ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3625/24 Справа № 331/4934/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_7 ( в режимі відеоконференції)

прокурора ОСОБА_8 ( в режимі відеоконференції)

розглянувши у закритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційні скарги ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , у інтересах ОСОБА_7 , подані на ухвалу Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 24 жовтня 2024 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України,

встановила:

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 24 жовтня 2024 року обвинуваченій ОСОБА_7 продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 22 грудня 2024 року включно, із заставою, як альтернативним запобіжним заходом, у раніше визначеному розмірі 2300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 6 964 400 ( шість мільйонів дев`ятсот шістдесят чотири тисячі чотириста) гривень.

Мотивуючи ухвалене рішення, суд, врахувавши докази, які у сукупності доводять причетність ОСОБА_7 до вчинення злочину в такій мірі, що дозволяє суду дійти висновку, що пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення не є вочевидь необгрунтованим, тяжкість кримінального правопорушення у вчиненні якого вона обвинувачується та покарання, яке їй загрожує у разі визнання винуватою, посилався на те, що ризики, предбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України не припинили існувати та застосування менш обтяжливого запобіжного заходу не зможе їм запобігти.

Разом із цим, суд дійшов висновку, що застава у 2300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб здатна забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченої.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції захисник ОСОБА_9 у інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, відповідно до якої просить про скасування ухвали Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 24 жовтня 2024 року та постановлення нової ухвали, якою обрати останній менш суворий запобіжний захід.

Обгрунтовуючи заявлені вимоги захисник посилається на недоведеність встановлених судом ризиків та необгрунтованість обвинувачення в цілому. Захисник зазначає, що клопотання прокурора не містить посилання на обставини, які свідчать про продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та до нього не долучено доказів на їх підтвердження.

Наведені обставини залишились поза увагою суду та він помилково визнав вказані ризики доведеними. Разом із цим, суд не врахував стан здоров`я обвинуваченої, яка має хронічні захворювання, а також й відомості про наявність у обвинуваченої міцних соціальних зв`язків , постійного місця проживання, позитивної характеристики.

Окрім наведеного, захисник вказує на недопустимість доказів винуватості обвинуваченої, наданих стороною обвинувачення, а також вважає визначений судом розмір застави завідомо непомірним для обвинуваченої.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просила відмовити у задоволенні клопотання прокурора та зменшити розмір застави.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги, які є тотожними до доводів захисника , вказує, що клопотання прокурора є однаковими, шаблонними, які повністю суперечать вимогам п. 3, 5 ч. 1 ст. 184 КПК України, оскільки до клопотання не додано жодного доказу на підтвердження викладених обставин та наявності ризиків.

Стверджує, що на тимчасово окупованій території не має особистого житла, а непрацездатних батьків вивезли в іншу країну, тому, якщо повернеться на окуповану територію буде одразу заарештована.

Крім того, вважає відсутніми та недоведеними прокурором ризики, передбачені п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Зауважає, що визначена судом застава є непомірною та значно перевищує отриману заробітну плату.

Вказує, що утримується під вартою з 08.05.2024 року, позбавлена можливості оформити та отримувати пенсію, не має жодних доходів, має ряд хронічних захворювань, має міцні соціальні зв`язки.

Під час апеляційного розгляду справи:

- обвинувачена ОСОБА_7 та її захисник ОСОБА_6 підтримали доводи поданих апеляційних скарг, наполягали на їх задоволенні та просили про скасування ухвали суду першої інстанції;

- прокурор ОСОБА_8 заперечував проти задоволення вимог апеляційних скарг захисника та обвинуваченої та просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали контрольного кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону, а доводи обвинуваченої про відсутність підстав для продовження строку тримання під вартою, апеляційний суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.

Для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 331 КПК України, суд повинен був з`ясувати та з`ясував всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.

Перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно вважав доведеними та такими, що продовжують існувати, вищезазначені ризики, для запобігання яким продовження строку тримання обвинуваченої під вартою є доцільним з огляду на наступне.

Суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність ризиків, передбачених п.1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, можливості ОСОБА_7 переховуватись від суду, незаконно впливати на інших учасників судового розгляду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Так, суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, вчиненого під час дії воєнного стану в України, за який передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі строком до п`ятнадцяти років, а тому розуміючи можливе застосування тяжкого покарання, у разі визнання її винуватою у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, остання може переховуватись від суду

При цьому, апеляційний суд враховує, що тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченій у випадку визнання її винуватою у вчиненні злочину, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).

Суд першої інстанції встановив наявність достатніх підстав вважати, що ризик передбачений п.3 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшився і не припинив існувати, оскільки судом не допитано четверо свідків, які є суддями Бердянського міськрайонного суду Запорізької області, обвинувачена ОСОБА_7 тривалий час працювала суддею в цьому суді, за час роботи набула службовий авторитет і сформувала відносини із суддями, які є свідками у справі. З огляду на те, що обвинувачена обізнана із змістом показань свідків, ці обставини створюють передумови для можливої спроби поза процесуального впливу на свідків, з метою зміни ними показань.

Крім того, доведено продовження існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, адже під час розгляду справи встановлено відомості про зв`язки обвинуваченої ОСОБА_7 із представниками окупаційної влади, тому остання може вчиняти дії, які направлені на підрив основ національної безпеки України та завдання істотної шкоди суверенітету, територіальній цілісності, недоторканості, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України.

Доводи захисника ОСОБА_9 та обвинуваченої ОСОБА_7 про недоведеність ризиків у поданому прокурором клопотанні оцінюються судом критично, оскільки доводи про нездійснення обвинуваченою визначених судом ризиків на день подання апеляційної скарги об`єктивно не можуть свідчити про те, що особа не буде вчиняти таких дій при обранні щодо нього іншого, більш м`якого запобіжного заходу.

Колегія суддів вважає, що розмір застави є достатнім та співрозмірним для зазначеного кримінального провадження і підстав для його зменшення не убачає.

Аргументація сторони захисту про стан здоров`я не є підставою для застосування більш м`якого запобіжного заходу, так як на час апеляційного перегляду відомостей щодо погіршення стану здоров`я ОСОБА_7 , що унеможливлює її тримання під вартою, до суду не надано.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції, який з дотриманням вимог ст.ст.197,199 КПК, на підставі наданих сторонами кримінального провадження доказів, оцінив в сукупності всі обставини, що враховуються при вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та належним чином мотивував своє рішення щодо необхідності продовження строку раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченої за ч. 2 ст. 111 КК України ОСОБА_7 .

На переконання апеляційного суду вищенаведені обставини виправдовують подальше тримання обвинуваченої під вартою та відсутні підстави для застосування до неї більш м`якого запобіжного заходу.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_9 є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, а ухвала Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 24 жовтня 2024 року є законною, обґрунтованою, належним чином мотивованою та відповідає вимогам ст.370 КПК.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, та 418, 419, 422-1 КПК, колегія суддів,-

ухвалила:

Ухвалу Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 24 жовтня 2024 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, - залишити без змін, а апеляційні скарги ОСОБА_7 , ОСОБА_9 у інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною та такою, що касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4