КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №759/1246/25 Головуючий у І інстанції - ОСОБА_1 апеляційне провадження №11-сс/824/2020/2025 Доповідач у ІІ інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

Головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5

адвоката: ОСОБА_6

власника майна: ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 15 січня 2025 року щодо арешту майна у кримінальному провадженні №0003545 від 05 листопада 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 358 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 15 січня 2025 року клопотання прокурора Святошинської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 про накладення арешту - задоволено.

Накладено арешт на майно, яке було вилучено 14 січня 2025 року під час проведення санкціонованого обшуку, який проводився за місцем проживання ОСОБА_7 , що за адресою: АДРЕСА_1 , було виявлено та вилучено: грошові кошти 6 000 доларів США (60 купюр по 100, AB76385247J, AB08939799T, AE32889296C, BB13739559A, CB03229886A, KC15218831A, MB28402291D, KB93133195H, HB10349537K, KB41514696J, LL39021303D, LF70684644E, PH65485671B, PB13590130G, MG71289796A, PG38612295B, PF29830681, PF56823835H, PG83007257B, PG83007256B, KG21915946A, LG71991003B, PE95283067B, PE95283066B, PE95283065B, PE17717496A, MA50861286A, PH65485674B, PH65485669B, AB77634911B, LF81102629K, PK41034110D, PH24705608C, PF74150386P, LF81102615K, LF81102646K, LF81102641K, BB45930562B, AB72262853Q, BA36918889A, AB10447693, AB15054016C, AB17316921P, AA03065945B, AB04155711V, AE41094445C, CF32550134A, DB59601099B, MB20520773F, PB27440262F, KB35785581I, KB48700489C, KB54689550L, LB62713790H, PB27440278F, FE33438830A, FF95913913A, KG02581373B, KL34759812D, KG21915901A, 3000 гривень (3 купюри по 1000), грошові кошти 100 доларів США (СВ07550052А), 10 доларів США (MD51287468B), 1 700 грн (20, 20, 20, 1 000, 50, 50, 200, 200, 200); мобільний телефон марки «Samsung» із сім- картою НОМЕР_1 , флеш- носії у загальній кількості 11 штук; тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_7 , (з ознаками підробки); відеокарта «ASUS», жосткий диск «Vebratim», жосткий диск «Agestar», жосткий диск «My Passport», електронна книга «PocketBook», планшет марки «Самсунг», мобільний телефон марки «Lenovo», дві банківські карти «monobank» ( НОМЕР_3 , НОМЕР_4 ), дві банківські карти «Приватбанк» ( НОМЕР_5 , НОМЕР_6 ); ноутбук марки «Apple» с.н. FVFC60VULYWP, ноутбук марки «Lenovo» с.н. PF9XB0105116, ноутбук марки «Lenovo ThinkPad» без серійного номеру на корпусі; моноблок марки «Apple» W89054AD250, із клавіатурою та мишкою марки «Apple».

Не погоджуючись з указаною ухвалою адвокат ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_7 подав до суду апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження; ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно, вилучене під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 .

Уважає, що ухвала слідчого судді є необґрунтованою, незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

У мотивування апеляційної скарги зазначає, що у порушення частини п`ятої статті 236 КПК України обшук на підставі ухвали слідчого судді проводився в обсязі більшому, ніж необхідно для досягнення мети обшуку.

Вказує, що у своєму клопотанні сторона обвинувачення зазначила лише перелік об`єктів, вилучених під час обшуку, однак не довела, що вони підпадають під ознаки, передбачені статтею 170 КПК України, окрім того клопотання має формальні посилання на норми законодавства, що не дають можливості стверджувати про належність підстав для накладення арешту на майно.

Посилається на те, що у рішенні відсутня аргументація щодо відсутності володільця майна та його належного повідомлення, у зв`язку з чим наявне порушення принципу справедливого суду та доступу до судочинства.

Як на підставу для поновлення строку на апеляційне оскарження посилається на те, що ані власник майна, ані його адвокат про час та місце проведення судового розгляду повідомлені не були, адвокат ОСОБА_9 з матеріалами судової справи фактично був ознайомлений 06 лютого 2025 року.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення адвоката ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_7 , який підтримав подану апеляційну скаргу, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно статей 7, 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02 червня 2016 року кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Доступність правосуддя для кожної особи забезпечується відповідно до Конституції України та в порядку, встановленому законами України.

Учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до вимог пункту 3 частини другої статті 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Згідно абзацу 2 частини третьої статті 395 КПК України якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

За змістом частини першої статті 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Відповідно до вимог частини другої статті 113 КПК України, будь-яка процесуальна дія під час кримінального провадження має бути виконана без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

Строк апеляційного оскарження може бути поновлений, якщо причини його пропуску є поважними.

До поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження належать об`єктивні обставини, що перешкодили поданню апеляційної скарги у визначені законом строки.

Дослідженням матеріалів судового провадження встановлено, що клопотання про арешт майна розглянуто у відсутності ОСОБА_7 та/або його представника.

Згідно матеріалів судової справи докази направлення копії ухвали слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 15 січня 2025 року ОСОБА_7 та/або його представнику відсутні.

Як зазначає адвокат ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 , ані власник майна, ані його адвокат про час та місце проведення судового розгляду повідомлені не були, адвокат ОСОБА_9 з матеріалами судової справи фактично був ознайомлений 06 лютого 2025 року, що підтверджується матеріалами справи.

З апеляційною скаргою адвокат ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 звернулася 10 лютого 2025 року.

З урахуванням наведеного, строк на апеляційне оскарження апелянтом не пропущено, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Як убачається з наданих суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, у провадженні слідчого відділу Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, перебувають матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003545 від 05 листопада 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 358 КК України.

Досудовим розслідуванням установлено, що невстановлені особи, у невстановлений час та місці, за попередньою змовою здійснили підробку офіційних документів з метою подальшого їх використання у ІНФОРМАЦІЯ_1 , що розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

04 листопада 2024 року під час проведення огляду місця події, який проводився у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , що за адресою: АДРЕСА_2 , було виявлено та вилучено: лист від ОСОБА_10 ; на 1 арк., копію довідки військово-лікарської комісії на ім`я ОСОБА_10 на 1 арк.; копію довідки на ім`я ОСОБА_10 на 1 арк.; копію тимчасового посвідчення військовозобов`язаного на ім`я ОСОБА_10 на 2 арк.; конверт із логотипом «Укрпошта», які були поміщені до спецпакету РSP 3219591.

31 жовтня 2024 року під час проведення огляду місця події, який проводився у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , що за адресою: АДРЕСА_2 , було виявлено та вилучено: конверт із логотипом «Украпошта» відправник « ОСОБА_11 »; опис «Укрпошта» на 1 арк.; нотаріально засвідчену копію тимчасового посвідчення військовозобов`язаного на ім`я ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на 1 арк.; заяву ОСОБА_12 на 1 арк.; нотаріально засвідчену копію посвідчення військовозобов`язаного на ім`я ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на 1 арк., які поміщено до спецпакету EXP0377046.

31 жовтня 2024 року під час проведення огляду місця події, який проводився у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , що за адресою: АДРЕСА_2 , було виявлено та вилучено: оригінал тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_7 на ім`я ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; копію довідки військово-лікарської комісії на ім`я ОСОБА_13 на 1 арк., нотаріально засвідчену копію довідки військово-лікарської комісії на ім`я ОСОБА_13 на 1 арк., які були поміщені до спецпакету EXP0377047.

Допитаний в якості свідка старший офіцер мобілізаційного відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_14 повідомив, що 31 жовтня 2024 року на адресу ІНФОРМАЦІЯ_2 були надіслані документи на ім`я ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме: нотаріально засвідчена копія тимчасового посвідчення військовозобов`язаного на ім`я ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на 1 арк.; заява ОСОБА_12 на 1 арк.; нотаріально засвідчена копія посвідчення військовозобов`язаного на ім`я ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на 1 арк., яке видане ІНФОРМАЦІЯ_5 .

У подальшому, при опрацюванні вказаних документів було встановлено, що громадянин ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебуває на обліку військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_2 , як офіцер запасу, однак посвідчення військовозобов`язаного було видано зразку рядового та сержантського складу. Після чого, зв`язавшись із працівниками ІНФОРМАЦІЯ_6 , було встановлено, що вказане посвідчення не відповідає встановленому зразку та їхньою установою ніколи не видавався.

У подальшому, під час проведення санкціонованого обшуку за адресою: АДРЕСА_3 за місцем мешкання ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , було виявлено та вилучено оригінал військово-облікового документа, який містить ознаки підробки та відповідно до відповіді ІНФОРМАЦІЯ_2 , гр. ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебуває на обліку офіцерів запасу у ІНФОРМАЦІЯ_1 , але військово-лікарську комісію не проходив, відповідно військово-облікові документи ІНФОРМАЦІЯ_1 не отримував.

