Провадження № 1-кп/742/334/25
Єдиний унікальний № 742/1137/25
У Х В А Л А

іменем України

07 квітня 2025 року м.Прилуки

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши в судовому засіданні в залі суду м. Прилуки клопотання прокурора Прилуцької окружної прокуратури ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000998 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України в порядку п.3-1 ч.1 ст.284 КПК України,

установив:

Прокурор Прилуцької окружної прокуратури ОСОБА_3 звернулася до суду з клопотанням про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000998 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України в порядку п.3-1 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Клопотання мотивоване тим, що 21 червня 2013 року до чергової частини Прилуцького МВ УМВС надійшла заява від ОСОБА_4 про те, що за місцем його проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , невстановлена особа здійснила крадіжку перфоратора та ручної центрифуги. Під час проведення досудового розслідування проведено ряд судових експертиз, зокрема судову трасо логічну експертизу, за результатами якої згідно з висновком експерта №202 від 29.06.2013 слід знизу підошви взуття на гіпсовому зліпку, вилученому 21.06.2013 під час огляду місця події за фактом крадіжки у ОСОБА_4 з будинку, придатний для встановлення групової належності. Вирішити питання про придатність сліду для ідентифікації можливо лише при порівняльному дослідженні із взуттям тієї ж групової належності, що і взуття, яке залишило слід.

Відповідно до висновку судової трасологіної експертизи №203 від 27.06.2013 слід структури матеріалу розмірами 16х21 мм, вилучений з поверхні підвіконня у кухні, 21 червня 2013 при огляді місця події за фактом крадіжки у ОСОБА_5 з будинку, придатний для встановлення групової належності. Вирішити питання про придатність сліду для ідентифікації можливо лише при порівняльному дослідженні із слідоутворюючим об`єктом тієї ж групової належності, що і об`єкт, який залишив даний слід. Слід залишений ділянкою трикотажної рукавички з гумовими протекторами круглої форми, ймовірно, пальцевою частиною.

Крім того, в ході досудового розслідування допитано потерпілого ОСОБА_4 , який показав, що виявив крадіжку речей, хто міг скоїти дану крадіжку він не знає.

Під час досудового розслідування ймовірних свідків події, в тому числі членів родини потерпілого не встановлено.

Також, в ході досудового розслідування проведено ряд інших слідчих та процесуальних дій, однак встановити осіб, які вчинили вказане кримінальне правопорушення, не вдалося за можливе.

Прокурор в судове засідання не з`явилася, згідно письмової заяви просила розгляд справи проводити без її участі. Заявлене клопотання підтримала, просила суд його задовольнити.

У відповідності до ч.4 ст. 107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Суд, дослідивши подане клопотання і надані матеріали досудового розслідування, дійшов наступних висновків.

17 жовтня 2019 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих положень кримінального процесуального законодавства» за №187-ХІ від 04 жовтня 2019 року, який запровадив зміни до порядку здійснення кримінального провадження та його закриття.

Так відповідно до п.3-1 ч.1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом, якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

При цьому суд враховує, що згідно ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до положень ч.2 ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Стаття 25 КПК України визначає, що прокурор, слідчий в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення зобов`язані в межах своєї компетенції вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Аналіз вищенаведених положень Кримінального процесуального кодексу України дає підстави для висновку, що рішенню про закриття кримінального провадження за будь-якою із підстав, що визначені у ч.1 ст. 284 КПК України має передувати повне, всебічне та неупереджене дослідження усіх обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.2 ст.93 КПК України, сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Згідно положень п.4 ч.1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, обставини, які є підставою закриття кримінального провадження.

У контексті наведеного, всебічність дослідження обставин кримінального провадження означає, по-перше, висунення і дослідження всіх можливих версій щодо характеру події, що має ознаки кримінального правопорушення та винуватості особи, а по-друге, однаково ретельне встановлення і перевірку як обставин, що викривають, так і тих, що виправдовують особу.

У п.42 рішення Європейського суду з прав людини від 13 січня 2011 року у справі «Михалкова та інші проти України» зазначено, що за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана «гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції», що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження та оцінки слідчим, прокурором показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 21 червня 2013 року внесено відомості до ЄРДР за №0000998 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України в порядку п.3-1 ч.1 ст.284 КПК України.

В ході досудового розслідування кримінального провадження слідчим проведено огляд місця події, допитано потерпілого, проведено огляд місця події та призначено судову трасо логічну експертизу.

Вказане розслідування аж ніяк не може вважатись ефективним, ретельним, безстороннім, сумлінним та таким, що спрямоване на виконання завдань кримінального провадження.

При цьому, суд враховує, що у відповідності до положення ст.51 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в редакції Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18.07.2024, який набрав чинності 09.08.2024, декриміналізовано викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Проте, органом досудового розслідування не надано суду жодних доказів на підтвердження доводів потерпілого, щодо вчинення відносно нього кримінального правопорушення, а саме в клопотанні не зазначено встановленої шкоди заподіяної злочином, що свідчить про неповноту досудового розслідування, що позбавляє суд можливості з`ясувати чи було вчинене саме кримінальне правопорушення.

Закриття кримінального провадження за відсутністю складу кримінального правопорушення віднесено до виключних повноважень органу досудового розслідування та прокурора.

Суд вважає, що таке використання органами досудового розслідування норми, що була запроваджена Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих положень кримінального процесуального законодавства» та введена в дію 17 жовтня 2019 року, як можливості закінчити досудове розслідування кримінального провадження шляхом закриття судом на підставі п.3-1 ч.1 ст.284 КПК України, суперечить завданням та загальним засадам, встановленим чинним КПК України та матиме формальний характер.

Враховуючи наведене, суд дійшов до висновку, що клопотання прокурора не підлягає задоволенню, а тому у закритті даного кримінального провадження, на підставі п.3-1 ч.1 ст.284 КПК України слід відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.49 КК України, ст.ст.2, 7,9, 284, 369-372, 376 КПУ України, суд

П О С ТА Н О В И В :

В задоволенні клопотання прокурора Прилуцької окружної прокуратури ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000998 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України в порядку п.3-1 ч.1 ст.284 КПК України - відмовити в повному обсязі.

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_6