспілкувався з ОСОБА_6 з приводу боргу та вирішили, що ОСОБА_6 поверне йому, ОСОБА_4 двох кроликів вагою по 2 кг , а він ОСОБА_4 поверне ОСОБА_6 мішок ячміня вагою 34 кг.

Дочекавшись ОСОБА_10 вони разом пішли до нього ОСОБА_4 до дому, куди прийшов сусід ОСОБА_13 з пляшкою 1.5 літри домашнього вина, та вони сиділи у дворі біля будинку відпочивали і випивали.

Ввечері зателефонував ОСОБА_6 , що приїде до нього до дому разом зі ОСОБА_14 .

Біля 20:00 години приїхав ОСОБА_6 , якого він запросив у двір, де вони розмовляли на підвищених тонах, сварилися, висказували на адресу один одного нецензурні слова. ОСОБА_6 махав руками намагаючись його, ОСОБА_4 вдарити по обличчю, при цьому збив з нього окуляри, які впали на землю та поламалися. Ухиляючись від ударів, він ОСОБА_4 послизнувся та впав на спину на землю на мокру траву, а ОСОБА_6 зверху сів на нього та хотів душити. На допомогу він покликав товаришів, які їх розтягнули, а ОСОБА_6 вивели на вулицю за ворота.

Потім о 22:00 годині ОСОБА_6 приїхав вдруге, зайшов у двір, підійшов до нього, ОСОБА_4 , на що він, ОСОБА_4 дуже розлютився та відразу ж почав бити ОСОБА_6 руками по голові, обличчю та тілу, при цьому ОСОБА_6 стояв до нього, ОСОБА_4 обличчям. Коли ОСОБА_6 від його ударів упав на землю, він ОСОБА_4 продовжив наносити по його тілу удари руками і ногами, біля 10-15 ударів, аж поки присутні чоловіки його не відтягнули від ОСОБА_6 , який був вже непритомний. ОСОБА_10 зателефонував брату, та через якийсь час приїхали його обидва брати ОСОБА_15 і ОСОБА_16 , а також прийшла дружина ОСОБА_6 ОСОБА_17 , яка викликала швидку. Брати переклали ОСОБА_6 на рядно та накрили куртками.

Швидка забрала непритомного ОСОБА_6 в лікарню, усі розійшлися по домівках, а він ОСОБА_4 пішов спати.

На питання прокурора ОСОБА_4 пояснив, що без окулярів майже нічого не бачить, лише силуети, але вважає, що ОСОБА_6 стояв до нього обличчям коли він наносив йому удари. Стовідсотково події не пам`ятає так як був в сильному алкогольному сп`янінні.

Присутні чоловіки бачили як він спричиняв побиття ОСОБА_6 , саме вони його і відтягнули від потерпілого.

Потерпілого, а ні в лікарні, а ні дома не навідував, станом його здоров`я не цікавився, матеріального не допомагав, своєї вини не визнає, оскільки вважає, що ОСОБА_6 перший на нього напав у нього у дворі, а він оборонявся, та був дуже розгніваний, розлючений, та не міг контролювати свої дії.

Вибачення потерпілому не приносив.

Винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому діяння повністю підтверджується:

Рапортом інспектора-чергового Болградського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_18 про отримання повідомлення зі служби 102 про те, що 06.08.2024 року о 22:27 годині за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_19 побив односелець. По приїзду швидкої ОСОБА_6 було доправлено до Болградської ЦРЛ з тілесними ушкодженнями, переламом носа, колінного суглоба. Повідомлення зареєстровано в ЄО за № 3078 від 07.08.2024 року (а.с.74-75).

07.08.2024 року ОСОБА_6 подано до Болградського РВП ГУНП в Одеській області заяву про вчинене кримінальне правопорушення відносно нього гр. ОСОБА_4 , мешканцем с.Баннівка Болградського району Одеської області, якою просив останнього притягнути до відповідальності (а.с.76).

За письмовою згодою ОСОБА_4 від 07.08.2024 року (а.с.77) слідчим СВ Болградського РВП ГУНП в Одеській області 07.08.2024 року в проміжок часу з 14:40 години до 15:20 години проведено огляд місця події за адресою: вул. Центральна, буд.3, с.Баннівка Болградський район Одеська область (а.с.77а-79), та здійснено фотофіксацію (а.с.80-81).

23.08.2024 року слідчим суддею надано дозвіл на тимчасовий доступ до речей і документів наявних в КНП ІМР ІР ОО «Ізмаїльська міська центральна лікарня», а саме медичної амбулаторної карти хворого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.84).