У ході досудового розслідування, було допитано в якості свідка ОСОБА_11 , який повідомив, що влітку 2024 року йому стало відомо, що необхідно оновити військово-облікові дані та в подальшому він зустрівся з чоловіком на ім`я ОСОБА_15 та домовився з ним про оновлення військово-облікових документів за грошову винагороду у сумі 7 000 доларів.

У подальшому ОСОБА_11 на умови ОСОБА_15 погодився та передав грошові кошти у сумі 7 000 доларів останньому, а через деякий час отримав військово-облікові документи на власне ім`я, які в подальшому надіслав до ІНФОРМАЦІЯ_2 через оператора поштового зв`язку «Укрпошта».

Допитана в якості свідка ОСОБА_16 , яка являється дружиною ОСОБА_11 , повідомила, що близько півроку тому назад її чоловік звернувся до невідомої їй особи з метою отримання військово-облікових документів за грошові кошти у розмірі 7 000 доларів США. Як стало відомо надалі, ОСОБА_16 вказаною невідомою особою є чоловік на ім`я ОСОБА_15 , який користується м. т. НОМЕР_1 .

Під час виконання доручення у порядку статті 40 КПК України оперативними працівниками Святошинського УП ГУНП у м. Києві було встановлено гр. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який аргументовано причетний до вчинення вказаного кримінального правопорушення.

14 січня 2025 року під час проведення санкціонованого обшуку, який проводився за місцем проживання ОСОБА_7 , що за адресою: АДРЕСА_1 , було виявлено та вилучено: мобільний телефон марки «Samsung» із сім-картою НОМЕР_1 , флеш-носії у загальній кількості 11 штук, які були поміщені до спецпакету KIV1142093; тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_7 (з ознаками підробки), яке поміщено до спецпакету CRI1009369; грошові кошти 100 доларів США (СВ07550052А), 10 доларів США (MD51287468B), 1 700 грн (20, 20, 20, 1 000, 50, 50, 200, 200, 200), які поміщені до спецпакету KIV1142092; грошові кошти 6 000 доларів США (60 купюр по 100, AB76385247J, AB08939799T, AE32889296C, BB13739559A, CB03229886A, KC15218831A, MB28402291D, KB93133195H, HB10349537K, KB41514696J, LL39021303D, LF70684644E, PH65485671B, PB13590130G, MG71289796A, PG38612295B, PF29830681, PF56823835H, PG83007257B, PG83007256B, KG21915946A, LG71991003B, PE95283067B, PE95283066B, PE95283065B, PE17717496A, MA50861286A, PH65485674B, PH65485669B, AB77634911B, LF81102629K, PK41034110D, PH24705608C, PF74150386P, LF81102615K, LF81102646K, LF81102641K, BB45930562B, AB72262853Q, BA36918889A, AB10447693, AB15054016C, AB17316921P, AA03065945B, AB04155711V, AE41094445C, CF32550134A, DB59601099B, MB20520773F, PB27440262F, KB35785581I, KB48700489C, KB54689550L, LB62713790H, PB27440278F, FE33438830A, FF95913913A, KG02581373B, KL34759812D, KG21915901A, 3 000 гривень (3 купюри по 1 000), які поміщено до спецпакету CRI1009368; відеокарта «ASUS», жосткий диск «Vebratim», жосткий диск «Agestar», жосткий диск «My Passport», електронна книга «PocketBook», планшет марки «Самсунг», мобільний телефон марки «Lenovo», дві банківські карти «monobank» ( НОМЕР_3 , НОМЕР_4 ), дві банківські карти «Приватбанк» ( НОМЕР_5 , НОМЕР_6 ), які поміщено до спецпакету PSP3219655; ноутбук марки «Apple» с.н. FVFC60VULYWP, ноутбук марки «Lenovo» с.н. PF9XB0105116, ноутбук марки «Lenovo ThinkPad» без серійного номеру на корпусі, які поміщено до спецпакету QYH0108437; моноблок марки «Apple» W89054AD250, із клавіатурою та мишкою марки «Apple», які було поміщено до прозорого поліетиленового пакету, який скріплений стяжкою №В703839.

14 січня 2025 року вищевказане вилучене майно постановою слідчого Святошинського УП ГУНП у м. Києві визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

15 січня 2025 року до Святошинського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора Святошинської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 про накладення арешту у кримінальному провадженні №0003545 від 05 листопада 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 358 КК України.

