КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №11-сс/824/1035/2025 Доповідач у ІІ інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

Головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

адвоката: ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 28 листопада 2024 року щодо арешту майна у кримінальному провадженні №0000236 від 12 червня 2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 28, частиною третьою статті 369-2, частиною другою статті 309, частиною першою статті 263 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 28 листопада 2024 року клопотання слідчого СУ ГУ НП у м. Києві ОСОБА_9 , погоджене прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_6 , про арешт майна - задоволено.

Накладено арешт у кримінальному провадженні №0000236, відомості щодо якого внесені 12 червня 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 28, частиною третьою статті 369-2, частиною другою статті 309, частиною першою статті 263 КК України, на речі, вилучені в ході особистого обшуку затриманого, у порядку статті 208 КПК України, ОСОБА_8 , а саме на грошові кошти у сумі 7 300 доларів США.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою ОСОБА_8 подав до суду дві ідентичні за своїм змістом та вимогами апеляційні скарги, у зв`язку з чим такі скарги підлягають розгляду як одна.

В апеляційній скарзі ОСОБА_8 просить поновити строк на апеляційне оскарження; оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно.

У мотивування апеляційної скарги зазначає, що з оскаржуваної ухвали вбачається, що слідчий звернувся з клопотанням про арешт майна через два місяці після вилучення грошових коштів у ОСОБА_8 .

Вказує, що слідчим не вказано правову підставу для арешту майна, що є порушенням норм чинного кримінально-процесуального законодавства.

Як на підставу поновлення строку на апеляційне оскарження посилається на те, що суд першої інстанції здійснив розгляд клопотання без повідомлення власника майна та його захисника, а про існування оскаржуваної ухвали слідчого судді ОСОБА_8 дізнався лише 18 грудня 2024 року при розгляді заяви про зобов`язання слідчого повернути безпідставно вилучені кошти у власника майна.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення адвоката ОСОБА_7 в інтересах власника майна ОСОБА_8 , які підтримали подану апеляційну скаргу, думку прокурора ОСОБА_6 , який проти задоволення апеляційної скарги заперечував, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно статей 7, 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02 червня 2016 року кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Доступність правосуддя для кожної особи забезпечується відповідно до Конституції України та в порядку, встановленому законами України.

Учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до вимог пункту 3 частини другої статті 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Згідно абзацу 2 частини третьої статті 395 КПК України якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

За змістом частини першої статті 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Відповідно до вимог частини другої статті 113 КПК України, будь-яка процесуальна дія під час кримінального провадження має бути виконана без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

Строк апеляційного оскарження може бути поновлений, якщо причини його пропуску є поважними.

До поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження належать об`єктивні обставини, що перешкодили поданню апеляційної скарги у визначені законом строки.

Дослідженням матеріалів судового провадження встановлено, що клопотання про арешт майна розглянуто у відсутності власника майна.

Згідно матеріалів судової справи копія ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 28 листопада 2024 року отримана адвокатом ОСОБА_8 - ОСОБА_7 18 грудня 2024 року.

З апеляційною скаргою ОСОБА_8 звернувся 23 грудня 2024 року.

З урахуванням наведеного, строк на апеляційне оскарження апелянтом не пропущено, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Як убачається з наданих суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, слідчим управлінням Головного управління Національної поліції у м. Києві за процесуального керівництва Київської міської прокуратури здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000236, відомості щодо якого внесені 12 червня 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 28, частиною третьою статті 369-2, частиною другою статті 309, частиною першою статті 263 КК України.

Досудовим розслідуванням установлено, що попри встановлений на території України правовий режим воєнного стану та оголошену загальну мобілізацію, ОСОБА_8 , будучи адвокатом та здійснюючи правозахисну діяльність відповідно до свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 6069/10, яке видане Радою адвокатів Київської області 18 травня 2017 року, користуючись набутими соціальними та професійними зв`язками в суспільстві, переслідуючи корисливий мотив, з метою власного протиправного збагачення за чужий рахунок, вирішив зайнятися злочинною діяльністю, спрямованою на вимагання та одержання від військовозобов`язаних громадян України неправомірної вигоди за вплив на прийняття рішення особами, уповноваженими на виконання функцій держави, зокрема за здійснення супроводу під час проходження процедури постановки на військовий облік, перевірки за обліками щодо наявності судимості, безперешкодного проходження військово-лікарської комісії та подальшого працевлаштування до державного підприємства з метою подальшого бронювання під час мобілізації та, тим самим ухилення від призову на військову службу.

З метою досягнення злочинного результату у вигляді одержання неправомірної вигоди ОСОБА_8 при невстановлених слідством обставинах, вступив у попередню злочинну змову із ОСОБА_10 та іншими невстановленими на даний час слідством особами, з метою спільного вчинення зазначеного вище кримінального правопорушення.

Так, 05 червня 2024 року до ОСОБА_10 звернувся мешканець м. Києва військовозобов`язаний громадянин України ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для отримання юридичної консультації щодо постановки на облік у ІНФОРМАЦІЯ_2 і проходження мобілізаційної процедури у порядку, передбаченому законодавством, з метою недопущення порушення своїх прав. Під час спілкування із ОСОБА_11 , знаходячись поблизу супермаркету «Новус» за адресою: вул. Соборна, 2, с. Петропавлівська Борщагівка, Київської області, ОСОБА_10 , діючи за попередньою змовою із ОСОБА_8 , з метою одержання неправомірної вигоди, користуючись можливістю впливу на прийняття рішень уповноваженими службовими особами на виконання функцій держави, запропонував йому своє сприяння у безперешкодному проходженні ним військово-лікарської комісії, отриманні у ІНФОРМАЦІЯ_3 військово-облікового документу, проходженні перевірки на поліграфі, співбесіди, оформленні у штат державного підприємства та подальшому бронюванні від мобілізації, за надання грошової винагороди у загальному розмірі від 12 000 до 15 000 доларів США.

ОСОБА_11 , розуміючи незаконність зазначених умов та усвідомлюючи, що надання неправомірної вигоди за вчинення впливу на осіб, уповноважених на виконання функцій держави, є кримінально-караним діянням, не бажаючи бути притягненим до кримінальної відповідальності, 10 червня 2024 року звернувся із заявою до правоохоронних органів з метою викриття злочинної діяльності ОСОБА_10 та ОСОБА_8 .

У подальшому, 25 червня 2024 року приблизно о 20 годині 25 хвилин, ОСОБА_10 , реалізуючи спільний із ОСОБА_8 та іншими невстановленими слідством особами протиправний намір, направлений на одержання неправомірної вигоди, під час телефонної розмови із ОСОБА_11 повідомив йому про потребу зустрітись 26 червня 2024 року о 13 годині у визначеному ним місці, а також пред`явив вимогу щодо необхідності мати при собі та надати йому частину грошових коштів у сумі 3 600 доларів США, які він, у свою чергу, передасть іншій особі за здійснення супроводу під час проходження процедури постановки на військовий облік, перевірки за обліками щодо наявності судимості, безперешкодного проходження військово-лікарської комісії та подальшого працевлаштування до державного підприємства з метою бронювання під час мобілізації.

26 червня 2024 року, приблизно о 13 годині 30 хвилин, ОСОБА_11 прибув у визначене ОСОБА_10 місце, а саме до кав`ярні «Кофітайм» по пр. Свободи, 26 у м. Києві, де зустрівся із останнім та ОСОБА_8 . Під час спілкування ОСОБА_10 , у присутності ОСОБА_8 та діючи з ним з попередньою змовою, повторно пред`явив ОСОБА_11 протиправну вимогу щодо необхідності надання їм неправомірної вигоди у розмірі 3 600 доларів США, оскільки питання щодо його працевлаштування до державного підприємства та бронювання від мобілізації вже почало вирішуватись уповноваженою на те особою. На вказані протиправні вимоги ОСОБА_11 повідомив, що має при собі лише грошові кошти у сумі 100 доларів США. ОСОБА_10 , розуміючи, що ОСОБА_11 не має у розпорядженні іншої суми, приблизно о 13 годині 40 хвилин 26 червня 2024 року, знаходячись по пр. Свободи, 26 у м. Києві, одержав від нього, як неправомірну вигоду, грошові кошти у розмірі 100 доларів США, якими розпорядився у подальшому на власний розсуд.

Відразу після цього, ОСОБА_10 і ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою між собою та переслідуючи спільну злочинну мету, пред`явили ОСОБА_11 протиправну вимогу, поєднану із погрозами застосування насильства та заподіяння тілесних ушкоджень, які ОСОБА_11 сприймав як реальні, передати їм до 28 червня 2024 року неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів у більшому розмірі, ніж було домовлено раніше, а саме в сумі 5 500 доларів США за вчинення ними впливу на осіб, уповноважених на виконання функцій держави, за його працевлаштування із подальшим бронюванням від мобілізації.

27 червня 2024 року під час телефонної розмови з ОСОБА_11 , ОСОБА_10 призначив йому зустріч на 01 липня 2024 року, приблизно о 13 годині, по вулиці Соборна, 2, с. Петропавлівська Борщагівка, Київської області для одержання обумовленої раніше неправомірної вигоди.

Надалі, липня 2024 року, приблизно о 13 годині, ОСОБА_11 прибув за адресою: вул. Соборна, 2, с. Петропавлівська Борщагівка, Київська область , де на автомобільній парковці зустрівся з ОСОБА_10 .

Під час спілкування ОСОБА_10 , діючи відповідно до спільного плану злочинних дій, за попередньою змовою з ОСОБА_8 та іншими невстановленими на даний час слідством особами, повторно пред`явив ОСОБА_11 протиправну вимогу надати йому грошові кошти у сумі 5 500 доларів США, а також запевнив останнього у тому, що за обумовлену раніше загальну суму у розмірі 11 000 доларів США, він забезпечить швидке і безперешкодне проходження ним військово-лікарської комісії, отримання у ІНФОРМАЦІЯ_3 військово-облікового документу, проходження перевірки на поліграфі, співбесіди, оформлення у штат державного підприємства та подальше бронювання від мобілізації. Приблизно о 13 годині 20 хвилин 01 липня 2024 року, ОСОБА_11 , слідуючи вимогам ОСОБА_10 , знаходячись за вищезазначеною адресою та діючи під контролем правоохоронних органів, передав останньому у вигляді неправомірної вигоди грошові кошти у сумі 5 500 доларів США.

Після цього, ОСОБА_10 , діючи за попередньою змовою із ОСОБА_8 та іншими невстановленими на даний час слідством особами, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, переслідуючи корисливий мотив, повторно пред`явив ОСОБА_11 протиправну вимогу щодо необхідності передання йому у найближчий час решти раніше обумовлених грошових коштів у сумі 5 500 доларів США.

Крім того, ОСОБА_10 , продовжуючи реалізовувати спільний із ОСОБА_8 та іншими невстановленими слідством особами протиправний намір, направлений на одержання неправомірної вигоди, повідомив ОСОБА_11 про необхідність за їх допомогою проходження ним військово-лікарської комісії, а також отримання у ІНФОРМАЦІЯ_3 військово-облікового документу, що є обов`язковою умовою подальшого працевлаштування та бронювання від мобілізації.

Так, 02 липня 2024 року та 03 липня 2024 року ОСОБА_11 , слідуючи вказівкам ОСОБА_10 , прибував до КНП ЦПМСД № 1 Подільського району м. Києва за адресою: м. Київ, вул. Волоська, 47, та проходив медичний огляд у спеціалістів військово-лікарської комісії.

У подальшому, протягом липня 2024 року ОСОБА_10 періодично телефонував до ОСОБА_11 та запевняв останнього у тому, що ним вчиняються всі необхідні та можливі дії по вирішенню питання щодо його працевлаштування до Державного підприємства спеціального зв`язку та подальшого бронювання від мобілізації, що може бути реалізовано лише після проходження всіх передбачених Законом процедур, а саме надходження висновку ВЛК до ТЦК та СП і оформлення військово-облікового документу.

У зазначений вище період часу ОСОБА_10 , діючи за попередньою змовою із ОСОБА_8 та іншими невстановленими на даний час слідством особами, при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, у невідомий спосіб, подав до Державного підприємства спеціального зв`язку документи ОСОБА_11 для участі у проходженні відбору для працевлаштування за трудовим договором на посаду фельд`єгеря.

Продовжуючи свої протиправні дії, вчиняючи вплив на невстановлених на даний час службових осіб, уповноважених на виконання функцій держави, ОСОБА_10 , при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, отримав у Державному підприємстві спеціального зв`язку лист на ім`я начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 16 липня 2024 року за №11-02/1156 з проханням сформувати особову справу та провести спеціальну перевірку щодо кандидата на посаду ОСОБА_11 , який передав останньому під час ініційованої ним зустрічі 31 липня 2024 року поряд з ІНФОРМАЦІЯ_2 по АДРЕСА_2 .