На підставі протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 27.08.2024 року слідчим СВ Болградського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_20 вилучено з КНП ІМР ІР ОО «Ізмаїльська міська центральна лікарня» медичну амбулаторну карту хворого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.85), про що складено опис речей і документів, які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді (а.с.86).

28 серпня 2024 року ОСОБА_6 подав Болградському РВП ГУНП в Одеській області заяву про залучення його до кримінального провадження як потерпілого (а.с.87).

Постановою слідчого СВ Болградського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_20 від 28.08.2024 року визнано ОСОБА_6 потерпілим в даному кримінальному провадженні (а.с.88) та вручено пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого (а.с.89).

28 серпня 2024 року слідчим СВ Болградського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_20 призначено судово-медичну експертизу відносно ОСОБА_21 , проведення якої доручено експертам Південного міжрегіонального відділення №5 КУ «Одеське обласне бюро СМЕ» (а.с.90).

Згідно висновку експерта Південного міжрегіонального відділення №5 КУ «Одеське обласне бюро СМЕ» №200 від 02.09.2024 року слідує, що на підставі даних судово-медичної експертизи підекспертного громадянина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (34 років) та за даними медичної документації (карта стаціонарного хворого № 3653 КНП «БЦЛ», карта стаціонарного хворого №4774 КНП ІМРОО «ІМЦЛ») на нього ж, даних рентгенологічних досліджень, експерт дійшов до наступних висновків:

1(1,2,3) У громадянина ОСОБА_6 виявлено наступні тілесні ушкодження: закритий перелом правого надколінка зі зміщенням відламків, закритий перелом кісток носу.

Закритий перелом правого надколінка зі зміщенням відламків у громадянина ОСОБА_6 не викликав загрозливих для життя явищ, але, при звичайному своєму перебігу, спричиняє розлад здоров`я строком понад 3 тижні (більше ніж 21 день) та відповідно з п.п. 2.2. п.4.6 "Правил судово-медичного встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень", затверджених наказом МОЗ України від 17 01 1995р № 6, має ознаки тілесних ушкоджень СЕРЕДНЬОЇ тяжкості.

Закритий перелом кісток носу у гр. ОСОБА_6 при звичайному перебігу спричиняє короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад шість днів, але не більше трьох тижнів (21 день) і згідно з пп. 2.3.3 п.4.6 "Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень", затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995р № 6 відноситься до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Характер описаних ушкоджень у гр. ОСОБА_6 свідчать про те, що вони могли утворитись в результаті дії тупого (-их) предмета(-ів) індивідуальні особливості якого(-их) в ушкодженнях не відобразились та МОГЛИ утворитись найбільш ймовірно за вказаний час та обставин, тобто - 06.08.2024 р. (а.с.91-92).

Потерпілий ОСОБА_6 суду пояснив про те, що між ним та обвинуваченим склались неприязні відносини, через те, що він ОСОБА_6 придбав у обвинуваченого двох кроликів, заплатив 200 гривень, а 300 гривень був винен та не віддав оскільки обвинувачений йому був винен мішок зерна, та вважав, що цього буде достатньо для погашення боргу за кроликів.

Однак, обвинувачений ОСОБА_4 щоразу при їх зустрічі висказував слова погрози на його, потерпілого адресу.

06 серпня 2024 року о 14-15:00 годині він, потерпілий зустрів обвинуваченого біля магазину в центрі села Баннівка, де обвинувачений знову почав погрожувати, на що він потерпілий запропонував розібратися та вже вирішити їх проблему.

Ввечері цього дня біля 22:00 години він, ОСОБА_6 пішов в будинок ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , аби поспілкуватися та вирішити питання боргу. У обвинуваченого в гостях були його друзі: ОСОБА_10 та сусід Федір (прізвище не пам`ятає).

Розмова не відбулась, та він потерпілий розвернувся, щоб іти до дому, як раптом ОСОБА_4 ззаду наніс йому ряд ударів по голові та тілу, від яких він впав на землю та втратив свідомість. Опритомнів вже в лікарні, з багаточисленними синцями, гематомами та переламом …

Чоловіки, які були в гостях обвинуваченого все це бачили, оскільки побиття відбувалося на їх очах.

Швидку викликали дружина, яка прибула в будинок ОСОБА_4 , якій зателефонував один з його братів. Зі слів дружини йому відомо, що він весь час до прибуття швидкої лежав непритомний на землі, потім його переклали на рядно, він був весь в крові.

На запитання прокурора, потерпілий повідомив, що двічі 06.08.2024 року приходив в будинок ОСОБА_4 . Вперше біля 20 години, за згодою обвинуваченого він зайшов у двір, де розмовляли посеред двору, вони сварилися, висказували лайливі слова на адресу один одного, навіть тягали, шарпали один одного за одежу, втім не билися. Погроз він, потерпілий не висказував в бік обвинуваченого.