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 15 січня 2025 року клопотання прокурора Святошинської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 про накладення арешту - задоволено.

Накладено арешт на майно, яке було вилучено 14 січня 2025 року під час проведення санкціонованого обшуку, який проводився за місцем проживання ОСОБА_7 , що за адресою: АДРЕСА_1 , було виявлено та вилучено: грошові кошти 6 000 доларів США (60 купюр по 100, AB76385247J, AB08939799T, AE32889296C, BB13739559A, CB03229886A, KC15218831A, MB28402291D, KB93133195H, HB10349537K, KB41514696J, LL39021303D, LF70684644E, PH65485671B, PB13590130G, MG71289796A, PG38612295B, PF29830681, PF56823835H, PG83007257B, PG83007256B, KG21915946A, LG71991003B, PE95283067B, PE95283066B, PE95283065B, PE17717496A, MA50861286A, PH65485674B, PH65485669B, AB77634911B, LF81102629K, PK41034110D, PH24705608C, PF74150386P, LF81102615K, LF81102646K, LF81102641K, BB45930562B, AB72262853Q, BA36918889A, AB10447693, AB15054016C, AB17316921P, AA03065945B, AB04155711V, AE41094445C, CF32550134A, DB59601099B, MB20520773F, PB27440262F, KB35785581I, KB48700489C, KB54689550L, LB62713790H, PB27440278F, FE33438830A, FF95913913A, KG02581373B, KL34759812D, KG21915901A, 3000 гривень (3 купюри по 1000), грошові кошти 100 доларів США (СВ07550052А), 10 доларів США (MD51287468B), 1 700 грн (20, 20, 20, 1 000, 50, 50, 200, 200, 200); мобільний телефон марки «Samsung» із сім- картою НОМЕР_1 , флеш- носії у загальній кількості 11 штук; тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_7 , (з ознаками підробки); відеокарта «ASUS», жосткий диск «Vebratim», жосткий диск «Agestar», жосткий диск «My Passport», електронна книга «PocketBook», планшет марки «Самсунг», мобільний телефон марки «Lenovo», дві банківські карти «monobank» ( НОМЕР_3 , НОМЕР_4 ), дві банківські карти «Приватбанк» ( НОМЕР_5 , НОМЕР_6 ); ноутбук марки «Apple» с.н. FVFC60VULYWP, ноутбук марки «Lenovo» с.н. PF9XB0105116, ноутбук марки «Lenovo ThinkPad» без серійного номеру на корпусі; моноблок марки «Apple» W89054AD250, із клавіатурою та мишкою марки «Apple».

З таким висновком слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно статей 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до частини першої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно частини другої статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до частини п`ятої статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Згідно частини третьої статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

За змістом частини десятої статті 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Як установлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог статей 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив клопотання прокурора про накладення арешту на майно, а саме: грошові кошти 6 000 доларів США (60 купюр по 100, AB76385247J, AB08939799T, AE32889296C, BB13739559A, CB03229886A, KC15218831A, MB28402291D, KB93133195H, HB10349537K, KB41514696J, LL39021303D, LF70684644E, PH65485671B, PB13590130G, MG71289796A, PG38612295B, PF29830681, PF56823835H, PG83007257B, PG83007256B, KG21915946A, LG71991003B, PE95283067B, PE95283066B, PE95283065B, PE17717496A, MA50861286A, PH65485674B, PH65485669B, AB77634911B, LF81102629K, PK41034110D, PH24705608C, PF74150386P, LF81102615K, LF81102646K, LF81102641K, BB45930562B, AB72262853Q, BA36918889A, AB10447693, AB15054016C, AB17316921P, AA03065945B, AB04155711V, AE41094445C, CF32550134A, DB59601099B, MB20520773F, PB27440262F, KB35785581I, KB48700489C, KB54689550L, LB62713790H, PB27440278F, FE33438830A, FF95913913A, KG02581373B, KL34759812D, KG21915901A, 3000 гривень (3 купюри по 1000), грошові кошти 100 доларів США (СВ07550052А), 10 доларів США (MD51287468B), 1 700 грн (20, 20, 20, 1 000, 50, 50, 200, 200, 200); мобільний телефон марки «Samsung» із сім-картою НОМЕР_1 , флеш-носії у загальній кількості 11 штук; тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_7 , (з ознаками підробки); відеокарта «ASUS», жосткий диск «Vebratim», жосткий диск «Agestar», жосткий диск «My Passport», електронна книга «PocketBook», планшет марки «Самсунг», мобільний телефон марки «Lenovo», дві банківські карти «monobank» ( НОМЕР_3 , НОМЕР_4 ), дві банківські карти «Приватбанк» ( НОМЕР_5 , НОМЕР_6 ); ноутбук марки «Apple» с.н. FVFC60VULYWP, ноутбук марки «Lenovo» с.н. PF9XB0105116, ноутбук марки «Lenovo ThinkPad» без серійного номеру на корпусі; моноблок марки «Apple» W89054AD250, із клавіатурою та мишкою марки «Apple», зважаючи на те, що вилучені грошові кошти є коштами, одержаними внаслідок вчиненні кримінального правопорушення та у сукупності доказів прямо підтверджують обставини вчиненого кримінального правопорушення, а інше вилучене майно може мати суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, тобто майно відповідає критеріям, визначеним статтею 98 КПК України, а отже та на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Дослідивши матеріали поданого клопотання про накладення арешту на майно колегія вважає, що прокурором у клопотанні наведено вагомі доводи, які свідчать, що вказане у клопотанні майно має відношення до кримінального провадження та може бути використано як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, та для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збереженні вказаного майна до встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт, і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів уважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вищезазначене майно, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що незастосування арешту може призвести до його пошкодження, псування, знищення чи відчуження.

