Справа № 163/1183/24 Провадження №11-кп/802/693/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового

засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000022 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Любомльського відділу Ковельської окружної прокуратури ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого на вирок Любомльського районного суду Волинської області від 28 серпня 2024 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Миропілля Сумського району Сумської області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , що проживає по АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з вищою освітою, непрацюючого, одруженого, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, і призначено покарання:

- за ч. 1 ст. 358 КК України у вигляді обмеження волі на строк 1 (один) рік;

- за ч. 4 ст. 358 КК України у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання ОСОБА_7 призначено у вигляді 1 (одного) року обмеження волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з дня приведення вироку до виконання.

Вироком вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат.

В С Т А Н О В И В

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що він близько 11:10 години 02 лютого 2024 року під час проходження прикордонного контролю в пункті пропуску для міжнародного залізничного сполучення «Ягодин», що по вулиці Привокзальній 13 в селі Римачі Ковельського району Волинської області, будучи особою призовного віку, яка не має права перетину державного кордону України в умовах дії запровадженого воєнного стану, умисно, з метою незаконного перетину державного кордону України, в порушення вимог Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» як підставу для перетину державного кордону України у воєнний час надав працівникам Державної прикордонної служби України завідомо підроблені на своє ім`я документи, які зазначеними у них установами не видавались і не посвідчувались, а саме:

- тимчасове посвідчення військовозобов`язаного серії НОМЕР_1 від 11 липня 2023 року за встановленою наказом Міністерства оборони України № 610 від 21 листопада 2017 року формою, з недостовірними відомостями про визнання ОСОБА_7 непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку, завірене відтисками печатки « ІНФОРМАЦІЯ_2 », код НОМЕР_2 », відтисками прямокутних штампів «Взято на військовий облік військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_3 » та «Знято з військового обліку військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_3 » та підписом начальника вказаної установи;

- довідку військово-лікарської комісії № 156/2/63 від 11 липня 2023 року за встановленою наказом Міністерства оборони України № 402 від 14 серпня 2008 року формою з недостовірними відомостями про визнання ОСОБА_7 непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку, завіреної відтиском печатки « ІНФОРМАЦІЯ_2 », код НОМЕР_2 », з підробленими підписами начальника вказаної установи, а також печатки «Лікар ОСОБА_10 », з підробленими підписами голови та секретаря ВЛК РТЦК та СП.

Таким чином, ОСОБА_7 своїми умисними діями, скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 358 КК України, тобто використання завідомо підроблених документів.

Окрім того, ОСОБА_11 органом досудового розслідування обвинувачується у тому, що він, будучи особою призовного віку, яка не має права перетину державного кордону України у військовий час, у невстановлений спосіб вступив у змову із невстановленою досудовим розслідуванням особою, в якої умисно замовив виготовлення підробленого тимчасового посвідчення військовозобов`язаного та довідки військово-лікарської комісії. Як пособник у виготовленні таких підроблених документів ОСОБА_11 надав невстановленим шляхом невстановленій досудовим розслідуванням особі свої персональні дані та власну фотокартку.

За такого пособництва ОСОБА_11 невстановлена під час досудового розслідування особа у невстановленому місці і в невстановлений час за допомогою комп`ютерної техніки умисно виготовила завідомо підроблені документи: тимчасове посвідчення військовозобов`язаного серії НОМЕР_1 від 11 липня 2023 року та довідку військово-лікарської комісії № 156/2/63 від 11 липня 2023 року на ім`я ОСОБА_7 , вказавши в цих документах завідомо недостовірні відомості про непридатність його до військової служби з виключенням з військового обліку, і посвідчивши відбитками печатки з найменуванням « ІНФОРМАЦІЯ_4 », код НОМЕР_2 » «Лікар ОСОБА_10 », штампів «Взято на військовий облік військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_3 », «Знято з військового обліку військово-зобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також підробленими підписами лікарів, уповноважених осіб вказаних установ. В подальшому невстановлена під час досудового розслідування особа передала зазначені документи обвинуваченому.

Такі дії ОСОБА_11 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 358 КК України як пособництво, тобто надання засобів вчинення кримінального правопорушення іншими співучасниками, у підробленні офіційного документа, який видається і посвідчується підприємством, яке має право видавати та посвідчувати такі документи, і який надає права та звільняє від обов`язків, з метою використання його, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

Суд першої інстанції в ході судового розгляду, за наслідками дослідження обставин кримінального провадження, дійшов висновку про необхідність зміни кваліфікації дій обвинуваченого, та перекваліфікував дії ОСОБА_7 з ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 358 КК України на ч. 1 ст. 358 КК України, тобто підроблення офіційних документів.

У поданих апеляційних скаргах:

- прокурор перш за все звертає увагу, що судом безпідставно перекваліфіковано дії обвинуваченого ОСОБА_7 з ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 358 КК України на ч. 1 ст. 358 КК України, що призвело до призначення більш м`якого покарання. Також вказує про те, що судом допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки у вироку не викладено формулювання обвинувачення за ч. 1 ст. 358 КК України, яке визнане судом першої інстанції доведеним, із зазначенням часу, місця та способу вчинення кримінального правопорушення, а також правової кваліфікації.

