Справа № 215/1853/24
У Х В А Л А

24 березня 2025 року Суддя Тернівського районного суду м. Кривого Рогу ОСОБА_1 , розглянувши заяву засудженого ОСОБА_2 про звільнення від покарання в зв`язку з декриміналізацією,

В С Т А Н О В И В:

До Тернівського районного суду м. Кривого Рогу, надійшло клопотання засудженого ОСОБА_2 про звільнення його від покарання в зв`язку з декриміналізацією за вироком від 26.03.2024 р. Тернівського районного суду м. Кривого Рогу.

Дослідивши клопотання, вважаю, що воно підлягає поверненню засудженому виходячи з наступного.

Згідно повідомлення ДУ «Дніпровська виправна колонія (№ 89)», засуджений ОСОБА_2 утримується, а відповідно відбуває покарання в секторі слідчого ізолятору при ДУ «Дніпровська виправна колонія (№ 89)».

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати в тому числі питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Згідно до п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України, клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, в даному випадку про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р. кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.10.1978 р. у справі «Zand v. Austria та у рішенні від 20.07.2006 р. у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з … питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів …». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий не маючи юрисдикції, в тому числі стосовно територіальної підсудності, приймає будь-які рішення за заявою, клопотанням засудженого, або клопотанням, поданням установи виконання покарань, що не відноситься до його, в тому числі територіальної юрисдикції.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у 2017 р. в своєму «Узагальнені судової практики розгляду судами деяких питань, які вирішуються судом під час виконання вироків», роз`яснював, що «результати аналізу надісланих для узагальнення матеріалів дають підстави для висновку про те, що у переважній кількості випадків суди правильно застосовували кримінальне процесуальне законодавство в частині правових наслідків порушення положень КПК про територіальну підсудність розгляду подань (клопотань) про вирішення питань, пов`язаних з виконанням вироку.

Зокрема, відповідно до ч. 2 ст. 539 КПК України, клопотання (подання) подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання. В деяких випадках суди, встановивши, що подане клопотання (подання) перебуває за межами його підсудності, постановляли ухвалу про повернення подання або клопотання.

З огляду на наведені положення та враховуючи, що у випадку недотримання суб`єктом звернення правил територіальної підсудності, визначеної у ст. 539 КПК України, суд не здійснює розгляд по суті клопотання, встановивши, що клопотання (подання) є не підсудним, а з урахуванням положень ст. 539 КПК України, суд вправі прийняти рішення про повернення відповідного клопотання, що забезпечить право суб`єкта звернення на доступ до правосуддя до належного суду».

Аналіз вище наведених норм, в їх структурному закріпленні та послідовному викладені в КПК і КВК України, та практики Європейського Суду з прав людини, вказує на те, що в першу чергу суд, отримавши заяву, клопотання, засудженого, подання адміністрації установи, де утримується особа, у разі встановлення порушень правил територіальної підсудності, повертає заяву, клопотання засудженого, подання установи, тобто суд виконує процесуальні дії виключно в межах зазначеного раніше.

Тому роблю висновок, що подане клопотання підлягає поверненню особі, яка його подала, для звернення з ним до належного суду, яким є місцевий суд, у межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок від 26.03.2024 р. Тернівського районного суду м. Кривого Рогу, тобто до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України,

УХВАЛИВ:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_2 про звільнення від покарання в зв`язку з декриміналізацією - повернути особі, яка його подала.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_2 , що він має право звернутися до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду, через Тернівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, протягом семи днів з дня її постановлення, а засудженим з дня отримання її копії.

Суддя: