УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2025 року

м. Київ

справа № 331/5741/24

провадження № 51-38ск25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду

у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 27 листопада 2024 року,

встановив:

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 08 листопада 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_4 про забезпечення участі перекладача при розгляді заяви ОСОБА_4 про забезпечення його прав, як особи, яка тримається під вартою, в порядку ст. 206 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), з української мови на французьку мову (і навпаки).

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 27 листопада 2024 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 , оскільки апеляційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням апеляційного суду, ОСОБА_4 звернувся з касаційною скаргою з доповненням, в якій посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, порушує питання про перегляд цього судового рішення у касаційному порядку. Мотивуючи свою скаргу, вказує, зокрема, на те, що апеляційний суд неправомірно відмовив у відкритті апеляційного провадження, з огляду на те, що постановлена ухвала слідчого судді у цьому провадженні не передбачена нормами КПК. На підтвердження своєї позиції посилається на правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 237/1459/17.

Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, наявні у Суді копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.

Відповідно до ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що ст. 129 Конституції України гарантує право на апеляційний перегляд справи, а не кожного судового рішення в межах кримінального провадження, у відповідності з чим КПК визначає, в яких випадках і які рішення слідчих суддів, судів першої інстанції підлягають перегляду в апеляційному порядку.

Наведене узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним. Воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання (пункт 41 рішення у справі «Абрамова проти України» від 18 грудня 2018 року, заява № 41988/08; пункт 78 рішення у справі «Зубац проти Хорватії» від 05 квітня 2018 року, заява № 40160/12 та інші).

В офіційному тлумаченні ч. 2 ст. 55 Конституції України, викладеному в Рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011, зазначено, що реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом.

Відповідно до положень ст. 24 КПК кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, а також на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується його прав, свобод, законних інтересів, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з ч. 3 ст. 392 КПК в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 309 КПК визначено перелік ухвал слідчих суддів, які підлягають апеляційному оскарженню під час досудового розслідування.

Зі змісту ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від

08 листопада 2024 року, вбачається, що у задоволенні клопотання ОСОБА_4 про забезпечення участі перекладача при розгляді заяви ОСОБА_4 про забезпечення його прав, як особи, яка тримається під вартою, в порядку ст. 206 КПК, з української мови на французьку мову (і навпаки) було відмовлено.

Разом з цим, вказана ухвала слідчого судді не зазначена в переліку ухвал слідчих суддів, передбаченому ч. 1 ст. 309 КПК, які підлягають апеляційному оскарженню.

Відповідно до ч. 3 ст. 309 КПК скарги на інші ухвали слідчого судді оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Згідно з ч. 4 ст. 399 КПК, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження.

Крім того, колегія суддів звертає увагу скаржника на те, що його посилання на правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду

від 23 травня 2018 року у справі № 237/1459/17, є недоречним, оскільки висновок стосується виключно забезпечення права на апеляційне оскарження ухвал слідчих суддів, які не передбачені КПК.

Проте, чинним кримінальним процесуальним законом передбачено альтернативу у вирішенні питання щодо залучення перекладача у кримінальному провадженні або відмову у його залученні з огляду на положення ч. 1 ст. 68 КПК, відповідно до якої, у разі необхідності у кримінальному провадженні перекладу пояснень, показань або документів сторони кримінального провадження або слідчий суддя чи суд залучають відповідного перекладача (сурдоперекладача). Отже, у разі, коли особа розуміє та розмовляє мовою судочинства в обсязі, достатньому для розуміння судового процесу та потреба у послугах перекладача відсутня, слідчий суддя або суд відмовляє у його залученні.

Таким чином, Запорізький апеляційний суд, встановивши, що апеляційну скаргу було подано на судове рішення, яке не підлягає апеляційному оскарженню, обґрунтовано, посилаючись на норми цього Кодексу, відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 , враховуючи положення ч. 4 ст. 399 КПК, з чим погоджується і колегія суддів касаційної інстанції та вважає таке рішення обґрунтованим, оскільки воно постановлене із дотриманням вимог кримінального процесуального закону.

З урахуванням викладеного, колегія суддів Верховного Суду вважає, що обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність їх перевірки за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги, та копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 27 листопада 2024 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3