Сторона обвинувачення просить повторно дослідити ряд доказів, наведених в апеляційній скарзі, скасувати оскаржений вирок та ухвалити новий, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України та призначити покарання за ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 358 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки, за ч. 4 ст. 358 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік. На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити остаточне покарання у виді 2 років обмеження волі.

В змінах та доповненні до апеляційної скарги прокурор просить визначити початок строку відбування покарання з дня прибуття і постановки обвинуваченого на облік у виправному центрі, а не як помилково зазначив суд першої інстанції - з дня приведення вироку до виконання.

- захисник обвинуваченого оскаржений вирок в частині призначеного покарання вважає незаконним та необґрунтованим, оскільки покарання призначене ОСОБА_7 є надто суворим та не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Зазначає, що враховуючи виключно позитивну характеристику обвинуваченого, його тяжку життєву ситуацію, наявність у ОСОБА_7 хронічних захворювань, хворого батька, який потребує догляду та обставини, які пом`якшують покарання, у даному випадку наявні підстави для пом`якшення покарання.

Просить змінити вирок Любомльського районного суду Волинської області від 28 серпня 2024 року в частині призначеного покарання за ч. 1 ст. 358 КК України та в частині призначеного остаточного покарання. Призначити ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 358 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 1000 тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень призначити остаточне покарання у вигляді штрафу в розмірі 1000 тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У запереченні на апеляційну скаргу прокурора, захисник обвинуваченого вказує про безпідставність та необгрунтованість апеляційних вимог прокурора. Просить подану прокурором апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції, основні доводи апеляційних скарг, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу захисника та заперечували проти задоволення апеляції сторони обвинувачення, думку прокурора, яка підтримала свою апеляційну скаргу і просила залишити апеляційну скаргу захисника без задоволення, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Положення ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, одним із завдань є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою в мотивувальній частині вироку зазначаються, у тому числі, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що правильне відображення фактичних обставин кримінального правопорушення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків суду про доведеність винуватості особи, але й для реалізації права на захист. Адже фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правову норму, порушення якої інкриміновано обвинуваченій особі. Тому наведені у вироку фактичні дані в своїй сукупності мають давати повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Зазначених вимог кримінального процесуального закону під час судового розгляду і постановленні вироку стосовно ОСОБА_7 суд першої інстанції не дотримався, що у відповідності до положень п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України тягне за собою скасування вироку.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, які полягають у тому, що судом не сформульовано обвинувачення стосовно ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 358 КК України, яке визнане районним судом доведеним та за яким суд визнав обвинуваченого винним.

Як вбачається з оскарженого вироку, за результатами судового розгляду дії ОСОБА_7 судом першої інстанції були перекваліфіковані з ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 358 КК України, яка інкримінувалася останньому органом досудового розслідування, на ч. 1 ст. 358 КК України, тобто підроблення офіційних документів, а саме тимчасового посвідчення військовозобов`язаного та довідки ВЛК.

Разом з цим, всупереч вимогам п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, в мотивувальній частині вироку суд не сформулював обвинувачення, яке було визнано судом доведеним за результатами судового розгляду, не виклав фактичних обставин кримінального правопорушення, що фактично унеможливлює розуміння того, які обставини були встановлені саме судом за результатами розгляду кримінального провадження.

Колегія суддів вважає, що встановлені порушення вимог ст. 374 КПК України, які були допущені судом першої інстанції при ухвалені вироку, з урахуванням положень ст.ст. 2, 7, 9, 409, 412, 415 КПК України, є істотними та такими, що тягнуть за собою скасування вироку та призначення нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.

Водночас, на переконання колегії суддів, ретельній перевірці підлягають як апеляційні доводи прокурора, так і доводи захисника обвинуваченого.

Поміж тим, враховуючи вимоги ст. 404 КПК України, щодо меж перегляду судом апеляційної інстанції вироку суду, а також зважаючи на те, що в апеляційній скарзі прокурор, порушуючи питання про скасування вироку та ухвалення нового вироку судом апеляційної інстанції, не висуває вимогу про визнання ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, а саме - підроблення офіційних документів з метою використання його підроблювачем та призначення покарання за цим обвинуваченням, суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості ухвалити свій вирок, оскільки це виходить за межі апеляційних вимог.

Під час нового розгляду, суду першої інстанції, неухильно дотримуючись вимог КПК України, необхідно звернути увагу на встановлені під час апеляційного розгляду та зазначені в ухвалі суду факти порушення вимог кримінального процесуального закону, провести судове провадження у відповідності до вимог КПК та прийняти за його результатами законне і обґрунтоване рішення, яке буде відповідати вимогам закону, та забезпечить неухильне виконання положень ст.ст. 2, 7 КПК України.

З огляду на наведене, оскільки судом першої інстанції при розгляді справи були порушені загальні засади кримінального провадження апеляційна скарга прокурора та захисника обвинуваченого підлягають частковому задоволенню, а вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 376, 404, 407, 409 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Любомльського відділу Ковельської окружної прокуратури ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Любомльського районного суду Волинської області від 28 серпня 2024 року стосовно ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції

Головуючий

Судді