Номер провадження 1-кс/404/668/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2025 року м. Кропивницький

Слідчий суддя Кіровського районного суду міста Кіровограда ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника скаржника адвоката ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Кіровського районного суду міста Кіровограда скаргу ОСОБА_5 на постанову слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Кропивницький) ТУ ДБР розташованого у м. Миколаєві про закриття кримінального провадження №0000141 за ч. 2 ст. 365 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 звернувся до Кіровського районного суду міста Кіровограда з вимогою скасувати постанову слідчого від 13.12.2024 року про закриття кримінального провадження №0000141 за ч. 2 ст. 365 КК України.

Прокурор в судовому засідання заперечив у задоволенні скарги, зазначив що всі слідчі дії були проведені, постанова про закриття кримінального провадження обґрунтована.

Адвокат ОСОБА_3 просив скаргу задовольнити, постанову скасувати, посилаючись на те, що слідство не було проведено належним чином, всі обставини не досліджені.

В обґрунтування скарги посилався на наступне:

В провадженні Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Кропивницький) ТУ ДБР розташованого у м. Миколаєві перебували матеріали досудового розслідування по кримінальному провадженню №0000141 за ч. 2 ст. 365 КК України та №0000280 від 02.10.2024 за ч. 2 ст. 365 КК України за фактом застосування відносно ОСОБА_5 фізичного насильства та незаконного вилучення в останнього мобільного телефону. Згодом дані кримінальні провадження об`єднано в одне провадження: №0000141 за ч. 2 ст. 365 КК України.

13.12.2024 року, на підставі постанови слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Кропивницький) ТУ ДБР розташованого у м. Миколаєві вказане кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Не погоджуючись з вказаними діями дізнавача, скаржник ОСОБА_5 , звернувся до суду із скаргою в порядку ст. 303 КПК України, в якій просить: скасувати постанову дізнавача про закриття кримінального провадження, як незаконну, посилаючись на те, що слідство не було проведено належним чином.

Перевіривши долучені до скарги матеріали вважаю, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних міркувань:

Відповідно до положень ч. 2 ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні події кримінального правопорушення. Оскаржувану ж постанову дізнавач виніс передчасно, оскільки не виконав вимог п. 2 ч. 5 ст. 110 КПК України, за умовами якого мотивувальна частина постанови слідчого повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу. Тобто таке процесуальне рішення повинно відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами кримінального провадження, зокрема в ньому має бути викладена суть заяви особи, яка звернулась з метою захисту своїх прав та інтересів. Відповіді на всі поставлені нею питання мають бути одержані та вичерпні, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Згідно з ст. 25 КПК України, слідчий, прокурор зобов`язані вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила. Слідчий, прокурор повинні забезпечити повне та ефективне проведення досудового розслідування (ст. ст. 36, 40 КПК України).

У кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення; форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення (п.п.1-2 ч. 1 ст. 91 КК України). Обов`язок доказування обставин кримінального правопорушення покладається на слідчого та прокурора (ст.91-93 КПК України).

Згідно ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у справі, та інших обставин, які мають значення, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

У постанові слідчого відсутні посилання на результати проведених слідчих дій, за наслідками яких перевірялось та підтверджено, або спростовано судження ОСОБА_5 щодо використання стороннім арештованого мобільного терміналу під час зберігання майна в кімнаті речових доказів.

Не провели огляд мобільного терміналу за участі спеціаліста для перевірки відомостей про використання сторонньою особою мобільного терміналу в період від часу вилучення до дня огляду в суді, у тому числі чи переглядали інформацію особистого характеру.

Тимчасовий доступ до оператора мобільного зв`язку про можливі з`єднання з використанням арештованого мобільного терміналу не провели. Відсутній правовий висновок чи насправді було втручання до приватної інформації ОСОБА_5 під час зберігання мобільного терміналу в якості речового доказу, у тому числі чи наявні порушення ст. 222 КПК України (таємниця досудового розслідування).

Зі змісту постанови неможливо визначити чи допитали подружжя ОСОБА_6 , а також понятих залучених під час огляду місця події. Необхідність їх допиту обумовлено тим, що ОСОБА_5 припускає, що слідча могла витягати з кишені та демонструвати фото з вилученого телефону, тобто поширила відомості особистого життя скаржника.

Слідчим не перевірена версія про фактичне місце затримання, у тому числі й обставини дійсного вилучення мобільного терміналу;

Слідчий не встановив чи були 13.06.2021 року,члени слідчо-оперативної групи, по вул. Молодіжна в с. Власівка, Кіровоградської області;

Слідчим не встановлено хто входив до складу вказаної вище вказаної слідчо-оперативної групи;

Слідчий не провів допит в якості свідків членів СОГ, понятих, у тому числі заявлених ОСОБА_5 можливих очевидців: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , щодо обставин його затримання і вилучення мобільного терміналу;

Неправильне судження слідчого, оскільки направлення до суду стосовно ОСОБА_5 обвинувального акту,не звільняє слідчого від обов`язку в іншому провадженні перевірити версію ОСОБА_5 про можливе незаконне затримання і вилучення у нього мобільного телефону.

Із тексту оскарженої постанови залишається незрозумілим було законним подальше використання представниками сторони обвинувачення відомостей з вилученого мобільного терміналу ОСОБА_5 , тобто перевищені службові повноваження, чи ні.

У цьому провадженні предметом доказування є насамперед законність чи протиправність затримання особи та вилучення у неї телефону, тобто джерелом доказування може бути безпосередньо інформація отримана шляхом проведення вищевказаних слідчих дій. Отже тільки після проведення комплексних слідчих дій, з`ясування усіх обставин цього кримінального провадження, можливо встановити чи спростувати факт незаконного затримання особи та вилучення у неї телефону і зробити правовий висновок про наявність чи відсутність незаконних дій, на які вказує заявник.

