Справа № 755/9175/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/2261/2025 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 11 вересня 2024 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Фастів, Київської області, громадянина України, українця, із середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні доньку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працюючого у ФОП « ОСОБА_10 » монтувальником шин, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, в останнє вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 15.08.2018 року за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 310 КК до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки,

засуджено за ч.4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі. Строк відбування покарання рахувати з моменту приведення вироку до виконання. Вироком вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

В С Т А Н О В И Л А:

За вироком суду, ОСОБА_7 02.06.2023 року приблизно о 22 годині 33 хвилин, перебуваючи біля кав`ярні «Кава Києва», що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. А. Малишка, 2, де у нього виник злочинний умисел на повторне, таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у інше приміщення, в умовах воєнного стану. Реалізовуючи свій злочинний умисел, з корисливих мотивів, з метою власного протиправного збагачення, скориставшись тим, що за його діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає та його дії носять таємний характер для оточуючих ОСОБА_7 , відчинив пластикове вікно, що розташоване з правої сторони від входу до кав`ярні «Кава Києва» та через нього заліз до вказаної кав`ярні, таким чином проник до вищевказаного приміщення, звідки повторно, таємно викрав 3 (три) упаковки кави «Еспресо бленд», вагою 1 кг кожна, вартістю 450 грн. за шт., загальною вартістю 1350 грн., що належить потерпілому ОСОБА_11 тa термінал для розрахунків «Verifone VX675 GPRS», серійний номер 332408484, вартістю 6414 грн. 95 коп., який потерпілий орендував.

Після чого, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, впевнившись, що за його діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає та його дії залишаються таємними для сторонніх осіб, утримуючи при собі викрадене майно, ОСОБА_7 вийшов з приміщення кав`ярні та з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим завдав матеріального збитку потерпілому ОСОБА_11 на суму 7764 гривень 95 копійок.

Таким чином, ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а саме у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), поєднаного з проникненням у інше приміщення, вчиненого повторно, в умовах воєнного стану.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить вирок скасувати в частині призначеного покарання, призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі та на підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнити від відбування покарання з іспитовим строком.

В обґрунтування апеляційної скарги, не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення, вважає, що призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд в порушення вимог ч.1 ст. 65 КК України, неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, оскільки призначив обвинуваченому покарання без застосування ст. 75 КК України.

Зазначає, що судом належним чином не враховано конкретні обставини справи, характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, одружений та виховує малолітню доньку, має постійне місце реєстрації та проживання, наявність обставин, що пом`якшують покарання у виді щирого каяття, визнання вини в повному обсязі та активного сприяння слідству у розкритті злочину та відсутність обставин, що обтяжують його покарання.

Заслухавши доповідь судді, захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, правильність кваліфікації його дій за ч. 4 ст. 185 КК України сторонами у апеляційному порядку не оскаржується та в силу вимог ст. 394 КПК України не є предметом розгляду суду апеляційної інстанції.

Покарання обвинуваченому за ч. 4 ст. 185 КК України судом призначено з дотриманням вимог ст.ст. 50, 65 КК України з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, судом враховано ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно ч. 4 ст. 12 КК України є тяжким злочином, особу винного, який працевлаштований, на обліку у лікаря нарколога і психіатра не перебуває, одружений, має на утриманні доньку, раніше судимий за вчинення умисного корисливого злочину, наявність пом`якшуючої обставини у виді щирого каяття, відсутність обставини,що обтяжує покарання.

Відповідно до вимог ч.1 ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Суд дійшов висновку про відсутність підстав для звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання в порядку ст.75 КК України з огляду на те, що він раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів і злочинів у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, вчинив злочин в умовах воєнного стану, маючи непогашену судимість за попереднім вироком, покарання за яким відбував реально.

Доводи апеляційної скарги про необхідність звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку у порядку ст.75 КК України колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на таке.

Матеріали справи не містять доказів активного сприяння ОСОБА_7 у розкритті злочину, а позитивні характеристики особи винного з місця роботи та проживання не свідчать про те, що його виправлення та перевиховання можливе від ізоляції від суспільства.

Такі обставини як перебування на утриманні у ОСОБА_7 малолітньої доньки та дружини, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку, були наявні і під час вчинення кримінального правопорушення, але не стали стримуючими факторами для відвернення протиправної поведінки винного, тому не можуть вважатися належними даними, які свідчать про виправлення та перевиховання обвинуваченого.

Інші обставини, про які зазначено в апеляційній скарзі, всупереч її доводам, судом враховані і їм надана належна правова оцінка.

Оскільки доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого правильності вироку не спростовують, колегія суддів погоджується з фактичним висновком суду про те, що виправлення та перевиховання ОСОБА_7 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Порушень кримінального процесуального закону, які б могли стати підставами для зміни чи скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин вирок є законним.

Керуючись ст.ст.404,405,407,419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 11 вересня 2024 року щодо ОСОБА_7 - без зміни.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Суддя: Суддя: Суддя: