Провадження №1-кп/761/2644/2025
В И Р О К

іменем України

15 квітня 2025 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря с/з ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0000344 від 21 лютого 2024 року відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, який має середню освіту, одруженого, працюючого водієм у Державній службі України з питань геодезії, картографії та кадастру, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

У С Т А Н О В И В:

20 лютого 2024 року приблизно о 20 годині 40 хвилин, більш точний час не встановлено, ОСОБА_3 перебував на відкритій ділянці місцевості, що розташована за адресою: м. Київ, вул. Ольжича, 15-А, де займався роботами з монтажу каналізаційного люку, що розташований поблизу вказаної адреси, де зустрів раніше не знайомого йому ОСОБА_5 .

Так, між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виник словесний конфлікт, в результаті якого у ОСОБА_3 раптово виник злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_5 .

З метою реалізації свого злочинного умислу, 20 лютого 2024 року приблизно о 20 годині 40 хвилин, більш точний час не встановлено, ОСОБА_3 взяв до правої руки маленький лом, що попередньо знаходився поряд із останнім для виконання ремонтних робіт, підійшов до ОСОБА_5 , та наніс маленьким ломом не менше п`яти ударів по правій руці, голові та обличчю ОСОБА_5 , в результаті чого останньому було спричинено тілесні ушкодження у виді відкритого перелому проксимальної фаланги 5-го пальця правої кісті зі зміщенням уламків, синці - на спинці носу в середній та нижній третинах, в лівій скроневій ділянці, в лівій тім`яній ділянці та садна - на спинці носу на фоні синця дещо справа в середині третини, на передній поверхні правого колінного суглобу. За ступенем тяжкості, згідно з висновком експерта тілесне ушкодження у виді відкритого перелому проксимальної фаланги 5-го пальця правої кісті зі зміщенням уламків відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу (за критерієм тривалості розладу здоров`я), відповідно до п.п. 4.6 та 2.2.1 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ № 6 від 17.01.1995.

Такі дії ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковані за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, а саме як заподіяння умисних середньої тяжкості тілесних ушкоджень, тобто умисних ушкоджень, які не є небезпечними для життя і не потягли за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але такі, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Будучи допитаним у судовому засіданні 15 квітня 2025 року, обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, при обставинах, викладених у обвинувальному акті, визнав частково. Суду показав, що 20 лютого 2024 року приблизно о 20 годині 40 хвилин він проводив ремонтні роботи з демонтажу каналізаційного люку. В цей час повз нього проходили потерпілий з дружиною, які запитали що він робить, на що він відповів їм йти своєю дорогою. У зв`язку з чим, між ними виник словесний конфлікт. Раптом він відчув як його ззаду почав хтось душити та він, відчуваючи що впаде, здійснив навідмаш назад два удари залізною монтировкою, яка була у нього в руках. Визнає, що саме він наніс удари потерпілому, але здійснив це з метою самозахисту, оскільки вважав, що потерпілий його душить. Удари монтировкою наносив з метою звільнитись від захвату ззаду. Захват ззаду потерпілий здійснив в області шиї. Куди саме наносив удари не знає, бо стояв спиною до потерпілого. У подальшому жінка вихопила у нього з рук монтировку, а він, піднявшись, пішов додому, а жінка вслід йому кричала, що викличе поліцію. У скоєному щиро розкаявся та вважає свої дії неправомірними.

Позицію обвинуваченого ОСОБА_3 щодо часткового визнання вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, суд вважає не спроможною, а показання не достовірними та розцінює їх як спосіб захисту та бажання уникнути останнім відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, оскільки його вина підтверджується наданими стороною обвинувачення допустимими та належними доказами.

При цьому, суд критично оцінює показання ОСОБА_3 в тій частині, що, начебто, потерпілий ОСОБА_5 спочатку схопив його ззаду, і лише після цього обвинувачений, захищаючись, у відповідь вчинив насильницькі дії щодо потерпілого, та не приймає показання в цій частині до уваги, оскільки таким чином ОСОБА_3 дотримується своєї лінії захисту та намагається створити хибну уяву у суду про, начебто, правомірність своїх дій. Проте, комплекс виявлених у ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, ґрунтовний та об`єктивний аналіз письмових доказів, показань потерпілого та допитаного в судовому засіданні свідка, дає суду можливість прийти до переконання про невідповідність показань ОСОБА_3 дійсним обставинам події кримінального правопорушення.