Під час вказаної зустрічі ОСОБА_10 запевнив ОСОБА_11 у тому, що виконує свої зобов`язання по працевлаштуванню до Державного підприємства спеціального зв`язку, підтвердженням чого є наданий ним лист від 16 липня 2024 року, а також наголосив на необхідності витримати передбачену процедуру проходження спеціальної перевірки ТЦК та СП і отримати військово-обліковий документ, який необхідно надати до відділу кадрів державного підприємства, після чого буде остаточно вирішене питання щодо його працевлаштування і бронювання від мобілізації.

Слідуючи вказівкам ОСОБА_10 01 серпня 2024 року ОСОБА_11 подав до ІНФОРМАЦІЯ_4 отриманий від останнього лист Державного підприємства спеціального зв`язку від 16 липня 2024 року за №11-02/1156.

08 серпня 2024 року ОСОБА_10 , продовжуючи реалізовувати спільний з ОСОБА_8 та іншими невстановленими слідством особами, протиправний намір, направлений на одержання неправомірної вигоди за вчинення впливу на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави щодо працевлаштування ОСОБА_11 до державного підприємства та бронювання від мобілізації, приблизно о 12 годині, зустрівся з ОСОБА_11 поряд із Залізничним вокзалом м. Києва. Під час зустрічі ОСОБА_10 запевнив ОСОБА_11 у тому, що вже вирішив питання та повністю контролює ситуацію щодо його працевлаштування до Державного підприємства спеціального зв`язку, а також вкотре пред`явив протиправну вимогу щодо необхідності передачі йому за вчинені дії грошових коштів у загальному розмірі 5 500 доларів США, з яких 4 500 доларів США - він передасть службовій особі державного підприємства, а 1000 доларів США залишить собі, як «гонорар».

24 вересня 2024 року, після отримання дзвінка від адміністратора ІНФОРМАЦІЯ_4 про готовність військово-облікового документу, ОСОБА_11 , виконуючи вказівки ОСОБА_10 , приблизно о 10 годині прибув до ТЦК та СП, де отримав оформлені документи, а саме: військово-обліковий документ №0 про взяття на військовий облік, Довідку ВЛК від 09 липня 2024 року за №11/14362 про придатність до військової служби, а також повістку №11/424 про необхідність прибуття 24 жовтня 2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_4 . Про отримання зазначених документів ОСОБА_11 повідомив ОСОБА_10 , котрий призначив зустріч наступного дня поряд із Державним підприємством спеціального зв`язку, наголосивши на необхідності привезти із собою та передати йому особисто грошові кошти в сумі 5 500 доларів США.

Виконуючи вказівку ОСОБА_10 , 25 вересня 2024 року об 11 годині ОСОБА_11 прибув за адресою: м. Київ, вул. Вокзальна, 3 у м. Києві, де зустрівся із останнім. ОСОБА_10 , продовжуючи вчиняти протиправні дії, направлені на одержання неправомірної вигоди, діючи за попередньою змовою групою осіб, відповідно до раніше розробленого із ОСОБА_8 спільного плану злочинних дій, при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, у невідомий спосіб організував оформлення працівником відділу кадрів Державного підприємства спеціального зв`язку направлення на обов`язковий попередній медичний облік працівника на ім`я ОСОБА_11 від 25 вересня 2024 року за №08-17/680, відповідно до Додатку № 3 до п. 2.4. Порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій.

При цьому, ОСОБА_10 повідомив ОСОБА_11 , що проходження медичного огляду та надання до відділу кадрів необхідних медичних документів є кінцевим етапом на шляху до його офіційного працевлаштування до Державного підприємства спеціального зв`язку, після чого буде видано відповідний наказ та довідку про бронювання від мобілізації.

