Справа № 750/746/25 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/4823/64/25
Категорія - невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

30 січня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю сторін кримінального провадження

представника заявника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 січня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 на бездіяльність посадових осіб Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській області щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань та зобов`язання внести такі відомості за заявою ОСОБА_6 про вчинення кримінального правопорушення від 10 січня 2025 року.

Відмовляючи у задоволенні скарги, слідчий суддя вказав, що оцінка законності дій осіб, які проводили обшук, їх відповідність змісту ухвали на проведення обшуку, має здійснюватися в межах кримінального провадження, в якому проводився обшук. Бездіяльність органу досудового розслідування, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, оскаржується у рамках кримінального провадження, в якому здійснюється досудове розслідування.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою зобов`язати посадових осіб Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській області внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за заявою ОСОБА_6 від 10 січня 2025 року.

Аргументує тим, що в поданій ОСОБА_6 заяві чітко вказані ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 186 та ч. 2 ст. 364 КК України, як незаконне заволодіння майном, а саме, грошовими коштами у сумі 31 900 доларів США та 63 500 грн., мобільними телефонами під час обшуку, проведеного 09 січня 2025 року особами, які викликали обґрунтовані сумніви щодо законності їх дій.

Незважаючи на це, посадові особи Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській області не виконали єдиного обов`язку про внесення відомостей в ЄРДР. Так, ч. 1 ст. 214 КПК України встановлює обов`язок слідчого або прокурора невідкладно, але не пізніше 24 годин після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, внести такі відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, однак, посадові особи Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській області цього обов`язку не виконали.

На думку захисника, дана норма є імперативною та не передбачає жодних винятків. Оцінка правдивості викладених у заяві фактів чи визначення наявності складу кримінального правопорушення не є обов`язком слідчого чи слідчого судді на цьому етапі.

Слідчий суддя у своєму рішенні вказав, щ законність обшуку повинна оцінюватися у межах кримінального провадженні, у якому його проводили. Проте, це не виключає обов`язку реєстрації заяви до ЄРДР для подальшої перевірки зазначених фактів. Невнесення заяви до ЄРДР позбавляє заявника права на повноцінне розслідування та захист його прав.

Відмова у внесенні відомостей до ЄРДР унеможливлює ініціювання досудового розслідування, що порушує права потерпілої на ефективні захист та доступ до правосуддя, передбачені ст. 55 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Вказує, що слідчий суддя помилково зазначив про те, що наведені у заяві обставини стосуються лише незгоди із діями правоохоронців під час проведення обшуку. Посилаючись на положення ч. 7 ст. 236 КПК України, слідчий суддя залишив поза увагою, що відповідно до частини 9 цією норми Закону, другий примірник протоколу обшуку разом із доданим до нього описом вилучених документів та тимчасово вилучених речей (за наявності) вручається особі, у якої проведено обшук, а в разі її відсутності повнолітньому членові сім`ї або його представникові. Аналогічний обов`язок щодо складання та вручення копії протоколу тимчасово вилученого майна визначений і ч. 3 ст. 168 КПК України.

ОСОБА_6 не були вручені ні копія протоколу обшуку, ні копія протоколу тимчасово вилученого майна, що підтверджує незаконне вилучення грошових коштів та мобільних телефонів, зловживання службовим становищем та порушення законодавства України. При цьому, не зважаючи на те, що обшук був проведений 09 січня 2025 року, на день звернення з апеляційною скаргою, ОСОБА_6 не отримала жодної ухвали про арешт тимчасово вилученого майна, якщо таке мало місце.

Відповідно до правових позицій Верховного Суду, факт наявності або відсутності складу злочину не перевіряється на етапі реєстрації заяви в ЄРДР. Згідно з постановою Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №569/3452/18, на цьому етапі достатньо наявності обставин, які можуть свідчити про можливе вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, захисник переконаний, що слідчий був зобов`язаний внести зазначені відомості до ЄРДР, а слідчий суддя суду першої інстанції мав задовольнити скаргу на бездіяльність посадових осіб Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській області.