Провівши судове слідство, ґрунтовно та всебічно дослідивши усі докази, надані сторонами провадження, суд приходить до переконання про наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_3 вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, яка підтверджується наступними доказами.

Так, допитаний у судовому засіданні 04 березня 2025 року потерпілий ОСОБА_5 пояснив, що 20 лютого 2024 року приблизно о 20 годині 30 хвилин він зі співмешканкою повертались додому. Проходячи вони побачили обвинуваченого, який відкривав кришку каналізаційного люку. Підійшовши до обвинуваченого, вони запитали «Що він робить?», на що останній почав грубо відповідати та виражатись нецензурною лайкою, у зв`язку з чим, між ними виник словесний конфлікт. У подальшому обвинувачений різко підійшов до нього та наніс удар монтировкою по обличчю, у зв`язку з чим, він був вимушений захищатись підставивши праву руку, щоб ОСОБА_6 не вдарив його по обличчю. Натомість обвинувачений наніс йому ще один удар монтировкою по руці. Далі обвинувачений почав відходити від нього у протилежну сторону, а він підбіг та обхватив обвинуваченого ззаду двома руками, а обвинувачений, тримаючи у руці металевий предмет, почав бити його, завдаючи ударів по голові, носу. В процесі боротьби, вони з обвинуваченим впали на землю, а в цей момент його дружина вихопила монтировку у обвинуваченого та викинула її. У подальшому обвинувачений забіг до під`їзду, а він йшов за ним, однак не наздогнав.

Показання, надані потерпілим ОСОБА_5 суд вважає об`єктивними та правдивими, такими, що цілком узгоджуються з іншими доказами у справі, як то показаннями свідка, висновком експерта та іншими доказами, наданими суду та наведеними далі.

Так, свідок ОСОБА_7 , допитана в судовому засіданні 15 квітня 2025 року, суду показала, що 20 лютого 2024 року приблизно о 20 годині 40 хвилин вони разом з потерпілим, який є її співмешканцем, повертались додому. Побачивши як обвинувачений намагається підняти кришку каналізаційного люку, вони запитали «Що він робить?», на що обвинувачений почав висловлюватись в їх бік нецензурними словами. Після, обвинувачений, покидавши у відкритий люк палки, пішов. Вони з потерпілим попросили обвинуваченого зупинитись, на що останній, розвернувшись в їх бік, швидко підійшов та наніс один удар монтировкою по голові потерпілого, після чого пішов. Потерпілий, наздогнавши обвинуваченого, ззаду схопив його обома руками, на що обвинувачений почав наносити хаотичні удари монтировкою по тілу і голові потерпілого. Після чого чоловіки впали на землю, а вона чи потерпілий, точніше не пам`ятає, вихопили у обвинуваченого монтировку і викинули її. Далі обвинувачений побіг до під`їзду будинку , а вони з потерпілим намагались зупинити його. Однак обвинувачений забіг до під`їзду, а вона в цей час викликала поліцію.

Показання потерпілого ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_7 суд оцінює як джерело доказування винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого останньому кримінального правопорушення, оскільки вони майже цілком, в основних деталях узгоджуються між собою та створюють неупереджену та послідовну картину перебігу події, що відбулася під час конфлікту з обвинуваченим, наслідком якої є заподіяння ОСОБА_5 середньої тяжкості тілесних ушкоджень внаслідок протиправних дій ОСОБА_3 .

Крім того, на підтвердження вини ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, стороною обвинувачення надано наступні докази, які були досліджені, оголошені та перевірені з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності, кожен окремо та у взаємозв`язку, які суд враховує та бере до уваги, а саме:

-протокол проведення слідчого експерименту із застосуванням відеозапису, за участі потерпілого ОСОБА_5 від 14 листопада 2024 року, з долученим до нього DVD-R диском, переглянутим в судовому засіданні, відповідно до якого ОСОБА_5 детально розповів та показав, яким чином та за яких обставин обвинуваченим ОСОБА_3 йому було заподіяно середньої тяжкості тілесні ушкодження. Зокрема, 20 лютого 2024 року у темну пору доби, приблизно о 20 год. 40 хв., він повертався додому разом із дружиною. Проходячи ділянку місцевості, що розташована за адресою: м. Київ, вул. Ольжича, буд. 15-А, вони побачили незнайомого раніше чоловіка, середньої статури, який був одягнутий у куртку чорного кольору, віком приблизно 60 років. Вказаний чоловік підіймав кришку каналізаційного люку. Підійшовши до незнайомця, вони запитали «Що він робить?», на що останній почав грубо відповідати та виражатись нецензурною лайкою, у зв`язку з чим між ними виник словесний конфлікт. У подальшому незнайомий чоловік підійшов до нього та замахнувся металевим предметом в районі обличчя, у зв`язку з чим, він був вимушений захищатись, підставивши праву руку, щоб невідомий не вдарив його по обличчю. Однак невідомий наніс один удар та сильно пошкодив йому мізинець на правій руці. Далі невідомий чоловік почав відходити від нього у протилежну сторону, однак він підійшов до незнайомця та обхопив його ззаду двома руками, в результаті чого невідомий, тримаючи у правій руці металевий предмет, почав наносити хаотичні удари зверху по ньому, у зв`язку з чим, він намагався ухилитись, щоб уникнути ударів. Натомість невідомому вдалось нанести йому ушкодження в районі обличчя. В цей момент його дружина почала голосно кричати та викликати поліцію. В процесі боротьби вони з невідомим впали на землю і в цей момент його дружина вихопила металевий предмет з рук невідомого чоловіка. Коли невідомому вдалось вирватись, він забіг у під`їзд будинку;

-протокол проведення слідчого експерименту із застосуванням відеозапису, за участі свідка ОСОБА_8 від 14 листопада 2024 року, з долученим до нього DVD-R диском, переглянутим в судовому засіданні, відповідно до якого ОСОБА_8 детально розповіла та показала, яким чином, та за яких обставин обвинуваченим ОСОБА_3 було заподіяно потерпілому ОСОБА_5 середньої тяжкості тілесні ушкодження. Зокрема, 20 лютого 2024 року вона разом з чоловіком ОСОБА_5 , проходячи по АДРЕСА_2 , помітили невідомого чоловіка, середньої статури, який був одягнутий у куртку чорного кольору. Помітивши, що невідомий відкривав каналізаційний люк, вона підійшла до останнього та запитала «Що він робить?», на що останній почав у відповідь грубо відповідати та нецензурно висловлюватись. Після чого між ними виник словесний конфлікт. Коли вона перебувала поруч з потерпілим, то побачила в руках невідомого металевий предмет, яким той наніс один удар по обличчю потерпілого. Вона намагалась розборонити чоловіків. Після чого, невідомий наніс ще один удар металевим предметом по руці потерпілого, а саме по мізинцю. Коли чоловіки впали на землю, вона вихопила монтировку з рук невідомого чоловіка та відкинула її в бік. У подальшому невідомий чоловік вирвався та забіг до під`їзду житлового будинку;

Необхідно зазначити, що відомості здобуті в судовому засіданні з протоколів проведення слідчого експерименту від 14 листопада 2024 року з потерпілим ОСОБА_9 та слідчого експерименту від 14 листопада 2024 року зі свідком ОСОБА_8 , а також диск з відеозаписом, яким фіксувалися дані слідчі дії, суд приймає як допустимі докази у даному кримінальному провадженні, які в своїй сукупності з іншими, належним чином отриманими доказами, підтверджують загальну обстановку події кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_3 та доповнює її без наявності будь-яких протиріч.

-Висновок експерта № 042/1-69-2024 від 21.02.2024-12.03.32024 (судова - медична експертиза), згідно з яким:

«При проведенні судово - медичного огляду ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з урахуванням даних наданої медичної документації, які свідчать, що станом на 20.02.2024, у останнього мали місце наступні тілесні ушкодження:

а) перелом проксимальної фаланги 5-го пальця правої кисті зі зміщенням уламків

б) синці - на спинці носу в середній та нижній третинах, в лівій скроневій ділянці, в лівій тім`яній ділянці;

в) садна - на спинці носу на фоні синця дещо справа в середній третині, на передній поверхні правого колінного суглобу.