У подальшому, слідуючи вказівкам ОСОБА_10 , ОСОБА_11 разом із ним проїхав до медичного центру «Клініка ім. Гальченко В.В.», розташованого за адресою: м. Київ, вул. Святослава Хороброго, 2, де отримав необхідні для подачі при працевлаштуванні до Державного підприємства спеціального зв`язку медичні документи, а саме: медичну довідку № 467 від 25 вересня 2024 року, картку працівника, який підлягає попередньому медичному огляду від 25 вересня 2024 року, медичну довідку № 320554 про отримання дозволу на об`єкт дозвільної системи, довідку про проходження попереднього, періодичного та позачергового психіатричних оглядів, у тому числі на предмет вживання психоактивних речовин № 871. Зазначені документи ОСОБА_11 передав ОСОБА_10 для подачі їх до відділу кадрів Державного підприємства спеціального зв`язку для його подальшого працевлаштування.

При цьому, ОСОБА_10 в ультимативній формі пред`явив ОСОБА_11 чергову протиправну вимогу щодо необхідності термінової передачі йому грошових коштів у загальному розмірі 5 500 доларів США, частину з яких у сумі 1 500 доларів США, необхідно перерахувати цього ж дня до 17 години на його банківську карту АТ КБ «Приват Банк» № НОМЕР_1 , а решту - передати при отриманні наказу про призначення на посаду фельд`єгеря Державного підприємства спеціального зв`язку та довідки про бронювання від мобілізації.

30 вересня 2024 року ОСОБА_11 , виконуючи вказівки ОСОБА_10 , приблизно об 11 годині прибув до приміщення Державного підприємства спеціального зв`язку, розташованого на площі Вокзальній, 3 у м. Києві, де зустрівся із останнім. ОСОБА_10 , продовжуючи вчиняти протиправні дії, направлені на одержання неправомірної вигоди, діючи за попередньою змовою із ОСОБА_8 , при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, у невідомий спосіб, організував виготовлення та видачу ОСОБА_11 працівником відділу кадрів Державного підприємства спеціального зв`язку службового посвідчення серії КІ № 530 від 25 вересня 2024 року на ім`я ОСОБА_11 про перебування на посаді фельд`єгера.

Продовжуючи свою протиправну діяльність, ОСОБА_10 , діючи за попередньою змовою із ОСОБА_8 та іншими невстановленими на даний час слідством особами, користуючись наявними соціальними зв`язками та можливістю впливати на прийняття рішень службовими особами, уповноваженими на виконання функцій держави, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер спільних злочинних дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, переслідуючи корисливий мотив, з метою протиправного збагачення за чужий рахунок шляхом одержання неправомірної вигоди для себе, 30 вересня 2024 року приблизно о 12 год 00 хв, знаходячись за адресою: м. Київ, пл. Вокзальна, 2, діючи як приватна особа, одержав від ОСОБА_11 неправомірну вигоду в розмірі 5 500 доларів США за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави - невстановленою на даний час службовою особою Державного підприємства спеціального зв`язку за працевлаштування ОСОБА_11 на посаду фельд`єгера до вказаного підприємства з метою подальшого ухилення від призову на військову службу під час мобілізації.

Відразу після цього, предмет неправомірної вигоди у вигляді грошових коштів у сумі 5 500 доларів США було вилучено в ході проведення особистого обшуку ОСОБА_10 .

Так, ОСОБА_10 у період часу з 26 червня 2024 року по 30 вересня 2024 року, діючи за попередньою змовою із ОСОБА_8 та іншими невстановленими на даний час слідством особами, вимагав і одержав від ОСОБА_11 неправомірну вигоду в загальній сумі 11 600 доларів США за здійснення впливу на прийняття рішення неустановлених на даний час службових осіб ІНФОРМАЦІЯ_4 та Державного підприємства спеціального зв`язку, за здійснення супроводу під час проходження процедури постановки ОСОБА_11 на військовий облік, перевірки за обліками щодо наявності судимості, безперешкодного його проходження військово-лікарської комісії та подальшого працевлаштування до державного підприємства на посаду фельд`єгера, з метою бронювання ОСОБА_11 під час мобілізації, та подальшого ухилення від призову на військову службу.

30 вересня 2024 року ОСОБА_8 затриманий у порядку, передбаченому статтею 208 КПК України.

Під час затримання у порядку статті 208 КПК України слідчим СУ ГУНП у м. Києві ОСОБА_12 проведено особистий обшук ОСОБА_8 , в ході якого при ньому виявлено та вилучено належні йому грошові кошти в сумі 7 300 доларів США.

