ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 688/258/21

Провадження № 11-кп/4820/39/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Хмельницького апеляційного суду у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Хмельницькому апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 05 вересня 2022 року у кримінальному провадженні № 0001255, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 листопада 2020 року, яким ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Хутір, Шепетівського району Хмельницької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом обставини

Вироком Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 05 вересня 2022 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням і встановлено йому іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

На підставі ч.ч.1,3 ст.76 КК України покладено на ОСОБА_6 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди та до НАСК «Оранта» про відшкодування майнової та моральної шкоди залишено без розгляду.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави витрати на залучення експертів у сумі 3759,35 грн.

Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, обраний обвинуваченому ОСОБА_6 , залишено в силі до набрання вироком законної сили.

Скасовано арешт, накладений на автомобіль марки «KIA Optima», д.н.з. НОМЕР_1 за ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21.11.2020 року.

Питання речових доказів вирішено на підставі ст. 100 КПК України.

Відповідно до вироку суду, 17 листопада 2020 року о 16.42 год. ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем марки «КІА Ohtima», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись по вул. М.Островського в напрямку пр. Миру, порушив та не виконав вимог п.1.5, пп.«б» п.2.3 та п.18.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, не врахував дорожню обстановку, не надав переваги в русі пішоходам ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які переходили проїзну частину вулиці М.Островського по нерегульованому пішохідному переходу зліва направо відносно руху автомобіля, внаслідок чого передньою частиною автомобіля здійснив наїзд на вказаних пішоходів. В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди потерпіла ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Потерпіла ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження, що за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Порушення водієм ОСОБА_6 вимог п.18.1 Правил дорожнього руху України знаходяться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної події, створенням аварійної обстановки та наслідками, що настали спричиненням тілесних ушкоджень середньої тяжкості потерпілій ОСОБА_7 та тяжких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_8 .

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погоджуючись з вказаним вироком в частині призначеного покарання, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Шепетівського міськрайонного суду від 05 вересня 2022 року змінити та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі чотирьох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян без позбавлення права керування транспортним засобом.

Вважає, що відсутність обтяжуючих обставин, виключно позитивні характеристики за місцем роботи та проживання, щире каяття, сприяння розслідуванню, повне відшкодування нанесеної шкоди, те, що він одружений, виховує спільно з дружиною двох малолітніх дітей, має постійне місце проживання та роботи, давало підстави місцевому суду застосувати положення ст.ст.69 та 69-1 КК України та призначити покарання у виді штрафу (в розмірах визначених ч.1 ст.286 КК України).

Позиції учасників судового провадження

Обвинувачений ОСОБА_6 доводи апеляційної скарги підтримав частково, просив вирок змінити та призначити покарання без позбавлення права керування транспортним засобом, враховуючи, що він мобілізований до лав Збройних Сил України, з 27.04.2023 року переведений на посаду водія, тому для виконання завдань, необхідних для забезпечення оборони України йому потрібні права на керування транспортними засобами.

Прокурор не визнав доводів апеляційної скарги, зазначивши, що вони є надуманими, просив відмовити у їх задоволенні, вважає вирок суду першої інстанції щодо призначеного покарання законним та обґрунтованим.

Захисник обвинуваченого, потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в судове засідання не з`явились, були належним чином повідомлений про дату, час та місце апеляційного розгляду, обвинувачений не наполягав на участі захисника та просив провести апеляційний розгляд у відсутність захисника.

Потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 надали клопотання про проведення апеляційного розгляду у їх відсутність та без присутності їх представника. Вказали, що будь-яких претензій до обвинуваченого ОСОБА_6 не мають.

Згідно з ч.4 ст.405 КПК України, неявка учасників провадження за умови їх належного повідомлення не перешкоджає судовому розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Мотиви суду

Згідно зі статтею 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених діючим законодавством. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, наведених у вироку, а також висновки щодо правильної кваліфікації його дій за частиною 2 статті 286 КК України, ніким із учасників кримінального провадження не оскаржується, тому, згідно з вимогами статті 404 КПК України, апеляційний суд вирок у цій частині не перевіряє.

Обвинувачений ОСОБА_6 у поданій апеляційній скарзі, не оскаржуючи фактичні обставини справи та свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, оскаржує рішення суду в частині призначеного покарання, вважаючи його надмірно суворим.

В судовому засіданні перед початком апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_6 подану апеляційну скаргу підтримав частково та просив пом`якшити йому покарання скасувавши лише призначене додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, тому відповідно до передбачених вище вимог кримінального процесуального законодавства, колегія суддів переглядає вирок суду в частині призначення додаткового покарання.

Відповідно до статті 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Згідно зі статтею 65 КК України суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. При цьому особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Досліджуючи інформацію про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), йог матеріальний стан тощо.

Призначення покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та відомостями про особу винного.

