ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/271/25 Справа № 243/9120/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2025 року м.Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

скаржника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні,в режимі конференції, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах скаржника ОСОБА_8 на ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 10 січня 2025 року про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_8 про закриття кримінального провадження -

В СТ А Н О В И Л А:

Ухвалою слідчого судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 10 січня 2025 року відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_8 про закриття кримінального провадження.

Мотивуючи вказане рішення слідчий суддя зазначає, що дізнавачем прийнято обґрунтоване рішення про закриття кримінального провадження, у постанові наведено обґрунтовані підстави закриття кримінального провадження, з висновками щодо встановлених фактичних обставини, аналізом здобутих доказів, вона відповідає вимогам ст. 110 КПК України, рішення (постанова) слідчого відповідає вимогам статей 2 та 9 КПК України, а тому підстави для її скасування відсутні.

На вказане рішення захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати. Зазначає, що ОСОБА_8 не згоден, вважає, що дізнавачем проведено неповно і неправильно досудове розслідування. ОСОБА_8 знає нападника як свого сусіда ОСОБА_9 . Тому, відповідно до оскаржуваної Постанови ОСОБА_10 на час скоєння кримінального правопорушення алібі не має. Крім того, під час досудового розслідування було проведено впізнання особи по фотокарткам. Підчас цієї дії ОСОБА_8 , з наданих фотокарток осіб, впізнав одного із них як свого сусіда ОСОБА_9 , та який бігав за ним 25 квітня 2024 року з сокирою, розмахував нею та погрожував вбивством.

Також, працівниками поліції, в присутності ОСОБА_8 були вилучені шматки шиферу з паркану зі слідами бурого кольору (крові). Зі слів ОСОБА_8 у сусіда коли він зламав паркан були пошкоджені руки. Але досудове слідство відповідну експертизу на належність вказаних плям до крові людини та належності їх до ОСОБА_11 не призначено та не проведено.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржено рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Як встановлено з матеріалів провадження, кримінальне провадження № 0000376 було відкрито 26 вересня 2024 року та кваліфіковано повідомлені ОСОБА_8 обставини за ч. 1 ст. 129 КК України.

В ході досудового розслідування слідчим допитані свідки, проведено слідчі експерименти, впізнання за фото та проведені слідчі розшукові дії.

Станом на 28 грудня 2024 року жодній особі не було повідомлено про підозру.

Тобто, обставини, повідомлені заявником свого підтвердження в ході досудового розслідування взагалі не знайшли.

Таким чином, 28 грудня 2024 року прийнято дізнавачем СД ВП №4 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області ст. лейтенантом поліції ОСОБА_12 постанову про закриття кримінального провадження № 0000376 від 26.09.2024 про відсутність ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Згідно зі ст. 110 КПК України постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звертається з відповідною заявою та відповіді на поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження й оцінки слідчим, прокурором показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.

Враховуючи викладене, слідчий та слідчий суддя дійшли обґрунтованого висновку про відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України, оскільки заявлені ним факти, погроза вбивством зі сторони ОСОБА_13 не знайшли свого підтвердження під час здійснення досудового розслідування, а навпаки слідчим достеменно встановлено, що ОСОБА_10 в нічний час з 25 квітня 2024 року на 26 квітня 2024 року був на нічній риболовлі поблизу с. Адамівка Краматорського району Донецької області.

При цьому, підставою для закриття провадження стала саме встановлена відсутність складу злочину, а не недостатність доказів, в зв`язку з чим, відповідні посилання заявника на неповноту досудового розслідування є безпідставними. Фактично, слідчим вжито достатніх заходів для належної перевірки викладених ОСОБА_8 обставин, зокрема було ініційовано і допит свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_10 та ОСОБА_16 ..

Також, ініційовано проведення слідчої (розшукової) дії в порядку ст. 401 КПК України, щодо встановлення особи на ім`я ОСОБА_17 та допиті в якості свідка.

Крім того, обговорюючи доводи сторони захисту про не проведення експертизи фрагментів шиферу з паркану зі слідами бурого кольору, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, під час проведення слідчим огляду місця події, пошкодженого шиферного паркану за адресою АДРЕСА_1 , жодних предметів, фрагментів шиферу зі слідами бурого кольору, не було виявлено та не вилучалось. Також, під час вказаної слідчої дії жодних предметів зі слідами бурого кольору не виявлено. Протокол огляду містить підписи понятих, тому підстав вважати, що зазначена слідча дія є незаконною немає.

Крім того, відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_8 , під час якого також жодних предметів, фрагментів шиферу зі слідами бурого кольору тощо, не було виявлено та не вилучалось. Всі учасники з протоколом ознайомлені, зауважень та доповнень не надходило, в тому числі від потерпілого ОСОБА_8 .

Тобто, слідчий виконав всі процесуальні дії в даному кримінальному провадженні в межах чинного КПК України, а тому вважати не проведення експертизи майна, яке не було вилученого не є можливим.

В цьому контексті слід підкреслити, що наведені обставини жодним чином не перешкодили ухвалити слідчому законне та обґрунтоване рішення, оскільки зроблені ним висновки ґрунтуються на документальних доказах та свідчать про те, що вказана погроза вбивством ОСОБА_8 не доведена.

Фактично, у даному кримінальному провадженні, підставою для оскарження постанови слідчого та ували слідчого судді, стала сама лише незгода з прийнятим рішенням про відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 219 КК України, що і зумовило подальші доводи щодо неповноти проведеного слідства, проте сам апелянт не заявляє про не проведення слідчим процесуальних дій, які б реально, а не формально були здатні вплинули на результат розслідування та зумовили переоцінку наявної доказової бази.

Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 40 КПК України слідчий має право приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Кодексом, у тому числі щодо закриття кримінального провадження за наявності підстав, передбачених статтею 284 цього Кодексу.

При цьому, відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно з вимогами ч. 5 ст. 40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

З аналізу наведених норм кримінального процесуального закону вбачається, що слідчий у кримінальному провадженні наділений вільним процесуальним розсудом, який полягає у незалежній та самостійній оцінці здобутих доказів, виборі тактики розслідування та прийнятті процесуальних рішень визначених КПК.

Тобто, саме слідчий, прокурор, суд та слідчий суддя є суб`єктами наділеними необхідним обсягом процесуального розсуду, який утворює юридичні наслідки, в той час як думка заявника, навіть при безумовному ствердженні ним наявності ознак злочину не означатиме автоматично, що подія злочину насправді мала місце та наявний склад кримінального правопорушення, оскільки заявник може помилятися в юридичній оцінці відповідних фактів, що і має місце в даному випадку.

Таким чином, оскаржувана постанова слідчого та ухвала слідчого судді є законними, обґрунтованими та вмотивованими. Підстав для скасування цих рішень не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 309, 404 407 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 10 січня 2025 року про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_8 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження № 0000376 за ч. 1 ст. 129 КК України залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді