Справа № 527/1088/25
провадження № 1-кс/527/249/25
УХВАЛА

11 квітня 2025 року м. Глобине

Слідчий суддя Глобинського районного суду Полтавської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Глобине клопотання слідчої слідчого відділення Відділу поліції №1 Кременчуцького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Глобинської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно за матеріалами об`єднаного кримінального провадження №0000188, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.04.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 259, ч. 2 ст. 259 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

09 квітня 2025 року до суду надійшло вищевказане клопотання.

В обґрунтування клопотання слідча зазначила, що досудовим розслідуванням встановлено, що 02.04.2025, о 12:39 год з мобільного номеру телефону НОМЕР_1 , через лінію «102» надійшло повідомлення про замінування приміщення ВП №1 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області.

02 квітня 2025 року відомості за вказаним фактом внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000188 за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 259 КК України.

03.04.2025 невстановлена особа, повторно здійснила завідомо неправдиве повідомлення, з мобільного номеру НОМЕР_1 , про підготовку до вибуху 03.04.2025 у відділі поліції № 1 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області, за адресою: Полтавська область, Кременчуцький район, місто Глобине, вул. Центральна 189.

03 квітня 2025 року відомості за вказаним фактом внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000192 за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 259 КК України.

04 квітня 2025 року матеріали досудового розслідування №0000188 від 02.04.2025 за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 259 та №0000192 від 03.04.2025 за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 259 КК України об`єднане в одне провадження.

07 квітня 2025 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 поблизу свого будинку за адресою: Полтавська область, Кременчуцький район, с. Петрівка, по вул. Молодіжній, добровільно в присутності понятих видала працівникам поліції свій мобільний телефон марки «Redmi», чорного кольору, який оглянуто, поміщено до сейф-пакету «Національна поліція України» PSP 2232326 та вилучено до кімнати речових доказів ВП № 1 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області, за адресою: Полтавська область, Кременчуцький район, місто Глобине, вул. Центральна 189.

Посилаючись на викладене, з метою збереження речових доказів, а також запобігання можливості їх приховування, знищення, пошкодження, псування, втрати, передачі, пересування, відчуження, слідча прохала накласти арешт на майно, вилучене 07.04.2025 під час огляду за адресою: Полтавська область, Кременчуцький район, с. Петрівка, по вул. Молодіжній, мобільний телефон марки «Redmi», чорного кольору, який оглянуто, поміщено до сейф-пакету «Національна поліція України» PSP 2232326, шляхом заборони його відчуження, розпорядження та користування власнику, чи іншим особам, із залишенням у кімнаті речових доказів ВП №? 1 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області, за адресою: Полтавська область, Кременчцький район, місто Глобине, вул. Центральна 189.

У судове засідання слідча не з`явилася, направила до суду заяву, в якій просить проводити розгляд клопотання за її відсутності, клопотання підтримує.

В судове засідання ОСОБА_5 , не з`явилася, належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи.

Слідчий суддя, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, дійшов висновку, що воно підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей, тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 2 ст. 168 КПК України визначено, що тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Відповідно до ч. 5, ч. 7 ст. 237 КПК України, при проведенні огляду дозволяється вилучення лише речей і документів, які мають значення для кримінального провадження, та речей, вилучених з обігу. Вилучені речі та документи, що не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Як зазначено в ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно з ч. 4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Слідчим суддею встановлено, що вилучене в ході огляду 07.04.2025майно набуло статусу тимчасово вилученого майна та визнане речовими доказами у кримінальному провадженні.

Зазначене майно відповідає критеріям, зазначеним у п. 1 ч. 2 ст. 167 КПК, має значення речових доказів у кримінальному провадженні та підлягатиме дослідженню, а тому незастосування арешту може призвести до його втрати чи пошкодження. Клопотання слідчої подане до суду у строк, визначений ч. 5 ст. 171 КПК України. Слідчою доведено наявність обставин, викладених в ч. 11 ст. 170 КПК України.

Враховуючи викладене, слідчий суддя дійшов висновку про наявність підстав для накладення арешту на майно з метою забезпечення кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 110, 131,132, 167, 167,170-173, 175, 372, 309 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання - задовольнити.

Накласти арешт на майно, вилучене 07.04.2025 в ході огляду за адресою: Полтавська область, Кременчуцький район, с. Петрівка, по вул. Молодіжній, мобільний телефон марки «Redmi», чорного кольору, який оглянуто, поміщено до сейф-пакету «Національна поліція України» PSP 2232326, шляхом заборони користування, відчуження власнику чи іншим особам, із залишенням у кімнаті речових доказів ВП №1 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області, за адресою: м. Глобине, вул. Центральна, 189

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1