Справа №766/311/25
н/п 1-кп/766/3082/25
ВИРОК
14.03.2025 м.Херсон
Херсонський міський суд Херсонської області у складі
головуючого ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
захисника ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),
обвинуваченого ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , неодруженого, із середньою спеціальною освітою, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,
І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним. Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення.
ОСОБА_5 будучи військовослужбовцем, проходячи військову службу за призовом під час мобілізації на посаді водія автомобільного відділення взводу матеріального забезпечення артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , маючи військове звання «солдат», усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах особливого періоду, 04.04.2016 року, близько 21.00 год., з метою тимчасового ухилення від проходження військової служби, без поважних причин, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби, самовільно залишив місце розташування військової частини НОМЕР_1 , яка на той час тимчасово дислокувалася в АДРЕСА_2 , з того часу до військової частини не прибув, службові обов`язки не виконував.
Таким чином, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.407 КК України, самовільне залишення військової частини без поважних причин тривалістю понад три доби, вчинене військовослужбовцем в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
II. Позиція сторін судового провадження.
Прокурор в судовому засіданні вказав на доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, та просив призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком 6 років.
Захисник в судових дебатах просила врахувати, що обвинувачений ненавмисно залишив військову частину, оскільки вважав, що строк його служби скінчився. Після залишення військової частини постійно проживав дома, не переховувався, у зв`язку з чим, вважає достатнім призначити мінімальне покарання, передбачене санкцією ч.4 ст.407 КК України. З врахуванням викладеного та обставин, які пом`якшують покарання, на підставі ст.75 КК України, просила звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням.
Обвинувачений в судових дебатах просив його вибачити, при цьому зазначив, що винуватим себе не вважає, оскільки не переховувався.
IІІ. Докази, досліджені судом на підтвердження вини та обставин вчиненого кримінального правопорушення.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 зазначив, що свою винуватість в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнає частково, дав показання, що в 2015 році він був призваний на військову службу за мобілізацією на строк 12 місяців. Після переміщення підрозділу із зони проведення антитерористичної операції до Херсонської області, строк його служби закінчився. Їх підрозділ колоною проходив по території Олешківського району, зупинились в якомусь населеному пункті, він пішов до магазину купити цигарки, а коли повернувся, його підрозділу вже не було, куди вони поїхали він не знає. До державних органів, зокрема, органів військової служби правопорядку, ТЦК та СП або Національної поліції з приводу з`ясування місця знаходження його підрозділу він не звертався. З цих причин свою провину визнає частково. Після цього він повернувся додому в с.Устинівка Шепетівського району Хмельницької області, де постійно проживав. Телефон, який на той час у нього був, він загубив. За місцем проживання він також не повідомляв ТЦК та СП, що повернувся з військової служби. Через деякий час, до нього приїздили працівники поліції, відбирали пояснення, в тому числі і щодо його місця проживання. Врешті пред`явленого обвинувачення вину не визнає, оскільки вважає, що повністю відбув строк військової служби на який був призваний.
Незважаючи на фактичне невизнання обвинуваченим своєї винуватості, суд розглянувши справу в межах пред`явленого обвинувачення, дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_5 у самовільному залишенні військової частини доведена.
Так, встановлені судом обставини справи, крім показань самого обвинуваченого, підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами:
-витягами із наказів командира військової частини НОМЕР_1 за № 146 від 23.05.2015 року та №147 від 24.05.2015 року, відповідно до яких солдата військові служби за призовом під час мобілізації на особливий період ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу військової частини. ОСОБА_6 приступив до виконання обов`язків за посадою водія автомобільного відділення взводу матеріального забезпечення артилерійського дивізіону військової частини;
-актом службового розслідування, проведеного за фактом відсутності на службі солдата ОСОБА_5 , з якого вбачається, що 04.04.2016 року, під час проведення вечірньої перевірки особового складу в місці перебування гаубичного артилерійського дивізіону, виявлено відсутність обвинуваченого, станом на 16.04.2016 року ОСОБА_5 до підрозділу не повернувся, на телефонні дзвінки не відповідає;
-витягом з наказу командира військової частини за №488 від 16.04.2016 року, з якого вбачається, що за наслідками службового розслідування за фактом самовільного залишення місця служби ОСОБА_5 прийнято рішення про звільнення обвинуваченого із займаної посади із зарахуванням в розпорядження командира військової частини та повідомлення прокурора про вказаний факт для прийняття рішення;
-витягом з наказу командира військової частини за №118 від 27.04.2016 року, згідно з яким ОСОБА_5 з 04.04.2016 року знято з усіх видів забезпечення;
-витягом з наказу командира військової частини за №203 від 21.07.2020 року, яким ОСОБА_5 призупинено службу з 16.07.2020 року.
-Показаннями свідка ОСОБА_7 з яких вбачається, що в 2016 році він проходив військову службу в місці знаходження підрозділу обвинуваченого, а саме на полігоні в ОСОБА_8 пісках, що в Херсонській області. Обвинуваченого близько не знав, лише візуально та анкетні дані. 04.04.2016 року він дізнався, що ОСОБА_5 самовільно залишив частину. В його присутності на той час заступник з морально психологічного забезпечення підрозділу ОСОБА_9 , який на даний час загинув, телефонував обвинуваченому, але його телефон був вимкнений.
ІV. Оцінка доказів. Мотиви суду щодо висунутого обвинувачення.