Неможливо дослідити, встановити або спростувати настання події злочину чи винуватість особи без дослідження та встановлення кола осіб, причетних до ймовірного вчинення вказаного кримінального правопорушення.

Таким чином, слідчий не зібрав і не дав оцінку обставинам, що підлягають обов`язковому доказуванню і мають значення.

Підставою скасування оскарженої постанови є невідповідність фактичним обставинам кримінального провадження, тому що висновок слідчого не підтверджуються доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження. Слідчий не проводив усі вище перелічені процесуальні та слідчі дії, хоча їх результати могли істотно вплинути на його висновки. За наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків у цьому провадженні, слідчий в оскарженій постанові не зазначив, чому він взяв до уваги одні докази і відкинув інші.

Постанова підлягає скасуванню із зазначених підстав через невідповідність висновків фактичним обставинам кримінального провадження, що вплинуло чи могло вплинути на вирішення питання про винуватість або невинуватість особи та правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Слідчий не дослідив висловлену скаржником версію розвитку подій. Внаслідок бездіяльності слідчого, скаржник не міг адекватно реалізувати власні процесуальні можливості, які могли б компенсувати невигідне становище, у якому він опинився. Цей принцип має також застосовуватися, mutatis mutandis, до інших ситуацій, коли сторона через ті чи інші обставини обмежується у використанні можливостей для з`ясування важливих обставин справи. Наслідки поведінки сторони, яка своїми діями унеможливила або значно ускладнила дослідження важливих доказів, має тлумачитися на користь протилежної сторони, щоб не заохочувати сторону до використання таких прийомів. Проведення слідчим однобічного досудового розслідування є підставою для скасування постанови слідчого від 13.12.2024 року про закриття кримінального провадження №0000141 за ч. 2 ст. 365 КК України.

Згідно положень п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема і подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення). При цьому, положеннями ст. 92 КПК України регламентовано, що обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу покладається на дізнавача, слідчого, прокурора.

Закриття провадження є кінцевим процесуальним рішенням. Разом із цим текст постанови не містить дослідження і правового аналізу дослідження проступку за ч. 1 ст. 185 КК України, отже передчасним стало припущення про відсутність складу кримінального правопорушення.

Слідчі дії є діями, спрямованими на отримання доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. Підставами для проведення слідчої дії є наявність достатніх підстав, що вказують на можливість досягнення її мети (ч. 1-2 ст. 223 КПК України).

На досудовому провадженні може бути оскаржено рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження заявником, потерпілим, його представником чи законним представником (п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України).

Рішення про закриття кримінального провадження можна буде визнати законним лише тоді, коли службова особа, якій доручено проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні на підставі належних та допустимих доказів проведе повний і об`єктивний правовий аналіз фактично встановлених ним реальних обставин.

Принципи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема право особи на справедливий суд зобов`язують дати належну та об`єктивну оцінку фактично встановленим обставинам.

За результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути постановлена ухвала про скасування рішення дізнавача, слідчого чи прокурора, зобов`язання вчинити певну дію (ч. 2 ст. 307 КПК України). Скаржник має право на повний і всебічний розгляд факту можливого кримінального правопорушення. Дізнавач при прийнятті процесуального рішення про закриття кримінального провадження, цих положень Закону, не дотримався. Висновки про неможливість встановити особу яка причетна до вчинення даного правопорушення є передчасними, а рішення про закриття кримінального провадження необґрунтованим.

Слідчий використав надто формальні ознаки для закриття кримінального провадження. Правильність такого твердження міститься у правовому висновку викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № П/9901/736/18 (провадження № 11-989заі18), а також у постановах Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 352/882/18 (провадження № К/9901/65687/18), від 26 червня 2019 року у справі № 826/13030/18 (провадження № К/9901/67011/18), від 21 серпня 2019 року у справі № 826/11852/18 (провадження № К/9901/67801/18), від 27 листопада 2019 року № №819/313/18 (провадження № К /9901/156/19).

При цьому Верховний Суд зазначив, що згідно з практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, та як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішення питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

Європейським судом з прав людини зазначено, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (див. рішення у справах «Белеш та інші проти Чеської Республіки», «ЗУБАЦ ПРОТИ ХОРВАТІЇ» (ZUBAC v. CROATIA), (Beles and Others v. the Czech Republic), №47273/99, пп. 50-51 та 69, ЄСПЛ 2002 IX, та «Волчлі проти Франції» (Walchli v. France), №35787/03, п. 29, від 26 липня 2007 року).

При цьому, Європейський суд з прав людини провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Надмірний ж формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява №48778/99).

На підставі вищевикладеного, слідчий суддя вважає, що скарга ОСОБА_5 на постанову слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Кропивницький) ТУ ДБР розташованого у м. Миколаєві про закриття кримінального провадження №0000141 за ч. 2 ст. 365 КК України, - підлягає задоволенню.

З огляду на перераховані обставини, керуючись ст.ст. 303-307 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_5 на постанову слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Кропивницький) ТУ ДБР розташованого у м. Миколаєві про закриття кримінального провадження №0000141 за ч. 2 ст. 365 КК України задовольнити.

Скасувати постанову слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Кропивницький) ТУ ДБР розташованого у м. Миколаєві про закриття кримінального провадження №0000141 за ч. 2 ст. 365 КК України.

Копію ухвали направити прокурору Кропивницької окружної прокуратури для організації подальшого досудового розслідування.

Відповідно до ст. 309 КПК України, ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає, заперечення проти такої ухвали можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя Кіровського ОСОБА_1

районного суду

м.Кіровограда