Вдруге в будинок обвинуваченого прийшов біля 22:00 години, все ж таки бажав порозумітися та домовитися з обвинуваченим щодо наявного у нього боргу. Однак трапилося те, що він вже розповів.

Після цієї події, він ОСОБА_6 проходив тривале лікування, оперативне втручання, їздив до лікарів в м.Одеса на консультації. Втратив працездатність на тривалий час, оскільки пересувався на милицях та потребував сторонньої допомоги. Лише тижні як працює, тобто з кінця жовтня, за наймом в господарстві у приватної особи на легких роботах, оскільки ще не відновив свій фізичний стан.

Тому наполягає на задоволенні позовних вимог та відшкодування матеріальної і моральної шкоди.

За період лікування витратив значні кошти, частину яких брав в борг. Сім`я позбавлена була коштів на існування, так як він не спроможний був працювати. Середній дохід на місяць до цієї події склав 9-10 тисяч гривень, працював за наймом у приватних осіб, в господарстві, на збиранні зернових, міг заробити кошти та забезпечити сім`ю на зимовий період.

Внаслідок спричинення йому тілесних ушкоджень зазнав моральні страждання, які виразилися в душевних переживаннях, приниженні його людської гідності через побиття обвинуваченим. Тривалий час не міг пересуватися, навіть виходити на вулицю, вести повноцінний спосіб життя так як мав різні переломи, в зв`язку з цим пережив сильний стрес. Під час оперативного втрачання та після нього переніс сильний фізичний біль, який не припинявся тривалий час.

Заподіяними обвинуваченим тілесними ушкодженнями, він потерпілий втратив працездатність на тривалий час, що позбавило його можливості вести нормальний, людський спосіб життя. З цих підстав моральну шкоду оцінює в 100 тисяч гривень, матеріальну шкоду в розмірі 20662.00 гривень, яка підтверджується відповідними чеками на придбання медикаментів та випискою з медичної карти.

Просив не позбавляти волі обвинуваченого та зобов`язати відшкодувати йому матеріальну та моральну шкоду, позовні вимоги задовольнити.

Свідок ОСОБА_22 суду пояснила, що потерпілий ОСОБА_23 є її чоловіком. Обвинуваченого також знає, є односельчанином. Свідку відомо, що її чоловіком ОСОБА_24 та обвинуваченим ОСОБА_4 був конфлікт з тих підстав, що ОСОБА_4 дав її чоловіку кроликів, а чоловік дав ОСОБА_4 зерно, та не порозумілися з приводу вартості цього майна. Згодом вони вирішили порозумітися та домовитися з цього питання.

6 серпня 2024 року потерпілий та обвинувачений розмовляли по телефону, під час розмови ОСОБА_4 запросив ОСОБА_25 до себе до дому поспілкуватись. Ввечері, біля якої години вона не пам`ятає, ОСОБА_23 пішов до ОСОБА_4 до дому. Потім прийшов, сказав, що розмовляли, не домовилися, шарпали один одного, та на цьому розійшлися. Жодних пошкоджень на тілі чоловіка ОСОБА_26 не було.

Через якийсь час знову зателефонував ОСОБА_4 , сказав щоб чоловік прийшов до нього додому, оскільки вони не закінчили розмову. ОСОБА_23 приблизно після 21:00 години пішов в друге у будинок ОСОБА_4 , при цьому був випивший.

Через декілька годин їй, свідку зателефонував ОСОБА_16 , сказав, щоб вони прийшла в будинок до ОСОБА_4 і забрала свого чоловіка, нічого не пояснивши.

Час був після 22:00 години, вона звісно пішла в будинок ОСОБА_4 , де побачила лежачого без свідомості свого чоловіка ОСОБА_26 , який був дуже сильно побитий, весь в корові, все лице залито кров`ю, в гематомах, саднах, та звернутий в якийсь червоний килим.

Вона, свідок відразу ж викликала швидку, яка їхала досить довго, та вона змушена була тричі телефонувати. ОСОБА_23 не приходив до тями, сильно хрипів, вона намагалася привести його до свідомості, поливала водою, але нічого не допомагало.

Там на місці в будинку ОСОБА_4 був ще ОСОБА_15 і ОСОБА_27 . Її чоловіку ніхто не допоміг, ОСОБА_4 сидів за столом і випивав вино, ніхто швидку не викликав. Коли вона прийшла і запитала де ОСОБА_28 , їй сказали, що він лежить там на підлозі. Коли побачила чоловіка то злякалась, ОСОБА_23 був замотаний в килим і весь в крові. Не пам`ятає чи був ОСОБА_4 тоді в окулярах.

Після приїзду лікарі швидкої оглянули чоловіка ОСОБА_29 , виявили окрім синців, саден, забоїв, цей й подвійний перелам колінної чашечки, та забрали в Болградську ЦРЛ. Крапельці, які ставили в дорозі не допомагали, та чоловік не приходив в себе. Лише в лікарні після 01:00 годині ночі він отямився, приїхали поліцейські та допитали його. Під час допиту ОСОБА_23 пояснив, що пішов до ОСОБА_4 на його прохання, що б примиритися, і усунути усі суперечки, однак коли він прийшов до нього до дому на розмову, ОСОБА_4 його побив відразу ж.

Через два дні перевезли чоловіка ОСОБА_26 в лікарню м.Ізмаїл, де його прооперували. Відновлення було досить важким.

Навіть на даний час чоловік не може працювати, не може сісти за мотоблок, виконувати інші роботи, сім`я залишилась без засобів до існування.

Свідок також пояснила, що її чоловік ОСОБА_23 не конфліктний чоловік, не запальний, він досить спокійна людина. За характером він веселий та компанійський. У нього таких подій ніколи в житті не було, ніколи ні з ким не сварився і не бився. ЇЇ чоловік не міг першим почати сварку.

А ні вона, а ні чоловік офіційно не працюють, проте працюють за наймом у приватних осіб, чоловік на мотоблоці обробляє земельні ділянки, виконує інші господарські роботи. Наразі чоловік не може сісти за мотоблок, щоб працювати. Ця травма дуже вплинула на їх життя, мають трьох дітей, тому складно наразі утримувати сім`ю коли чоловік не може працювати.

Зі сторони обвинуваченого вибачень не було і будь яких пропозицій щодо відшкодування матеріальної чи моральної шкоди.

Свідок ОСОБА_30 пояснив, що обвинувачений ОСОБА_4 є його двоюрідним братом. З потерпілим ОСОБА_24 вони односельчани.

Не пам`ятає дату, коли саме, пізно ввечері, десь біля 21 22:00 години йому зателефонував брат ОСОБА_31 та сказав, що він побив ОСОБА_28 (назвав його сільське прізвисько). Він відразу ж приїхав до дому брат по АДРЕСА_1 .

У дворі побачив лежачого на землі, без свідомості, всього в крові, ОСОБА_32 . Оцінивши ситуацію зателефонував його дружині ОСОБА_33 , та попросив, щоб вона прийшла і забрала чоловіка. У дворі більше нікого окрім брата і ОСОБА_26 - не було, хоча йому було відомо, що у брата були гості. Брат ОСОБА_4 щось розказував за окуляри, що їх нібито розбив ОСОБА_23 , він свідок не намагався надати допомогу ОСОБА_34

ОСОБА_4 в телефонному режимі попросив його прийти і розібратись з ситуацією. Коли він прийшов у ОСОБА_4 не було окулярів, але він може себе обслуговувати без окулярів, йому відомо, що у ОСОБА_4 поганий зір.

Коли прийшла ОСОБА_35 , вона відразу ж викликала швидку, яка приїхала десь через хвилин сорок. Він зустрів швидку, вони оглянули ОСОБА_32 і забрали до лікарні.

Про конфлікт між братом і ОСОБА_24 йому стало відомо вже потім, зі слів саме брата. ОСОБА_4 не дуже конфліктна людина, вживає алкогольні напої десь тричі на тиждень, при цьому його поведінка різна. Коли вип`є він темпераментна людина, розповідає вірші, коли він тверезий він працює.

Під час телефонного дзвінка ОСОБА_4 йому сказав, щоб він приїхав так як вони побились з ОСОБА_36 . Свідок одразу ж приїхав, окрім ОСОБА_4 там нікого не бачив. На вулиці за воротами люди були. Поведінка ОСОБА_4 була розгублена, ходив туди сюди, перебував в стані сильного алкогольного сп`яніння, він не знав, що робити, тому покликав його, свідка

На його свідка питання, що трапилося ОСОБА_4 розповів, що ОСОБА_37 прийшов до нього до дому і хотів його побити, але побив він його.

У ОСОБА_26 перевіряв пульс, він був живий але непритомний, це він свідок завернув ОСОБА_26 в ковдру, тому що було холодно.

Вважав, що його брат ОСОБА_31 усвідомив, що він накоїв.

Свідок ОСОБА_13 , сусід обвинуваченого, пояснив, що дату не пам`ятає, в кінці літа біля 20:00 години він прийшов до ОСОБА_4 до дому за адресою: АДРЕСА_1 у своїх особистих справах, де вже знаходився однокласник ОСОБА_4 , прізвища якого він не знає.