Характер та морфологічні властивості виявлених ушкоджень свідчать про те, що вони утворилися від щонайменше 5-кратної травмуючої дії тупого (тупих) предмету (предметів), якими характерні властивості якого (яких) в ушкодженнях не відобразились, за давністю можуть відповідати терміну та обставинам вказаним освідуваним, тобто 20 лютого 2024 року, та не супроводжувались небезпечними для життя явищами.

Рентгенологічні дані вказують на наявність перелому діафізу (тіла) проксимальної фаланги 5-го пальця правої кисті, дозволяють стверджувати, що як відновлення анатомічної цілісності травмованих ділянок так і відновлення порушеної функції буде спостерігатися у строк понад 21 добу (звичайні строки консолідації такого перелому та відновлення функції травмованої ділянки перевищують 21 добу), та саме з цього строку, обчислювати тривалість розладу здоров`я, як критерію визначення ступеню тяжкості.

За таких обставин, є підстави стверджувати, що тілесне ушкодження вказане у п. а) відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу (за критерієм тривалості розладу здоров`я), відповідно п. п. 4.6. та 2.2.1./в «Правил».

Кожне з виявлених тілесних ушкоджень, вказане у п. п. б), в) відноситься до легкого тілесного ушкодження (за критерієм тривалості розладу здоров`я), відповідно п. п. 2.3.5. та 4.6. «Правил», так як відновлення анатомічної цілісності травмованих ділянок та початок відновлення порушеної функції по місцю утворення саден, синців та крововиливів, у звичайному клінічному перебігу спостерігається у строк до 6 діб. Вказані строки віддзеркалюють тривалість розладу здоров`я, як загальноприйнятого судово - медичного критерію визначення ступеню тяжкості.

Морфологія та локалізація виявленних ушкоджень не є характерними для спричинення власною рукою.».

Дослідженням в судовому засіданні експертного висновку встановлено, що він у повній мірі відповідає вимогам КПК України, Закону України «Про судову експертизу» та Інструкції про проведення судово-медичної експертизи, є зрозумілим та таким, що не викликає будь-яких сумнівів щодо своєї правомірності та обґрунтованості, а тому суд вважає даний висновок належним та допустимим джерелом доказів у даному кримінальному провадженні, і покладає його в основу обвинувального вироку.

-довідка КНП «Консультативно - діагностичний центр» Шевченківського району міста Києва № 832, згідно з якою ОСОБА_5 звернувся до травматологічного пункту 20 лютого 2024 року о 21 год. 40 хв., у зв`язку з отриманням травми 20 лютого 2024 року о 21 год. 00 хв. Поставлено діагноз: перелом основи проксимільної фаланги 5 пальця правої кісті зі зміщенням, виражений набряк. Садно ділянки носа.

-медична документація потерпілого ОСОБА_5 .

Таким чином, викладені обставини у даному вироку, характер дій обвинуваченого в конкретній ситуації, спосіб вчинення кримінального правопорушення, вказують на прямий умисел ОСОБА_3 на заподіяння потерпілому ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, та, за таких обставин, суд приходить до переконання про правильність кваліфікації органом досудового розслідування дій обвинуваченого.

Часткове визнання обвинуваченим ОСОБА_3 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, суд розцінює як обрану обвинуваченим тактику свого захисту. Проте така позиція обвинуваченого повністю спростовується показаннями потерпілого ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_8 , допитаних безпосередньо під час судового провадження, сумнівів у правдивості яких суд не має, оскільки вони послідовні, логічні та узгоджуються між собою та з іншими доказами кримінального провадження, дослідженими судом.