Заслухавши доповідача, представника заявника, який підтримав подану апеляційну скаргу, ухвалу слідчого суддів вважав необґрунтованою та незаконною, просив її скасувати та зобов`язати посадових особі Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській області внести до ЄРДР відомості про вчинення кримінальних правопорушень за заявою ОСОБА_6 та розпочати досудове розслідування, прокурора, який вважав скаргу безпідставною, а викладені в ній обставини передчасними, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Відповідно до положень ч.1 ст. 214 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Розділу ІІ Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом офісу Генерального прокурора України № 298 від 30 червня 2020 року, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам пункту 4 частини п`ятої статті 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, як помилково вважає апелянт, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою/особами такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти і зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

Прийняття та реєстрація заяви чи повідомлення про вчинення кримінального правопорушення не є тотожним поняттю внесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, як помилкового вважає апелянт.

З матеріалів справи убачається, що 10 січня 2025 року ОСОБА_6 скерувала до ЧРУП ГУНП в Чернігівській області заяву, в якій просила відкрити кримінальне провадження щодо невідомих осіб, які вчинили по відношенню до неї кримінальні правопорушення, передбачені ч. 5 ст. 186 та ч 2 ст. 364 КК України, та невідкладно протягом 24 годин внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до талону-повідомлення Єдиного обліку №2517 заява ОСОБА_6 була зареєстрована в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» (журнал єдиного обліку) Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській області за № 2517, про що 16 січня 2025 року було повідомлено заявника.

Таким чином, заява ОСОБА_6 про вчинення кримінального правопорушення була прийнята та зареєстрована, як того і вимагають положення кримінального процесуального закону.

Незгода представника заявника зі змістом вказаного повідомлення, в якому на його думку, невірно викладений зміст заяви ОСОБА_6 про вчинення кримінального правопорушення, адже останньою ставиться під сумнів, що обшук взагалі був проведений працівниками поліції та за ухвалою суду, автентичність якої також якої є сумнівною, оскільки її текст відсутній в Єдиному реєстрі судових рішень, не приймається до уваги.

Законом не передбачено, що в повідомленні має бути викладений дослівний зміст заяви про вчинення кримінального правопорушення, як безпідставно вважає апелянт. У даному повідомленні викладений стислий зміст заяви, при цьому викладені всі важливі аспекти, в тому числі й щодо заволодіння грошовими коштами та мобільними телефонами, які належать особисто заявниці.

Більш того, вказане повідомлення є суто інформаційним та повідомляє заявника про те, що його заява прийнята та зареєстрована. Інших правових наслідків вказане повідомлення за собою не несе.

Отже, уповноваженою посадовою особою Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській області були повністю виконані положення ст. 214 КПК України, на порушення яких звертає увагу заявник адвокат ОСОБА_7 , помилково невірно витлумачивши положення кримінального процесуального закону.

При цьому, виходячи зі змісту положень ст. 214 КПК України, дійсно, саме слідчий, дізнавач або прокурор наділені повноваженнями щодо оцінки відомостей, наведених у заяві чи повідомлених потерпілим, чи виявлених з іншого джерела, як таких, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Разом з тим, до Єдиного реєстру досудових розслідувань не можуть бути внесені всі без винятку повідомлення про вчинення кримінальних правопорушень, як безпідставно вважає представник заявника, ці відомості мають бути перевірені слідчим, дізнавачем або прокурором, щоб гарантувати кожній особі захист від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про вчинення кримінального правопорушення є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки кримінального правопорушення, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину).

Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань і щодо них не повинно проводитися досудове розслідування.

Категорично невірним є тлумачення вимог кримінального процесуального закону адвокатом ОСОБА_7 в тій частині, що правоохоронні органи зобов`язані вносити будь-які відомості та щодо будь-яких осіб до Єдиного реєстру досудових розслідувань, не перевіряючи обґрунтованість та доведеність повідомлених обставин, адже такими обов`язками не наділений ні слідчий, ні прокурор, ні тим більше слідчий суддя.

