Справа № 127/5882/25
Провадження №11-сс/801/185/2025
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю:

при секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 22 лютого 2025 року про застосування заходу забезпечення кримінального провадження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Лондон, Сполучене Королівство, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , громадянина України, раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,-

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 22 лютого 2025 року задоволено клопотання слідчого СВ ВП № 2 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_8 про застосування заходу забезпечення кримінального провадження № 0000134, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.02.2025 року за ознаками ч. 1 ст. 121 КК України запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 .

Застосовано до ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , якому 22.02.2025 оголошено підозру за ч. 1 ст. 121 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів у межах строку досудового розслідування до 21 квітня 2025 року без визначення застави.

Приймаючи рішення про задоволення клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя вказав, що прокурором під час розгляду клопотання доведено обґрунтованість підозри, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, внаслідок чого дійшов висновку про необхідність застосування виключного запобіжного заходу, яким є тримання під вартою. Також вирішуючи питання про визначення застави слідчий суддя дійшов висновку про те, що з урахуванням положень п. 1 ч. 3 ст. 183 КПК України визначення застави є недоцільним.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала.

В апеляційній скарзі захисника підозрюваного ставиться питання про скасування ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 22.02.2025 через істотні порушення кримінального процесуального закону та невідповідність висновків фактичним обставинам провадження. Просить застосувати до підозрюваного менш суворий запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною залишати житло в певний період доби, або визначити заставу у мінімальному розмірі, встановленому для тяжких злочинів.

Апеляційна скарга мотивована тим, що під час розгляду клопотання слідчим суддею не виконано вимоги ст. 187 КПК України щодо оцінки в сукупності всі обставини, у тому числі віку, стану здоров`я підозрюваного, міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, майновий стан та відсутність судимостей.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор ОСОБА_5 заперечила проти задоволення апеляційної скарги захисника вважаючи ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_6 підтримав доводи апеляційної скарги з підстав викладених в ній та просив задовольнити її в повному об`ємі.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника підозрюваного підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Як убачається з ухвали, слідчим суддею зазначені вимоги закону не дотримано, а висновки про необхідність застосування виключного запобіжного заходу належним чином не умотивовано.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховування від органів слідства та суду, знищення чи спотворення речей чи документів, незаконного впливу на інших осіб, перешкоджання кримінальному провадженню, вчиненню інших правопорушень. Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити вищезазначені дії.

В жодному випадку запобіжний захід не може розцінюватись, як покарання за вчинене діяння.

Оскільки ухвала слідчого судді в частині обґрунтованості підозри стороною захисту не оспорюється, тому висновки слідчого судді в цій частині апеляційним судом не перевіряються.

Стосовно наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя вважав доведеними ризики переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, а також перешкоджання провадженню іншим чином.

Проте суд апеляційної інстанції наголошує, що можливе призначення в майбутньому кримінального покарання, навіть у виді позбавлення волі, яке належить відбувати реально в місцях несвободи, не може бути об`єктивною підставою вважати доведеним, що підозрюваним буть вчинятись спроби ухилятись від органів досудового розслідування чи суду. Таким чином суд вважає недоведеним ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Стосовно ризику перешкоджання провадженню іншим чином (п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК) суд виходить з того, що після доставлення потерпілого до лікувального закладу ОСОБА_7 не дочекався приїзду працівників правоохоронних органів для надання пояснень з приводу події, до якої був причетний, що у свою чергу вказує на можливість зловживання ним процесуальними правами та така процесуальна поведінка особи очевидно свідчить про існування ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Однак за приписами ст. 187 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого.

Як убачається з оскаржуваної ухвали, зазначені положення слідчим суддею не враховано взагалі, адже у своєму рішенні ним лише перераховано, що ОСОБА_7 раніше не судимий, має постійне місце проживання та роботи, позитивно характеризується.