Таким чином, колегія суддів уважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог статей 132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вищезазначене майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Незастосування у даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до знищення доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого частиною першою статті 170 КПК України.

Сукупність долучених до клопотання прокурора матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Колегія суддів звертає увагу, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, достатності та взаємозв`язку, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, чи існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, яка може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про те, що у порушення частини п`ятої статті 236 КПК України обшук на підставі ухвали слідчого судді проводився в обсязі більшому, ніж необхідно для досягнення мети обшуку; у своєму клопотанні сторона обвинувачення зазначила лише перелік об`єктів, вилучених під час обшуку, однак не довела, що вони підпадають під ознаки, передбачені статтею 170 КПК України, окрім того клопотання має формальні посилання на норми законодавства, що не дають можливості стверджувати про належність підстав для накладення арешту на майно, є безпідставними, оскільки встановлені прокурором фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого припущення, що вказане у клопотанні та вилучене майно може бути об`єктом кримінально протиправних дій, зберегти на собі його сліди або містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а отже дане майно відповідає ознакам, зазначеним у статті 98 КПК України, що згідно частини третьої статті 173 КПК України дає підстави для його арешту як речового доказу з метою збереження.

З огляду на положення КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Також необґрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу суду є аргументи захисника, що у рішенні відсутня аргументація щодо відсутності володільця майна та його належного повідомлення, у зв`язку з чим наявне порушення принципу справедливого суду та доступу до судочинства, зважаючи на вимоги частини другої статті 172 КПК України, згідно якої клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Відповідно до частини першої статті 235 КПК України ухвала слідчого судді про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи з підстав, зазначених у клопотанні прокурора, слідчого, надає право проникнути до житла чи іншого володіння особи лише один раз.

За змістом частини сьомої статті 236 КПК України вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 08 січня 2025 року у справі №759/503/25 надано дозвіл на проведення обшуку за фактичним місцем проживання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , а саме за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого було виявлено та вилучено грошові кошти, предмети та речі, у тому числі про які зазначає захисник, та які, відповідно до вказаних положень закону, не є тимчасово вилученим майном, а отже розгляд клопотання про накладення арешту на майно відбувся без повідомлення власника майна без порушення вимог КПК України.

Крім того, права власника майна відновлені під час апеляційного розгляду.

При цьому, колегія суддів ураховує і те, що у відповідності до вимог статті 174 КПК України законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна, а також і те, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Таким чином, колегією судів не встановлено порушень слідчим суддею положень статей 170, 172-173 КПК України, які б слугували підставою для її скасування. Ухвала слідчого судді відповідає вимогам частини п`ятої статті 173, статті 372 КПК України та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Колегією судів не встановлено порушень слідчим суддею положень статей 170, 172-173 КПК України.

Ухвала слідчого судді відповідає вимогам частини п`ятої статті 173, статті 372 КПК України та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів уважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись статтями 170, 171, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 15 січня 2025 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4