Справа № 465/2923/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1 Провадження № 11-кп/811/141/25 Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2025 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Франківського суду м. Львова від 24 грудня 2024 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , такого, що раніше притягався до кримінальної відповідальності, востаннє вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 05.10.2020 за ч. 1 ст. 119, ч. 2 ст. 185 КК України засуджений до покарання у виді 4 р. позбавлення волі, обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_9

ВСТАНОВИЛА:

оскарженим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 25500 (двадцять п`ять тисяч п`ятсот) грн. 00 коп.

Вирішено питання речових доказів та судових витрат.

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 04.04.2021 року близько 18.00 год, перебуваючи за адресою: м. Львів, вул. Трускавецька, 50 у гаражному кооперативі «Зоря» знайшов згорток ізоляційної стрічки чорного кольору із поліетиленовим пакетом із вмістом невідомої речовини кристалічного походження і поклав його собі в зовнішню праву кишеню куртки. 04.04.2022 близько 18:05 год., військовослужбовцями НГУ під час відпрацювання Франківського району м. Львова з метою недопущення вчинення правопорушень на території району, по вулиці Трускавецька, 50 у м. Львові на території гаражного кооперативу «Зоря», було помічено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 прож: АДРЕСА_1 . Підійшовши до вищевказаного чоловіка представилися, пред`явили свої службові посвідчення у розгорнутому вигляді та запитали в останнього його анкетні дані та чи має він при собі заборонені обігом речі. На що останній представився, як ОСОБА_7 та повідомив, що в нього при собі знаходиться психотропна речовина PVP. Після цього вищевказаними військовослужбовцями, було викликано СОГ ЛРУП №2 ГУ НП у Львівській області, якою по прибуттю, в присутності понятих, було вилучено, добровільно наданий ОСОБА_7 , згорток ізоляційної стрічки чорного кольору із поліетиленовим пакетом із вмістом невідомої речовини кристалічного походження, яка зі слів ОСОБА_7 є психотропною речовиною «PVP».

Згідно висновку експерта встановлено, що надана на експертизу кристалічна речовина білого кольору, містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP (1-феніл - 2-піролідин- 1-іл-пентан-1-он), кількість якої становить 0,3039 грама. Наказом МОЗ України № 188 від 01.08.2000 року, «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу», встановлено, що вага PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он) на притягнення особи до кримінальної відповідальності повинна становити 0,15 грам.

На вказаний вирок заступник керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, у якій просить вирок Франківського районного суду м. Львова від 24.12.2024 р. щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 309 КК України скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 1500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 25500 гривень.

На підставі ч. 1 ст. 71, ч. 4 ст. 81 КК України до покарання, призначеного ОСОБА_7 даним вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 05.10.2020 у виді позбавлення волі строком 10 місяців.

На підставі ч. 3 ст. 72 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 25500 гривень - виконувати самостійно.

У решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що як убачається з оскаржуваного вироку та матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 був засуджений вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 05.10.2020 за ч. 1 ст. 119, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 4 роки позбавлення волі.

На підставі ухвали Миколаївського районного суду Львівської області від 11.10.2021, яка набрала законної сили 19.10.2021, ОСОБА_7 звільнений умовно-достроково від відбуття покарання, згідно з ст. 81 КК України, з невідбутим терміном 11 місяців 15 днів позбавлення волі.

Строк невідбутого терміну покарання, на який судом умовно-достроково звільнено ОСОБА_7 , згідно з ст. 81 КК України, закінчувався 03.08.2022. Проте, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 309 КК України, обвинуваченим вчинено 04.04.2022, тобто протягом невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі, призначеного вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 05.10.2020, від відбуття якого він був умовно достроково звільнений 19.10.2021 на підставі ухвали Миколаївського районного суду Львівської області від 11.10.2021 на строк 11 місяців 15 днів та який закінчувався 03.08.2022.

За таких обставин, судом при призначенні ОСОБА_7 покарання, безпідставно не застосовано вимоги ст. ст. 71, 81 КК України та не приєднано невідбуту частину покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 05.10.2020 у виді 11 місяців 15 днів позбавлення волі, що призвело до м`якості призначеного обвинуваченому покарання та є підставою для скасування вироку суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь головуючого, виступ прокурора ОСОБА_8 на підтримку апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_9 , які заперечили проти апеляційних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку щодо ОСОБА_7 не дотримано у повному обсязі.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 розглядалось судом першої інстанції в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки ОСОБА_7 визнав винуватість, відтак суд першої інстанції обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, за наведених у вироку суду обставин, та правильність кваліфікації його дій є вірним та в апеляційному порядку учасниками кримінального провадження не оскаржується і не може бути оскаржено.

Щодо призначеного судом першої інстанції ОСОБА_7 покарання, то слід зазначити наступне.

Згідно зі ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Крім того, призначене особі покарання має бути необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

У відповідності до позиції, висловленої у постанові Верховного суду від 17 жовтня 2019 року у справі № № 205/7091/16-к (№ 51 - 1532 км 19), поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Згідно з ч. 4 ст. 81 КК України, у разі вчинення особою, до якої було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, протягом невідбутої частини покарання нового кримінального правопорушення, суд призначає їй покарання за правилами, передбаченими статтями 71 і 72 цього Кодексу.

Як убачається з оскаржуваного вироку та матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 був засуджений вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 05.10.2020 за ч. 1 ст. 119, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 4 роки позбавлення волі.

Надалі, на підставі ухвали Миколаївського районного суду Львівської області від 11.10.2021, яка набрала законної сили 19.10.2021, ОСОБА_7 звільнений умовно-достроково від відбуття покарання, згідно з ст. 81 КК України, з невідбутим терміном 11 місяців 15 днів позбавлення волі.

Виходячи з викладеного, строк невідбутого терміну покарання, на який судом умовно-достроково звільнено ОСОБА_7 , згідно з ст. 81 КК України, закінчувався 03.08.2022. Водночас, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 309 КК України, за яке ОСОБА_7 засуджується оскаржуваним вироком, обвинуваченою вчинено 04.04.2022, тобто протягом невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі, призначеного вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 05.10.2020, від відбуття якого він був умовно достроково звільнений 19.10.2021 на підставі ухвали Миколаївського районного суду Львівської області від 11.10.2021 на строк 11 місяців 15 днів та який закінчувався 03.08.2022.

За таких обставин колегія суддів погоджується із доводами прокурора, що судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання, безпідставно не застосовано вимоги ст. ст. 71, 81 КК України та не приєднано невідбуту частину покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 05.10.2020 у виді 11 місяців 15 днів позбавлення волі, що призвело до м`якості призначеного обвинуваченому покарання та є підставою для скасування вироку суду першої інстанції.

Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 01.06.2020 у справі № 766/39/17, якщо кримінальне правопорушення, за яке (які) засуджено особу в цьому кримінальному провадженні було вчинено після постановлення попереднього вироку, але до повного відбуття покарання, то остаточне покарання призначається за правилами, передбаченими ст. 71 КК (за сукупністю вироків). При цьому, визначення законодавцем більш суворих правил призначення остаточного покарання за сукупністю вироків, ніж за сукупністю кримінальних правопорушень, обумовлено саме фактом вчинення нового кримінального правопорушення після постановлення попереднього вироку, тобто після того, як цю особу вже було засуджено за інше кримінальне правопорушення, але вона не зробила висновків зі своєї попередньої протиправної поведінки та факту її засудження, а навпаки продовжила злочинну діяльність, що вказує на підвищену суспільну небезпеку цієї особи та недосягнення виховної мети покарання, призначеного за попереднім вироком.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, не врахував усі конкретні обставини справи та не застосував до обвинуваченого положення ст. 71, 81 КК України, що відповідно до ст. 413 КПК України є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та, згідно з п. 4 ч. 1 ст. 409 КК України, підставою для скасування вироку суду першої інстанції.

Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.407, п.п. 3, 4 ч.1 ст.409 КПК України, суд апеляційної інстанції вправі скасувати вирок суду першої інстанції, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню та застосування судом закону, який не підлягає застосуванню.

Згідно зі ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вироку разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Призначаючи обвинуваченому покарання, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суспільну небезпеку вчиненого, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше притягався до кримінальної відповідальності, проте знову вчинив кримінальне правопорушення, неодноразово не з`являвся в судові засідання суду апеляційної інстанції ( 05.03.2025, 24.03.2025 р.) без поважних причин, а в останнє судове засідання (14.04.2025 р.) був доставлений приводом, обставини, що пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння у розслідуванні вчиненого злочину, та вважає за необхідне призначити покарання, яке буде необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження скоєння ним нових злочинів, а саме покарання у виді штрафу із застосуванням положень ст. 71, 81 КК України.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 слід задоволити частково. Вирок Франківського суду м. Львова від 24 грудня 2024 року щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання та призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 309 КК України у виді штрафу в розмірі 1500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 25500 гривень. На підставі ч. 1 ст. 71, ч. 4 ст. 81 КК України до покарання, призначеного цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 05.10.2020 у виді позбавлення волі 6 місяців. Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 слід рахувати з часу звернення вироку до виконання. На підставі ч. 3 ст. 72 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 25500 гривень слід виконувати самостійно. Таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 420, 615 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 задоволити частково.

Вирок Франківського суду м. Львова від 24 грудня 2024 року щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання.

ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 1 ст. 309 КК України у виді штрафу в розмірі 1500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 25500 гривень.

На підставі ч. 1 ст. 71, ч. 4 ст. 81 КК України до покарання, призначеного ОСОБА_7 даним вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 05.10.2020 у виді позбавлення волі 6 місяців.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з часу звернення вироку до виконання.

На підставі ч. 3 ст. 72 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 25500 гривень - виконувати самостійно.

У решті вирок суду залишити без змін.

Касаційна скарга на рішення суду може бути подана до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4