За ним прийшов ОСОБА_37 , вони з ОСОБА_4 пройшли за кут будинку, щось там з`ясовували, сперечалися, а потім мабуть билися, але він не бачив. Коли він свідок підійшов до них, то ОСОБА_4 знаходився на землі на четвереньках, а ОСОБА_38 його штовхав, в зв`язку з чим, по силі своєї можливості, він їх розтягнув в різні сторони, та ОСОБА_23 пішов до дому, а вони з ОСОБА_4 пішли за стіл та продовжити випивати. Чи були на тілі ОСОБА_4 якісь пошкодження він, свідок не бачив.

Десь приблизно через пів години, може довше ОСОБА_23 прийшов вдруге до дому ОСОБА_4 зі своїм товаришем, який не зайшов у двір. Вони один одному щось висказали, та ОСОБА_4 накинувся на ОСОБА_26 з кулаками, бив руками і ногами, коли ОСОБА_23 впав на землю ОСОБА_4 продовжив наносити удари по тілу останнього. Він, свідок їх розборонив, ОСОБА_23 був в свідомості, хитав головою і руками. Однокласник ОСОБА_4 зателефонував його братам, щоб ті приїхали і розібралися. Коли приїхали брати ОСОБА_4 ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , він пішов до дому. У подальшому зі слів ОСОБА_4 йому, свідку стало відомо, що ОСОБА_26 забрала швидка до лікарні.

Чи були на ОСОБА_4 окуляри після їх першої штовханини з ОСОБА_24 , він свідок не звернув уваги, але знає, що у ОСОБА_4 поганий зір з дитинства.

Досліджені судом докази ніким з учасників судового розгляду не оспорювалися та визнанні допустимими і належними, клопотань щодо визнання доказів недопустимими заявлено не було.

З огляду на викладене, оцінивши сукупність наведених доказів, суд вважає доведеним обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.122 ч.1 КК України, з урахуванням показів обвинуваченого, який підтвердив факт спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_6 06.08.2024 року приблизно о 22:00 годині вечора в своєму домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому ОСОБА_4 був в стані сильного алкогольного сп`яніння та проявляв агресію до потерпілого, і до кінця не пам`ятає як саме і в якому порядку наносив удари потерпілому.

Однак визнав, що після його, ОСОБА_4 неправомірних дій, які виразилися в побитті потерпілого ОСОБА_6 , останнього забрала швидка в непритомному стані.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому КПК України порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

В достовірності та об`єктивності досліджених судом доказів у суду сумніву не виникає, адже вони отримані без порушення закону, узгоджуються між собою, є належними, допустимими та достатніми, у зв`язку з чим суд їх прийняв. Матеріали досудового розслідування обвинуваченому та його захиснику були відкриті відповідно до ст. 290 КПК України.

Зазначений вище висновок експерта за проведеною по справі судовою медичною експертизою, суд вважає об`єктивним, та таким, що відповідає фактичним обставинам справи, який належним чином мотивований, аргументований та науково обґрунтований, тому сумнівів у суду вони не викликає.

Будь-яких протиріч у досліджених доказах, що мають істотне значення для висновків суду, не встановлено. Відтак, суд вважає можливим покласти ці докази в основу обвинувального вироку, оскільки вони здобуті з дотриманням норм чинного законодавства, а також підтверджують існування обставин, про які зазначено в обвинувальному акті. При цьому суд зауважує, що під час судового розгляду даного кримінального провадження судом були створені всі необхідні умови для виконання сторонами обвинувачення і захисту їхніх процесуальних обов`язків і здійснення прав, у тому числі і права на захист.

Оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення цілком і повністю доведена матеріалами кримінального провадження.

А відтак, досліджені докази не викликають сумніву у їх достовірності, так як взаємно підтверджуються, здобуті і закріплені у встановленому законом порядку, є об`єктивними.

При кваліфікації дій обвинуваченого, суд враховує правову позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 05.04.2018 в справі N 658/1658/16-к, відповідно до якої кваліфікація злочину це кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому КК, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.

З об`єктивної сторони злочин, передбачений ст. 122 КК України, характеризується: 1) дією або бездіяльністю, спрямованими на заподіяння середньої тяжкості тілесного ушкодження; 2) наслідком у вигляді спричинення середньої тяжкості тілесного ушкодження; 3) причинним зв`язком між вказаними діянням та наслідком.

Тілесним ушкодженням середньої тяжкості є таке ушкодження, яке не заподіює здоров`ю шкоди, небезпечної для життя в момент заподіяння, не потягло за собою інших наслідків, властивих тяжкому тілесному ушкодженню, але разом із тим спричиняє тривале порушення функцій будь-якого органу або інший тривалий розлад здоров`я.

