Справа № 487/2354/25
Провадження № 1-кс/487/2213/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2025 року м. Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Миколаєва клопотання слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Херсоні) ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі капітана Державного бюро розслідувань ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000010 від 11.02.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2, 3 ст. 307 КК України про арешт майна

встановив:

14.04.2025 слідчий другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Херсоні) ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі капітан Державного бюро розслідувань ОСОБА_3 за погодженням з прокурором Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_4 в рамках здійснення досудового розслідування у кримінальному проваджені № 0000010 від 11.02.2025 звернувся до слідчого судді з клопотанням, в якому просить про накладення арешту на майно яке було вилучено 12.04.2025: мобільний телефон Samsung, який запаковано до с/п №2983178; пластикову трубку та zip-пакет з залишками порошкоподібної речовини, запаковано до с/п №2989507.

Накладення арешту слідчий обґрунтовує необхідністю збереження зазначених речей, як речових доказів у даному кримінальному провадженні.

Слідчий у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, клопотання підтримав, просив про його задоволення.

На підставі ст. 172 КПК України клопотання розглянуто без участі власника майна.

Дослідивши клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, слідчий суддя дійшов до такого висновку.

З матеріалів клопотання вбачається, що Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Херсоні) ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі, за процесуального керівництва Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000010 від 11.02.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3 ст. 307 КК України.

12.04.2025 на підставі ухвали слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 09.04.2025 справа №487/2354/25 провадження №1-кс/487/2154/25, в період з «21» год. «00» хв. до «21» год. «33» хв., проведено обшук за адресою: АЗК «ОККО» що розташовано у с. Посад-Покровське Чорнобаївської сільської громади Херсонського району Херсонської області на 167 км автошляху Одеса-Мелітополь-Новоазовськ (М-14), під час затримання в порядку ст. 208 КПК України за вчинення злочинів передбачених ч. 3 ст. 307 КК України, проведено особистий обшук ОСОБА_5 та вилучено: мобільний телефон Samsung, який запаковано до с/п №2983178; пластикову трубку та zip-пакет з залишками порошкоподібної речовини, запаковано до с/п №2989507.

12.04.2025, постановою слідчого, зазначені речі визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно із положеннями ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Вимогами ст. 173 КПК України встановлено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Так слідчим доведено, що майно, вилучене в ході обшуку зберегло на собі сліди кримінального правопорушення та може бути використано у якості доказів у кримінальному провадженні, а також доведено необхідність такого арешту та наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Незастосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту може мати наслідком перешкоджання кримінальному провадженню та встановленню істини у ньому, шляхом знищення чи зміни вказаного майна.

Таке обмеження права власності є розумним та співрозмірним із завданням кримінального провадження.

Вказане у своїй сукупності свідчить про обґрунтованість клопотання та наявність достатніх підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна.

З урахування викладеного, слідчий суддя дійшов до висновку, що клопотання слідчого підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 98, 131-132, 167, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

постановив:

Клопотання слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Херсоні) ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі капітана Державного бюро розслідувань ОСОБА_3 задовольнити.

Накласти арешт на майно, вилучене 12.04.2025 в ході проведення особистий обшук ОСОБА_5 , а саме на:

- мобільний телефон Samsung, який запаковано до с/п №2983178;

- пластикову трубку та zip-пакет з залишками порошкоподібної речовини, запаковано до с/п №2989507.

Ухвала підлягає негайному виконанню, яке доручити слідчогму другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Херсоні) ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі капітана Державного бюро розслідувань ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1