Провадження № 1-кс/638/3992/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2024 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання слідчого СВ Ізюмського районного управління поліції ГУ Національної поліції в Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Ізюмської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001595 від 18 грудня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 155 КК України,

У С Т А Н О В И В :

До суду надійшло вказане клопотання, в обґрунтування якого слідчий посилається на те, що в проваджені СВ Ізюмського районного управління поліції ГУ Національної поліції в Харківській області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001595 від 18 грудня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 155 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, 18.12.2024 року надійшов рапорт співробітника до РУ про те, що в період з початку жовтня до 15 грудня 2024 гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , систематично вчиняє дії сексуального характеру, пов?язані із вагінальним характером відносно неповнолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В подальшому було допитано неповнолітню потерпілу ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка пояснила, що на даний момент проживає з матір?ю ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та на протязі 3 місяців з хлопцем ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , також в неї є двоюрідний брат на ім?я ОСОБА_8 , який проживає в

АДРЕСА_1 місяців тому ОСОБА_8 приїхав в м. Ізюм, щоб погостювати у своєї матері. Перед цим вона зідзвонилася та домовилася з ним зустрітися в районі ЖД вокзалу. В той же день вона познайомилася з ОСОБА_9 , який також зустрічав двоюрідного брата ОСОБА_8 . При зустрічі на вокзалі ОСОБА_8 , познайомив її з ОСОБА_10 та пояснив йому, що їй 14 років.

В подальшому вона з ОСОБА_10 почала зустрічатися та ОСОБА_10 залишався у неї вдома за адресою: АДРЕСА_2 лише переночувати без сексуального характеру, але з початку жовтня 2024 року по 15 грудня 2024 року у них з ОСОБА_10 виникли дії сексуального характеру, пов?язані вагінальним проникненням в тіло особи, яка не досягла шістнадцятирічного віку, з використанням геніталій за добровільною згодою у кількості 16 полових актів.

18 грудня 2024 року в ході проведення огляду місця події у період часу з 19 години 30 хвилин по 20 годину 10 хвилин на відкритій ділянці місцевості поблизу буд. 50 по вул. Гетьмана Розумовського в м. Ізюм Харківської області, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , добровільно видав працівникам поліції: ковдру коричневого кольору з візерунками на якій маються сліди невідомої речовини, яка належить ОСОБА_5 та яку було поміщено до картонної коробки та опечатано біркою з підписами та надписами усіх учасників процесуальної дії.

19 грудня 2024 року в ході проведення огляду місця події у період часу з 14 години 05 хвилин по 14 годину 58 хвилин на відкритій ділянці місцевості поблизу буд. 54 по вул. Європейській в м. Ізюм Харківської області, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , добровільно видала працівникам поліції: покривало синього кольору зі слідами невідомої речовини, яке було поміщено до картонної коробки та опечатано біркою з підписами та надписами усіх учасників процесуальної дії; жіночі труси фіолетового кольору з візерунками та слідами невідомої речовини, які належать неповнолітній потерпілій ОСОБА_6 та які було поміщено до паперового конверту з підписами та надписами усіх учасників процесуальної дії.

Постановою слідчого СВ Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області ОСОБА_11 від 19.12.2024 ковдру коричневого кольору з візерунками на якій маються сліди невідомої речовини, яку було поміщено до картонної коробки та опечатано біркою з підписами та надписами усіх учасників процесуальної дії, покривало синього кольору зі слідами невідомої речовини, яке було поміщено до картонної коробки та опечатано біркою з підписами та надписами усіх учасників процесуальної дії та жіночі труси фіолетового кольору з візерунками та слідами невідомої речовини, які було поміщено до паперового конверту з підписами та надписами усіх учасників процесуальної дії було визнано речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні.

Власниками майна є ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Слідчим СВ Ізюмського районного управління поліції ГУ Національної поліції в Харківській області лейтенантом поліції ОСОБА_3 зазначено, що речі, які вилучені, визнані речовими доказами, можуть сприяти розкриттю даного кримінального правопорушення та притягненню винних осіб до кримінальної відповідальності, а також має значення для встановлення істини під час досудового розслідування. З метою забезпечення збереження речових доказів, виникла необхідність в накладені арешту на вказане майно.

Слідчий та прокурор в судове засідання не з`явились, подали заяву про слухання справи без їхньої участі, клопотання підтримали та просили його задовольнити.

Власники майна в судове засідання не з`явились, подали заяву про слухання справи без їхньої участі.

У відповідності до ч. 1 ст. 172 КПК України неприбуття цих осіб не перешкоджає розгляду даного клопотання.

Слідчий суддя, розглянувши клопотання, дослідивши додані до клопотання документи, дійшов наступного.

Згідно ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Відповідно до ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

З аналізу норм п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів та накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Разом із тим, статтею 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Як зазначено у клопотанні, вилучені речі мають вагоме значення для досягнення мети доказування у даному кримінальному провадженні, а саме, мають силу речових доказів та зберегли на собі сліди злочину.

Європейський суд з прав людини, неодноразово підкреслював, що у разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь та на рішення ЄСПЛ у справі «Новоселецький проти України» (Заява №47148/99, рішення від 22.02.2005, остаточне рішення від 22.05.2005) Європейський суд з прав людини вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар.

Відповідно до пунктів 69,73 рішення Європейського суду з прав людини від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції" (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу доКонвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

З матеріалів вбачається, що є достатні підстави вважати, що речі, вказані у клопотанні відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а тому на думку слідчого судді, є достатньо підстав вважати, що вилучені речі, мають доказове значення у кримінальному провадженні та на нього необхідно накласти арешт з метою забезпечення його збереження.

Крім того, слід зазначити щодо вимог прокурора у клопотанні про визначення місця зберігання тимчасово вилученого майна, що це питання вирішується слідчим, дізнавачем або прокурором відповідно до ч. 4 ст. 168 КПК України.

Керуючись вимогами ст. 98, 170-175, 309 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Задовльнити клопотання слідчого СВ Ізюмського районного управління поліції ГУ Національної поліції в Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Ізюмської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_4 про арешт майна.

Накласти арешт на тимчасово вилучене 18.12.2024 в ході огляду місця події поблизу буд. АДРЕСА_3 , майно, а саме на ковдру коричневого кольору з візерунками, яка належить ОСОБА_5 та вилучене 19.12.2024 в ході огляду місця події поблизу буд. 54 по вул. Європейській в м. Ізюм Харківської області, майно а саме на покривало синього кольору, жіночі труси фіолетового кольору з візерунками, які належать неповнолітній потерпілій ОСОБА_6 .

Майно, на яке накладено арешт, зберігати у відповідності до порядку, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України № 1104 від 19.11.2012 «Про затвердження порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження».

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, дізнавачем або прокурором.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1