Кожне повідомлення про вчинення кримінального правопорушення має бути обґрунтованим та підтвердженим тими доказами, які достатні на етапі вирішення питання про наявність чи відсутність ознак можливого вчинення кримінального правопорушення, відомості про яке у подальшому можуть бути внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Без дотримання цих вимог будуть порушені права громадян, які будуть беззахисними перед безпідставними та непідтвердженими звинуваченнями.

Проаналізувавши викладені заявником та її представником обставини, які вони вважають вчиненням кримінального правопорушення, мотиви органу досудового розслідування, які скерували заяву ОСОБА_6 до Печерського управління поліції ГУНП у м. Києві для розгляду в рамках кримінального провадження, в якому був наданий дозвіл слідчого судді та проведений обшук, доводи слідчого судді на спростування доводів заявника, колегія суддів приходить до висновку, що викладені представником заявника відомості ґрунтуються на суб`єктивній оцінці та ставленні до зазначених у заяві про вчинення кримінального правопорушення обставин, адже перед початком проведення обшуку ОСОБА_6 була вручена копія ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва, а твердження адвоката про те, що вони ставлять під сумнів її справжність, при тому, що судове рішення має всі необхідні атрибути та кодовий номер реєстрації в єдиній судовій програмі документообігу, не є доказом вчинення будь-якого кримінального правопорушення, як і твердження заявниці про те, що обшук був проведений невідомими особами, при тому, що вона сама не заперечує, що їй було пред`явлене службове посвідчення особи одним з учасників обшуку, що в своїй сукупності не може бути єдиним та беззаперечним доказом вчинення заявлених кримінальних правопорушень.

Питання ж допущених порушень під час проведення обшуку, повернення вилученого майна, на відшукання якого не був наданий дозвіл слідчим суддею, перевищення службовими особами, якими був проведений обшук тощо, мають бути вирішені в рамках кримінального провадження, в якому цей обшук проводився, як про це слушно зауважив слідчий суддя, при тому, що кримінальним процесуальним законом визначено чітку процедуру звернення для вирішення таких питань.

Наполягаючи на внесенні відомостей про вчинення кримінального правопорушення адвокатом не надано жодного доказу того, чи зверталась власниця майна, або ж він як її представник до органу досудового розслідування, в провадженні якого перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002523 від 29 жовтня 2024 року за ч. 4 ст. 189 КК України, з метою вирішення питання про повернення вилученого під час обшуку 09 січня 2025 року майна, яке належить особисто ОСОБА_6 .

Помилковим є переконання апелянта про те, що заявник наділений безмежними правами на звернення з будь-якою заявою, вказавши, що визначена ним особа вчинила кримінальне правопорушення і ці відомості беззастережно мають бути внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, оскільки всі питання щодо місця звернення та форми цих звернень чітко регламентовані нині діючим кримінальним процесуальним Законом, що повністю узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду.

Проте, у справі «Мельник проти України» Європейський суд наголосив, що право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.

Посилання в апеляційній скарзі на позицію Верховного Суду у справі №569/3452/18 не приймається до уваги, з огляду на відсутність такої позиції в Єдиному реєстрі судових рішень, адже за вказаним номером наявне єдине судове рішення це постанова місцевого суду про притягнення особи до відповідальності особи за вчинення адміністративного правопорушення пов`язаного з невиконанням батьківських обов`язків.

Таким чином, оскільки заява ОСОБА_6 була прийнята та зареєстрована Чернігівським РУП ГУНП в Чернігівській області, викладені у ній доводи були перевірені та заяву для розгляду було передано іншому органу досудового розгляду для вирішення поставлених питань по суті, а слідчим суддею перевірені доводи заявника та надані вмотивовані відповіді на всі доводи скарги, за відсутності порушень вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть за собою скасування ухвали слідчого судді, а також таких порушень, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та зміні або скасуванню не підлягає.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 422, 424 КПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника заявника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 січня 2025 року, якою відмовлено у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_7 на бездіяльність посадових осіб Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській області, без зміни.

Ухвала набуває законної сили негайно після її оголошення є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11