Визначені у статті 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема, у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Згідно зі статтею 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

При призначенні покарання обвинуваченому суд першої інстанції врахував характер та ступінь суспільної небезпечності скоєного ним кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, його наслідки, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, є інвалідом ІІ групи, одруженим, що має на утриманні 2-х малолітніх дітей, працює, за місцем роботи характеризується позитивно, визнання ним своєї вини, відшкодування обвинуваченим спричиненої ним шкоди, позицію потерпілих, які пробачили обвинуваченого та просили його суворо не карати, суд визнав обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому, щире каяття та добровільне відшкодування заподіяної шкоди потерпілим, обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов висновку про призначення обвинуваченому покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням з позбавленням права керувати транспортними засобами, що буде необхідним і достатнім для виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів.

Проте, колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_6 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 3 роки, при цьому суд першої інстанції не обґрунтував застосування додаткового покарання у максимального розмірі, передбаченому санкцією ч.2 ст.286 КК України.

У постанові ВС колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у справі № 716/1224/19 роз`яснено, що «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання. Дискреційні повноваження суду обирати покарання повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Санкцією частини 2 статті 286 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Вказане положення закону України про кримінальну відповідальність носить альтернативний характер застосування і не є обов`язковим для суду, що зобов`язувало суд першої інстанції навести мотиви такого його застосування.

Згідно з вимогами статті 69-1 КК України, за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повністю дотримався чинного законодавства, врахував наведену практику Верховного Суду та Європейського суду з прав людини та призначив обвинуваченому необхідне, відповідно з принципом пропорційності достатнє покарання, яке не пов`язане з реальним відбуванням, призначене з застосуванням статей 69-1 та 75 КК України, і таке покарання є належним й адекватним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.

Проте судом першої інстанції належно не враховано, що у справі є наявними ряд пом`якшуючих обставин та позитивних даних про особу обвинуваченого, які дають правові підстави для пом`якшення йому покарання в частині обраного додаткового покарання, виходячи з таких міркувань.

Апеляційний суд, крім встановлених та врахованих при призначенні покарання судом першої інстанції обставин, що вчинений ОСОБА_6 злочин є необережним, визнав вину, щиро розкаявся у вчиненому, відшкодував збитки потерпілим, активно сприяв розкриттю злочину, потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не мають претензій до обвинуваченого ОСОБА_6 , ОСОБА_6 був працевлаштованим, за місцем роботи характеризується позитивно, утримує двоє неповнолітніх дітей, є інвалідом 2 групи, також бере до уваги, що ОСОБА_6 з 26.02.2024 року, згідно Указу Президента України «Про мобілізацію» мобілізований до лав Збройних Сил України і почав проходить службу у в/ч НОМЕР_3 на посаді старшого стрільця, що підтверджується відповідними документами, наявними в матеріалах справи.

В ході апеляційного розгляду сторона захисту долучила документи, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_6 та свідчать про те, що після повномасштабного вторгнення рф на територію України ОСОБА_6 з лютого 2022 року призваний на військову службу під час мобілізації та брав активну участь у бойових діях.

Зокрема, в судовому засіданні за клопотанням обвинуваченого досліджено Службову характеристика з військової частини НОМЕР_3 , згідно якої за час проходження військової служби старший солдат ОСОБА_6 зарекомендував себе як кваліфікований фахівець, працює над підвищенням свого професійного рівня, у службовій діяльності дотримується норм чинного законодавства та керівних документів, безпосередньо приймав участь в організації забезпечення частин та підрозділів ЗС України топографічними картами, є учасником бойових дій, адміністративних стягнень за вчинення корупційного або військового адміністративного правопорушення не накладалося.

Згідно довідки про безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією рф проти України від 27 серпня 2024 року №8584/94 старший солдат ОСОБА_6 займає посаду водія відділу організаційного забезпечення геопросторовою інформацією військової частини НОМЕР_3 та в період з 23.08.2024 по 09.10.2024 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв?язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в АДРЕСА_2 , а також в період з 11.07.2024 по 26.08.2024 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв?язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в Харківській області, Ізюмського району, Борівської селищної територіальної громади; довідки №338 від 09.12.2024 та військовий квиток обвинуваченого ОСОБА_6 серії НОМЕР_4 , з яких вбачається, що ОСОБА_6 з 26.02.2022 року перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_3 на посаді стрільця, а з 27.04.2023 року згідно наказу №6-РС був переведений на посаду водія ВОЗГІ.

Наведені обставини в сукупності з усіма іншими даними про особу обвинуваченого, пом`якшуючими покарання обставинами, позицією потерпілих, а також із тим, що діяльність ОСОБА_6 по обороні України у зв`язку з військовою агресією рф проти України, пов`язана з користуванням правом керувати транспортними засобами, є підставами для пом`якшення обвинуваченому покарання шляхом виключення з вироку призначення йому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Таким чином, оцінивши в сукупності обставини кримінального провадження та враховуючи вищенаведене, з огляду на індивідуалізацію покарання, колегія суддів дійшла висновку про доцільність, в даному конкретному випадку, частково задовольнити апеляційну скаргу обвинуваченого та змінити вирок, шляхом виключення із вироку призначеного додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

На підставі викладеного вище, керуючись статтями 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 05 вересня 2022 року стосовно ОСОБА_6 змінити в частині призначення додаткового покарання.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі статей 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 2 (два) роки; із покладенням обов`язків періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В іншій частині вирок суду щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3