Проте в ході апеляційного розгляду стороною захисту надані додаткові докази щодо особи підозрюваного позитивна характеристика з місця проживання, довідка про інвалідність ОСОБА_9 (інвалід 2-їх групи безстроково), яка є опікуном підозрюваного та у свою чергу останній здійснює догляд за нею. Такі дані про особу свідчать про позитивну репутацію підозрюваного.

Метою застосування будь-якого запобіжного заходу, як уже зазначалось вище, є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання ризикам, визначеним ст. 177 КПК України.

Необхідно також врахувати положення ч. 4 ст. 194 КПК України, за змістом якої якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення також існування хоча б одного із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, але не доведе недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів, слідчий суддя, суд мають право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

На переконання суду стороною обвинувачення не доведено недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Натомість з урахуванням обставин вчинення кримінальних правопорушень, за яким особі оголошено підозру, наявності ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також даних про особу підозрюваного, на переконання апеляційного суду відсутні підстави для застосування виняткового запобіжного заходу, яким є тримання під вартою, натомість належним і достатнім запобіжним заходом, який забезпечить виконання ним покладених обов`язків, може бути цілодобовий домашній арешт.

Так, застосування домашнього арешту передбачає відчутне втручання у приватне життя особи шляхом покладання на неї за рішенням суду заборон та обмежень. Із цих підстав за оцінками Європейського суду із прав людини домашній арешт розглядається в тій самій площині, що й тримання особи під вартою, оскільки він пов`язаний із позбавленням свободи, виходячи з розуміння положень Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод.

Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт полягає у забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Виходячи з переліку запобіжних заходів, закріплених у ст. 176 КПК України, домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі. Такий запобіжний захід має застосовуватися у тих випадках, коли застава є занадто м`яким запобіжним заходом, а тримання під вартою - занадто суворим. Отже, за ступенем суворості такий захід межує з позбавленням волі у значенні ст. 5 КЗПЛ. Зокрема, у справі "Вітторіо і Луіджи Манчині проти Італії" ЄСПЛ зазначив, що і тримання під вартою у в`язниці, і домашній арешт були для заявників позбавленням свободи, виходячи із розуміння пп. "с" п. 1 ст. 5 КЗПЛ.

Домашній арешт за своєю сутністю є комплексом призначених за рішенням суду заборон і обмежень, які накладаються на підозрюваного (обвинуваченого) у зв`язку з його повною чи частковою ізоляцією у певному приміщенні, спрямовані на досягнення мети цього запобіжного заходу, реалізуються й контролюються правоохоронними органами у взаємодії з органом досудового розслідування, у чиєму провадженні знаходиться справа.

Також з метою забезпечення кримінального провадження суд вважає за необхідне покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, які за умов їх дотримання та здійснення контролю у повній мірі зможуть нівелювати установлені ризики та забезпечити виконання особою процесуальних обов`язків.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 22 лютого 2024 року про застосування заходу забезпечення кримінального провадження № 0000134, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.02.2025 року за ознаками ч. 1 ст. 121 КК України запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 скасувати через істотні порушення кримінального процесуального закону.

Клопотання слідчого СВ ВП № 2 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_8 про застосування заходу забезпечення кримінального провадження № 0000134, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.02.2025 року за ознаками ч. 1 ст. 121 КК України запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 задовольнити частково.

Застосувати до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, запобіжний захід у виді домашнього арешту за адресою АДРЕСА_3 , із забороною залишати житло цілодобово.

Встановити термін дії ухвали в межах строку досудового розслідування до 21 квітня 2025 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки:

-прибувати за першою вимогою до слідчого, прокурора чи суду;

-не відлучатись з населеного пункту, де він проживає, без дозволу слідчого, прокурора чи суду;

-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця проживання чи роботи;

-утриматися від спілкування з потерпілим та свідками у кримінальному провадженні, визначеними слідчим чи прокурором;

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорт для виїзду за кордон та інші документи, які дають право на виїзд з України.

Підозрюваного ОСОБА_7 звільнити з-під варти.

Копію ухвали для виконання та здійснення контролю надіслати ДУ «Вінницька установа виконання покарань (№1)» та органу поліції за місцем проживання підозрюваного.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Судді: