ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 11-кп/819/255/25
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2025 року Херсонський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання: ОСОБА_5

за участю прокурора: ОСОБА_6

обвинуваченого: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000381 за апеляційною скаргою заступника керівника Херсонської обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 16 січня 2025 року щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Херсон, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27 ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 16 січня 2025року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч.5 ст.27 ч.1 ст.358, ч.4 ст. 358 КК України та призначено йому покарання:

за ч.5 ст.27 ч.1 ст.358 КК України у виді штрафу в розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

за ч.4 ст.358 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено покарання у виді штрафу в розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 гривень.

Вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати.

Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 07 лютого 2024 року, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, у невстановленому досудовим розслідуванням місці, ОСОБА_7 , діючи умисно, протиправно, в порушення вимог статті 15 Закону України «Про дорожній рух» , а також п.16 постанови Кабінету Міністрів України №340 від 08.05.1993 «Про затвердження положення про порядок видачі посвідчення водія та допуск громадян до керування транспортним засобом», з метою подальшого використання підробленого посвідчення водія, вступив у змову з невстановленою особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, та, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій щодо пособництва у вчиненні підроблення офіційного документа посвідчення водія, здійснив замовлення на виготовлення даного посвідчення у невстановленої особи, після чого надав вказаній особі свої анкетні дані та фотографію, для їх подальшого внесення до підробленого документу.

У подальшому, вищевказана невстановлена особа виготовила та не пізніше 07 лютого 2024 року передала ОСОБА_7 підроблений документ посвідчення водія, серія та номер НОМЕР_1 , на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , нібито виданого 07.02.2024, ТСЦ 8046, бланк якого, відповідно до висновку експерта, не відповідає бланкам відповідних посвідчень водія на пластиковій основі, які знаходяться в офіційному обігу на території України.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом кваліфіковано за ч.5 ст.27, ч.1 ст.358 КК України як пособництво у підроблені посвідчення, яке видається чи посвідчується установою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, і який надає права, з метою використання його іншою особою.

Крім того, ОСОБА_7 , 02 листопада 2024 року, близько 09.24 год., на перехресті вулиці Лавреньова та проспекту Святих Кирила та Мефодія в місті Херсоні Херсонської області, будучи зупиненим працівниками Управління патрульної поліції в Херсонській області на підставі п.1 ч.1 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію», при перевірці документів на право керування транспортним засобом, автомобілем «Ніссан», державний номерний знак НОМЕР_2 , умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, використав, шляхом пред`явлення поліцейським, завідомо підроблений документ, що нібито надає йому право керувати транспортними засобами категорії «В, С», який він придбав у невстановленої особи при невстановлених обставинах, але не пізніше 07 лютого 2024 року, а саме, посвідчення водія серія та номер НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , нібито виданого 07.02.2024, ТСЦ 8046, з вихідними типографськими даними «ПК Україна» Зам.21-3250.2024 р. І кв.», бланк якого, відповідно до висновку експерта, не відповідає бланкам відповідних посвідчень водія на пластиковій основі, які знаходяться в офіційному обігу на території України.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом кваліфіковано за ч.4 ст.358 КК України як використання завідомо підробленого документа.

Вимоги та узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі заступник керівника Херсонської обласної прокуратури ОСОБА_8 ( далі прокурор) просить вирок щодо ОСОБА_7 змінити в частині призначеного покарання з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.5 ст. 27 ч.1 ст.358 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 гривень, за ч.4 ст. 358 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, вважати засудженим до остаточно покарання у виді штрафу в розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 гривень.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вказує, що при призначенні покарання ОСОБА_7 суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність .

Прокурор, посилаючись на ст. 53 КК України, положення п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України , правовий висновок Верховного Суду України в постанові об`єднаної палати від 01.10.2015 року в справі № 5-154кс-15, вказує, що при призначенні покарання у виді штрафу в розміру, передбаченому санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК України, цей розмір визначається в певній кількості неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, із визначенням його у грошовій сумі, шляхом здійснення перерахування такого розміру в гривні, виходячи з неоподаткованого мінімуму доходів громадян - 17 грн.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 за ч.5 ст. 27, ч.1 ст.358 КК України та ч. 4 ст. 358 КК України у вигляді штрафу лише визначив ставку неоподаткованого мінімуму доходів громадян, однак не здійснив перерахунок розміру у гривнях та не визначив його у грошовій формі, тим самим допустив порушення застосування закону України про кримінальну відповідальність, у зв`язку з чим вирок підлягає зміні в цій частині .

Позиції учасників .

Прокурор підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.

Обвинувачений ОСОБА_7 не заперечував проти задоволення апеляційних вимог прокурора, поклався на розсуд суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.

Мотиви суду.

В апеляційній скарзі прокурор не оспорює висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень за встановлених і викладених у вироку обставин, кваліфікацію його дій за ч.5 ст. 27, ч.1 ст.358 КК України та ч. 4 ст. 358 КК України та правильність застосування судом положень ст.349 КПК, а тому вирок в цій частині відповідно до положень ч. 1ст. 404 КПК України не перевіряється в апеляційному порядку.

Колегія суддів переглядає вирок в межах апеляційних вимог в частині призначення покарання.

Як видно, вид та міру призначеного судом покарання за ч.5 ст. 27, ч.1 ст.358 КК України та ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу у визначених судом розмірах неоподатковуваних мінімумів доходів громадян прокурором не оскаржуються.

Натомість прокурор вказує, що призначене судом покарання у виді штрафу має бути виражене як у неоподатковуваних мінімумах доходів громадян так і у грошовій формі, і такі доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу.

Положеннями ч. 1 ст. 65 КК України передбачено, що суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до вимог ст. 53 КК України розмір штрафу визначається судом в межах від тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян до п`ятдесяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо статтями Особливої частини КК не передбачено вищого розміру штрафу. Положення ч. 5 цієї статті, які регулюють порядок заміни несплаченої суми штрафу покаранням іншого виду, розраховують таку заміну, виходячи з неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Тобто, кримінальний закон сформульовано однозначно, він чітко і послідовно вказує на єдиний вимір розміру покарання у виді штрафу неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Санкція ч. 1 ст. 358 КК України передбачає покарання у виді штрафу до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або пробаційного нагляду на строк до двох років, або обмеження волі на той самий строк.

Санкція ч. 4 ст. 358 КК України передбачає покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або пробаційного нагляду на строк до двох років, або обмеження волі на той самий строк.

Суд першої інстанції, призначив обвинуваченому покарання за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 та ч. 4 ст. 358 КК України за кожне кримінальне правопорушення у виді штрафу в певній кількості неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, проте не визначив його розмір у грошовій сумі в гривнях, тим самим неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, що відповідно до п 4 ч.1 ст. 409, п 4 ч.1 ст. 408 КПК України є підставою для зміни вироку в частині призначеного покарання, оскільки усунення такого неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність не погіршує становище обвинуваченого.

Така позиція узгоджується із правовою позицією Верховного Суду , викладеними у постановах від 01.03.2018 року у справі № 607/7119/16, від 17.02.2022 року у справі №378/549/21.

Зважаючи на викладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 409, 408, 419, ч. 2 ст. 376 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу заступника керівника Херсонської обласної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 16 січня 2025 року щодо ОСОБА_7 змінити в частині призначеного покарання .

Вважати ОСОБА_7 засудженим:

за ч.5 ст. 27 ч.1 ст.358 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 грн.,

за ч.4 ст. 358 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, вважати ОСОБА_7 засудженим до остаточного покарання у виді штрафу в розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 грн.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4