Тривалий розлад здоров`я у більшості випадків виявляється в порушенні функцій будь-якого органу, до якого «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» від 1995 року, відносять послаблення функцій органів (зору, слуху, язика (мовлення), руки, ноги та ін.). Повна втрата органу або позбавлення його назавжди здатності функціонувати, є тяжким тілесним ушкодженням і за ст.122 КК України кваліфікуватися не може. Разом із тим склад злочину, що розглядається, може мати місце й у випадках повної, але тимчасової втрати органом його функцій. До тривалого розладу здоров`я в розумінні ст. 122 КК України слід відносити також випадки, коли заподіяна здоров`ю шкода не була пов`язана з порушенням функцій будь-якого органу, але викликала втрату працездатності (наприклад, інфекційне захворювання).

Стаття 122 КК України застосовується лише за умови, що розлад здоров`я був тривалим, яким, згідно з Правилами, визнається розлад здоров`я строком понад три тижні (більш як 21 день).

Під стійкою втратою працездатності менш як на одну третину слід розуміти втрату загальної працездатності від 10 до 33 відсотків.

Правила вимагають, щоб судово-медичний експерт, оцінюючи характер і тривалість захворювання або порушення функцій, пов`язаних з ушкодженням, виходив з об`єктивних медичних даних, установлених у процесі проведення експертизи. Якщо тривалість захворювання, що зазначена в наявних медичних документах, не відповідає характеру заподіяного тілесного ушкодження і не підтверджується об`єктивними відомостями, судово-медичний експерт визначає цю обставину і встановлює ступінь тяжкості, виходячи із реальних термінів. Тому сам по собі листок непрацездатності без урахування характеру ушкодження не може свідчити про тяжкість тілесного ушкодження, оскільки він може бути необґрунтовано продовжений, або, навпаки, на прохання потерпілого передчасно закритий, не відбиваючи, таким чином, справжньої тривалості захворювання.

Моментом закінчення злочину є заподіяння потерпілому середньої тяжкості тілесного ушкодження.

Із суб`єктивної сторони злочин, що розглядається, може бути вчинений із прямим або непрямим умислом.

Відповідальність за ст. 122 КК України настає також і в тих випадках, коли умисел винного був спрямований на заподіяння невизначеної шкоди здоров`ю і фактично було заподіяне тілесне ушкодження середньої тяжкості.

Таким чином, дії обвинуваченого ОСОБА_4 правильно кваліфіковані за ст.122 ч.1 КК України, за кваліфікуючими ознаками: умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який є громадянином України (а.с.93-94), зареєстрований і проживає один за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.95), тобто відсутні будь-які соціальні зв`язки, характеризується задовільно, перестав вживати спиртні напої, а ні інвалідом, а ні пенсіонером не являється, постійного місця роботи не має (а.с.96), в силу ст.89 КК України такого, що не має судимості (а.с.97-98, 100-101), на «Д» обліку у лікаря психіатра не перебуває (а.с.104), однак перебуває на «Д» обліку у лікарня нарколога з 2004 року (а.с.103).

Згідно ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок суд також приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого ОСОБА_4 , яка викладена в досудовій доповіді Болградського районного сектору №1 філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області від 29.10.2024 року з якої слідує, що обвинувачений має:

-загальний рівень скоєння повторного правопорушення середній;

-ризик небезпеки для суспільства (у тому числі для окремих осіб) згідно матриці середній;

-рівень ризику шкоди життю і здоров`ю середній.

Дослідження інформації, що характеризує ОСОБА_4 за місцем його проживання, умов його життєдіяльності, відносин у суспільстві, результатами оцінки ризику вчинення ним повторного кримінального правопорушення, а також його імовірної небезпеки для суспільства свідчать про можливість виправлення особи без ізоляції від суспільства (а.с.59-63).

Навіть в судових дебатах обвинувачений не висказав свого каяття щодо вчиненого діяння. Жалів себе, вважав, що не зміг вернути кролики, та ще й залишився без окулярів.

Суд розцінює таку поведінку обвинуваченого як таку, що останній не усвідомив протиправність своїх дій, висновків для себе не зробив, у вчиненому не розкаявся, вибачення у потерпілого не попросив.

Суд приймає до уваги висновок викладений в постанові ККС Верховного Суду від 22.03.2018 року у справі №759/7784/15-к, яким він роз`яснив, що розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Верховний Суд в постанові від 18 вересня 2019 року по справі №166/1065/18 зазначив, що суд має розрізняти та не ототожнювати щире каяття з фактичним визнанням вини особою, яка вчинила злочин.