З протоколу затримання особи вбачається, що 30 вересня 2024 року у порядку статті 208 КПК України з дотриманням правил, передбачених частиною сьомою статті 223 та статтею 236 КПК України, у період часу з 12 год. 24 хв. по 15 год. 30 хв. слідчим було проведено особистий обшук ОСОБА_8 за адресою АДРЕСА_3 , в присутності двох понятих, в ході якого було виявлено та вилучено грошові кошти, які зазначені у протоколі обшуку.

30 вересня 2024 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 28, частиною третьою статті 369-2 КК України.

19 листопада 2024 року до слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва надійшло клопотання слідчого СУ ГУ НП у м. Києві ОСОБА_9 , погоджене прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_6 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0000236 від 12 червня 2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 28, частиною третьою статті 369-2, частиною другою статті 309, частиною першою статті 263 КК України.

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 28 листопада 2024 року клопотання слідчого СУ ГУ НП у м. Києві ОСОБА_9 , погоджене прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_6 , про арешт майна - задоволено.

Накладено арешт у кримінальному провадженні №0000236, відомості щодо якого внесені 12 червня 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 28, частиною третьою статті 369-2, частиною другою статті 309, частиною першою статті 263 КК України, на речі, вилучені в ході особистого обшуку затриманого, у порядку статті 208 КПК України, ОСОБА_8 , а саме на грошові кошти у сумі 7 300 доларів США.

З таким висновком слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно статей 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до частини першої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно частини другої статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до частини п`ятої статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Згідно частини третьої статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

За змістом частини десятої статті 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Положеннями частини одинадцятої статті 170 КПК України передбачено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Як установлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог статей 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив клопотання слідчого СУ ГУ НП у м. Києві ОСОБА_9 , погоджене прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_6 , про накладення арешту на майно, а саме: на грошові кошти в сумі 7 300 доларів США, вилучені в ході особистого обшуку затриманого у порядку статті 208 КПК України ОСОБА_8 , зважаючи на те, що враховуючи наявність даних про достатність доказів, що вказують на наявність ознак кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 28, частиною третьою статті 369-2 КК України, наявність пред`явленої підозри ОСОБА_8 , обставин вчинення кримінального правопорушення та наслідків, правових підстав для накладення арешту, в ході досудового розслідування виникла обґрунтована необхідність у накладенні арешту на вказане майно, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів уважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вищезазначене майно з метою конфіскації майна як виду покарання у кримінальному провадженні №0000236 від 12 червня 2024 рокуОСОБА_8 .

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою конфіскації майна до постановлення у кримінальному провадженні кінцевого рішення.

Таким чином, колегія суддів уважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог статей 132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вищезазначене майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до знищення доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого частиною першою статті 170 КПК України.

Сукупність долучених до клопотання прокурора матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах ОСОБА_8 , колегією суддів не встановлено.

Доводи скаржника про те, що слідчий звернувся з клопотанням про арешт майна через два місяці після вилучення грошових коштів у ОСОБА_8 , є необґрунтованими, оскільки на переконання колегії суддів, з урахуванням обґрунтованості поданого клопотання, недотримання органом досудового розслідування визначеного частиною п`ятою статті 171 КПК України строку звернення до слідчого судді з клопотанням про арешт майна саме по собі не може бути безумовною підставою для відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Колегією суддів не встановлено невідповідності клопотання прокурора про арешт майна вимогам статей 170, 171 КПК України, які б свідчили про наявність визначених законом підстав для відмови у задоволенні такого клопотання.

Посилання апелянта на те, що слідчим не вказано правову підставу для арешту майна, що є порушенням норм чинного кримінально-процесуального законодавства, є безпідставними, оскільки встановлені слідчим фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні містять сукупність підстав та розумних підозр уважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого висновку, що вилучені грошові кошти стосуються обставин вчинення кримінального правопорушення та мають значення для досудового розслідування.

Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Таким чином, колегією судів не встановлено порушень слідчим суддею положень статей 170, 172-173 КПК України, які б слугували підставою для її скасування.

Ухвала слідчого судді відповідає вимогам частини п`ятої статті 173, статті 372 КПК України та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

Інші зазначені в апеляційні скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів уважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись статтями 170, 171, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 28 листопада 2024 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4