Вказані докази є належними, оскільки підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, допустимими, так-як отримані у порядку, встановленому КПК України, у зв`язку з чим приймаються судом до уваги.
Зі змісту статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Відповідно до Указу Президента України від 17.03.2014 року №303/2014 (затвердженого Законом України №1126 від 17.03.2014 року «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію»»), на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.
Таким чином, діяння ОСОБА_5 вчинене під час особливого періоду.
Твердження обвинуваченого, що він був призваний на військову службу за мобілізацією на 12 місяців, а отже мав право не повертатися до військової частини, суд вважає безпідставними.
Порядок прийняття, проходження та звільнення з військової служби визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» за №2232 від 25.03.1992 року (далі Закону).
Зі змісту ч.7 ст.23 Закону, в редакції чинній на час вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, строк служби для військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, становить: - до закінчення особливого періоду або оголошення рішення про демобілізації.
Тобто, законодавством України не встановлювались календарно визначені строки військової служби військовослужбовцям, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період.
Натомість, Указ Президента України №411/16 «Про звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних під час третьої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15» було видано лише 26 вересня 2016 року.
Та обставина, що обвинувачений після самовільного залишення військової частини не звернувся до правоохоронних, військових органів державної влади вказує, що він усвідомлював протиправний характер своїх дій.
Показання обвинуваченого проте, що він не залишав військову частину самовільно, а відстав від підрозділу, спростовуються як письмовими доказами, зокрема, актом службової перевірки за фактом самовільного залишення військової частини ОСОБА_5 , наказами командування військової частини, виданих за наслідками такої перевірки, так і показаннями свідка, відповідно до яких, відсутність обвинуваченого було виявлено під час проведення вечірньої перевірки особового складу 04.04.2016 року в місці тимчасового розташування військової частини на полігоні в Олешківських пісках, біля с.Раденск, що в Херсонській області.
Оцінивши дослідженні в судовому засіданні належні та допустимі докази, суд дійшов висновку, що вони в своїй сукупності, поза розумним сумнівом, доводять, що подія мала місце і ОСОБА_5 винуватий у вчиненні кримінального правопорушення. Вказані докази є достатніми для ухвалення обвинувального вироку.
V. Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання
Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 судом не встановлено.
Зазначені в обвинувальному акті обставини, які пом`якшують покарання: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.
Так, щире каяття як таке, характеризує суб`єктивне ставлення винного до вчиненого злочину, яке полягає в тому, що він визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажає виправити ситуацію, що склалася.
Натомість, протягом судового розгляду ОСОБА_5 не дав критичну оцінку своїм діям, свою провину фактично не визнав, стверджував, що діяв правомірно.
Також, суд не може визнати обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому - активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, оскільки таке сприяння означає добровільну допомогу слідству будь-яким чином: повідомлення правоохоронним органам або суду фактів у справі, надання доказів, тощо. Таких фактів під час судового розгляду не встановлено. Разом з цим, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ухилявся від явки до слідчого, у зв`язку з чим перебував у розшуку. Будучи обізнаним та зобов`язавшись 02.09.2020 року з`явитися до ДБР в м.Мелітополі, що підтверджується його поясненнями, обвинувачений до вказаного правоохоронного органу не з`явився, продовжував ухилятися до моменту його затримання 21.11.2024 року.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому судом не встановлено.
VІ. Мотиви призначення покарання
Згідно зі ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
При призначенні ОСОБА_5 покарання, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відносяться до категорії тяжких злочинів, обставини справи, зокрема, тривалий період ухилення від військової служби, особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, не дав критичну оцінку своїм діям, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, та приходить до висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_5 можливе лише в умовах його ізоляції від суспільства, у зв`язку з цим, підстав для застосування положень ст.75 КК України немає. На думку суду, застосування саме такого покарання буле необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
VІІ. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
В даному кримінальному провадженні ОСОБА_5 затримано 21.11.2024 року, що підтверджується відповідним протоколом затримання.
Ухвалою слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області 22.11.2024 року відносно обвинуваченого обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Ухвалою слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області 12.12.2024 року, 03.01.2025 року, ухвалами Херсонського міського суду Херсонської області від 20.01.2025 обраний обвинуваченому запобіжний захід продовжено.
З метою забезпечення виконання вироку, суд вважає необхідним продовжити строк дії запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України, строк попереднього ув`язнення ОСОБА_5 підлягає зарахуванню в строк покарання.
При цьому, суд враховує правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 серпня 2018 року, у справі №663/537/17, відповідно до якого, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII в силу як прямої, так і зворотної дії кримінального закону в часі.
Відповідно до ч. 5 ст.72 КК України в редакції Закону № 838-VIII, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Враховуючи, що злочин ОСОБА_5 було вчинено 04.04.2016 року, тобто до 20 червня 2017 року, застосоване до нього попереднє ув`язнення підлягає зарахуванню з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Процесуальні витрати, речові докази у кримінальному провадженні відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.370, 374 КПК України, суд,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правпорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки.
Початок строку відбування покарання рахувати з дня набранням вироком законної сили.
Обраний ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою - залишити без змін до набрання вироком законної сили.
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України, зарахувати в строк покарання ОСОБА_5 строк його попереднього ув`язнення з 21 листопада 2024 року по день набрання вироком законної сили, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Вирок може бути оскаржений до Херсонського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги через Херсонський міський суд Херсонської області, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1