Одночасно слід зазначити, що суд не покладає в обґрунтування даного вироку в якості доказів вини ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, наступні матеріали та процесуальні документи, що надані стороною обвинувачення, зокрема: доручення, витяги з ЄРДР, повідомлення про початок досудового розслідування, постанову про призначення групи дізнавачів, постанови про призначення групи прокурорів, рапорти, протоколи, постанову про призначення судово-медичної експертизи, супровідні листи, постанову про перекваліфікацію злочинного діяння, постанову про доручення здійснення досудового розслідування, постанову про призначення групи слідчих, повідомлення про підозру, пам`ятку, протокол роз`яснення права на захист, оскільки за своїм змістом вказані документи не є джерелом доказів, частина з них є процесуальними рішеннями, прийнятими під час досудового розслідування, а відтак вони не мають жодного доказового значення у даному кримінальному провадженні в межах інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_3 кримінального правопорушення. Так, реєстр є лише електронною базою даних, відповідно до якої здійснюється збирання, зберігання, захист, облік, пошук, узагальнення даних, зазначених у Положенні про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, які використовуються для формування звітності, а також надання інформації про відомості, внесені до реєстру та, згідно з частиною 2 статті 84 КПК України, не є процесуальними джерелами доказів.

Водночас, ці дані свідчать про дотримання норм чинного кримінального процесуального законодавства під час здійснення досудового розслідування по даному кримінальному провадженню.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.09.2020 року у справі № 761/28347/15-к (провадження № 51-500 км 18).

Таким чином, розглянувши кримінальне провадження з дотриманням положень ч. 1 ст. 337 КПК України, в межах висунутого обвинувачення, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ, наданий сторонами кримінального провадження, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, вважає зазначені докази належними, допустимими, достовірними та в сукупності достатніми для прийняття рішення про винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні ним інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, поза розумним сумнівом.

Виходячи з зазначеного, судом достовірно встановлено, що ОСОБА_3 заподіяв умисні середньої тяжкості тілесні ушкодження, тобто умисні ушкодження, які не є небезпечними для життя і не потягли за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але такі, що спричинили тривалий розлад здоров`ю, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нового кримінального правопорушення.

Обираючи обвинуваченому ОСОБА_3 вид та розмір покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії нетяжких кримінальних правопорушень, обставини його вчинення, характер діяння, форму й ступінь вини, мотив вчинення кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Обставин, які б, відповідно до вимог ст.ст. 66, 67 КК України, пом`якшували або обтяжували покарання ОСОБА_3 судом не встановлено.

Приймаючи до уваги характер, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_3 кримінального правопорушення направленого проти здоров`я особи, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має середню освіту, працює, одружений, не є особою з інвалідністю, на утриманні малолітніх чи неповнолітніх дітей не має, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, відсутність пом`якшуючих чи обтяжуючих покарання обставин, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання у виді обмеження волі в межах, передбачених санкцією ч. 1 ст. 122 КК України.

Разом з тим, приймаючи до уваги, що відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання являється не тільки карою за вчинене кримінальне правопорушення, а має мету виправлення та перевиховання засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 можливе без відбування покарання із застосуванням вимог ст. 75 КК України, - зі звільненням від відбування покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку та з покладенням ряду обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України, що, на переконання суду, буде необхідним для виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, відповідатиме особі обвинуваченого та є достатнім, для досягнення, відповідно до ст. 50 КК України, мети покарання, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь. Таке покарання суд вважає необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 .

Враховуючи те, що стосовно обвинуваченого запобіжний захід не застосовувався, а сторони провадження не заявили клопотання про застосування відносно нього запобіжного заходу, суд не вбачає підстав для застосування обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов у встановленому законом порядку потерпілим ОСОБА_5 не пред`явлений, що не позбавляє права останнього, відповідно до ч. 7 ст. 128 КПК України, звернутися до суду з відповідним позовом у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 122, ч. 2 ст. 124 КПК України процесуальні витрати на залучення експертів у зв`язку з проведенням судово-медичної експертизи № 042/1-69-2024 від 12 березня 2024 року в сумі 2672 грн підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не обирати.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 2672 (дві тисячі шістсот сімдесят дві) грн процесуальних витрат, пов`язаних з залученням експертів у зв`язку з проведенням судово-медичної експертизи № 042/1-69-2024 від 21 лютого 2024 року.

Речовий доказ: DVD-R диск з відеозаписом слідчих дій, який, відповідно до постанови слідчого СВ ВП № 2 Шевченківського УП ГУНП у м. Києві від 14 вересня 2024 року, визначено зберігати в матеріалах кримінального провадження № 0000344, - залишити зберігати в матеріалах вказаного кримінального провадження.

На вирок можуть бути подані учасниками судового провадження апеляційні скарги до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з моменту його проголошення. Якщо вирок ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1