Так, ВС суд зазначив, що «Розкаяння передбачає, крім визнання особою факту скоєння злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини в скоєному злочині, щирий жаль із приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинне виражатись у визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки скоєного. Факт щирого каяття особи в скоєнні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. Однак у матеріалах кримінальної справи стосовно Особи 1 відсутні дані на підтвердження того, що засуджений поряд із відсутністю цивільного позову намагався будь-яким чином допомогти потерпілій оговтатися від пережитого, компенсував їй перенесені страждання чи полегшив душевний біль».

В даному кримінальному провадженню судом не встановлено, та обвинуваченим і його захисником не надано жодних належних, достатніх і допустимих доказів на підтвердження щирого каяття.

Втім, суд звернув увагу на ставлення обвинуваченого ОСОБА_4 до вчиненого ним злочину та його поведінку після скоєння злочину, який навіть не намагався надати допомогу потерпілому, який втратив свідомість і був непритомний після спричиненого йому побиття, не викликав швидкої допомоги, а просто стояв на відстані та спостерігав за обстановкою. У подальшому за період досудового розслідування та розгляду справи судом, жодним чином не поцікавився станом здоров`я потерпілого, не виявив бажання хоч якимось чином надати допомогу, якщо не матеріально, то хоча б власною працею, тобто допомогти сім`ї потерпілого поки він відновлює свій стан здоров`я.

Більш того, під час розгляду справи судом, обвинувачений ОСОБА_4 взагалі намагався перекласти вину на потерпілого, стверджуючи, що потерпілий його спровокував до таких дій, оскільки перший намагався його побити, зламав окуляри.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченому відповідно до ст.66 КК України - відсутні.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому в силу ст. 67 КК України є вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

Як слідує з вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєних кримінальних правопорушень, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальні правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті фізичних страждань або принизити людську гідність.

Суд зважує на те, що у пункті 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року N 15-рп/2004 наголошено, що «окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину» (абзац п`ятий підпункту 4.1); «правова держава, вважаючи покарання передусім виправним та превентивним засобом, має використовувати не надмірні, а лише необхідні і зумовлені метою заходи. Обмеження конституційних прав обвинуваченого повинно відповідати принципу пропорційності: інтереси забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та безпеки тощо можуть виправдати правові обмеження прав і свобод тільки в разі адекватності соціально обумовленим цілям» (абзац четвертий підпункту 4.2).

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.

Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду. (Постанова ККС ВС від 05.10.2023 у справі N 542/26/23).

Відтак, вирішуючи питання про вид та розмір покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , враховуючи тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, характер та обставини його вчинення, рівень його суспільної небезпеки, поведінку обвинуваченого при вчиненні кримінального правопорушення, вказані вище дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , відсутність обставин, що пом`якшують покарання, та наявність обставини, яка обтяжує покарання, в силу ст.89 КК України він є таким, що не має судимості, суд доходить висновку, що виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів можливо досягти без ізоляції його від суспільства, у зв`язку з чим вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, з застосуванням положення ст.ст.75, 76 КК України, проте в умовах контролю за його поведінкою зі сторони державних органів.

Визначаючи саме таку міру покарання обвинуваченому, суд виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, оцінюючи усі обставини справи та особу обвинувачуваного.

Обмежень для призначення даного виду покарання судом не встановлено. Саме таке покарання буде найбільше відповідати принципам та цілям призначення покарань і буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело права, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява N 10249/03), де зазначено, що складовим принципом верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. А у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) суд встановив, що для того, щоб втручання вважалось пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити «особистий і надмірний тягар для особи».

Щодо цивільного позову.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 спричинену матеріальну шкоду в розмірі 20 662.00 гривень, та в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 100 000.00 гривень на користь ОСОБА_6 задовольнити частково.

Обвинувачений ОСОБА_4 позовні вимоги не визнав, заперечував, висказав лише слова, що «попав на гроші».

Захисник обвинуваченого, просив виділити цивільний позов в окреме провадження, оскільки між сторонами виник цивільно-правовий спір, в якому вони не розібралися між собою.

Відповідно до ч.1 ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

На підставі ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч.1 ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок … суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

З огляду на викладене, суд виходить з обсягу пред`явленого обвинувачення та доведеності вини обвинуваченого.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.95 N 4,визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Також суд приймає до уваги положення ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України, якими визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Згідно ст.82 ч.1 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення(стаття 229 ЦПК України).

Суд розглядає позовні вимоги дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 2 ЦПК України.

Таким чином, з огляду на цілковите не визнання обвинуваченим позовних вимог в частині відшкодування матеріальної і моральної шкоди, та підтвердження документально понесених матеріальних затрат (а.с.29-31, 32), суд вважає за необхідне їх задовольнити, та стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду в розмірі 20 662.00 гривень.

Щодо позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до вимоги чинного законодавства України особа, якій завдано збитків, має також право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди враховуються вимоги розумності та справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року із послідуючими змінами, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, заподіяних фізичній особі незаконними діями інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного життя. Суд при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди повинен врахувати стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, а також інші обставини, що мають значення для вирішення справи.

Факт заподіяння шкоди доводить позивач, який повинен у підтвердження своїх доводів про заподіяння йому моральної шкоди надати докази застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків, здоров`я і відновлення стосунків з оточуючими людьми тощо.

Право на відшкодування шкоди за нормами чинного законодавства не є матеріальною гарантією, оскільки жоден закон не встановлює імперативний обов`язок компенсації. Зазначене право на відшкодування це процесуальна вимога надати можливість довести наявність шкоди, визначити її розмір та отримати через судовий розгляд цього питання відповідну компенсацію.

Також, слід враховувати п. 9 постанови Пленуму N 4, відповідно до якого, крім урахування характеру та обсягу страждань і немайнових витрат, яких зазнала особа, необхідно виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

В рішенні ЄСПЛ від 28.05.85 у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

Фактично в судовому засіданні обвинувачений підтвердив нанесення побоїв та спричинення ушкоджень потерпілому, хоча вину і не визнав, що потягло у подальшому тривале лікування та відновлення стану здоров`я потерпілим, тому дана обставина не потребує доказування.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12.07.2007).

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Про це зазначила Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи N 752/17832/14-ц.

Внаслідок одержаних умисних середньої тяжкості тілесних ушкоджень, що спричинили тривалий розлад здоров`я, потерпілий ОСОБА_6 переніс, як фізичну біль, так і психологічні страждання в зв`язку з тимчасовою втратою здоров`я, звичного нормального способу життя, як слідує зі слів потерпілого він зазнав незручностей при спілкування з друзями, родичами, односельчанами, був змушений усім пояснювати обставини цієї події, та знову переносити хвилювання. Тривалий час неспроможний був пересуватися без сторонньої допомоги, позбавлений був можливості працювати та матеріально забезпечувати сім`ю.

Переніс оперативне втручання, внаслідок якого тривалий час зазнавав болю.

На переконання суду, розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню, має бути достатнім насамперед для можливості відновлення потерпілим повноцінного та нормального ритму життя, беручи до уваги вік потерпілого ОСОБА_6 , необхідність відновити стан здоров`я та працездатність, задля можливості матеріального забезпечення сім`ї.

При цьому, моральна шкода за своїм змістом не повинна бути способом вирішення всіх майбутніх можливих побутових і не тільки проблем.

Тому, враховуючи конкретні обставини цього кримінального провадження, характер та глибину моральних страждань потерпілого ОСОБА_6 , їх наслідки й інші негативні впливи внаслідок отриманих середньої тяжкості тілесних ушкоджень, суд вважає, що позов в цій частині слід задовольнити частково, та з урахуванням вимог розумності і справедливості розмір відшкодування моральної шкоди визначити у розмірі 50 000.00 гривень, при цьому суд виходить з наступних критеріїв: тягаря скоєного, об`єму душевних страждань, понесених потерпілим і вважає, що дана сума відшкодування моральної шкоди відповідає принципам розумності та справедливої сатисфакції, закріплених у ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також сталій практиці Європейського Суду з прав людини.

Речові докази в цьому кримінальному провадженні відсутні.

Процесуальні витрати на залучення експертів в даному кримінальному провадженні відсутні, арешти на майно не накладались.

Запобіжний захід не застосовувався, та підстав для його застосування наразі не має.

Керуючись ст.ст.128, 129, 369 ч.1, 373 ч.2-3, 374, 392, 393, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.122 ч.1 КК України і на підставі санкції цієї статті призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з випробуванням, призначивши йому іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

Відповідно до ст.76 ч.1 п.п.1, 2, ч.3 п.2 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації,

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи,

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили відносно ОСОБА_4 не обирати.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Болград, Одеської області, громадянина України, зареєстрованого і фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Болградським РВ УМВС України в Одеській області від 28.05.1996 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_2

на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Болградським РВ ГУМВС України в Одеській області від 29.09.2008 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 :

- матеріальну шкоду в розмірі 20662.00 гривень (двадцять тисяч шістсот шістдесят дві гривні),

- в рахунок відшкодування моральної шкоди 50 000.00 гривень ( тисяч гривень).

На вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення можуть бути подані апеляційні скарги до Одеського апеляційного суду через Болградський районний суд Одеської області.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1