Справа №766/7668/24
н/п 1-кс/766/9529/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2024 року

Слідчий суддя Херсонського міського суду Херсонської області ОСОБА_1

за участю: секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Відділення поліції № 1 Херсонського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Херсонській області ОСОБА_6 про застосування ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту,

встановила:

Слідчий у кримінальному провадженні звернувся до слідчого судді із клопотанням про застосування ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, заборонивши підозрюваному залишати місце свого проживання у період часу з 21:00 години до 06:00 години строком на 2 місяці.

Обґрунтування клопотання.

У проваджені СВ Відділення поліції №1 ХРУП ГУНП в Херсонській області перебувають матеріали кримінального провадження №0000111 від 02.02.2024 за підозрою ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 126-1 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , будучи раніше засудженим вироком Приморського районного суду м. Одеси від 07.04.2023, розуміючи, що він перебуває на випробувальному терміні, з 01.03.2023 по 27.01.2024 систематично, умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи характер своїх протиправних дій, вчиняв відносно своєї співмешканки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем спільного мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , психологічне насильство, за що був неодноразово судом притягнутим до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, що підтверджується постановами Приморського районного суду м. Одеси № 522/5132/23 від 11.05.2023, №522/10195/23 від 11.07.2023 та постановами Херсонського міського суду Херсонської області № 766/4432/23 від 14.11.2023, № 766/7311/23 від 22.12.2023, №766/2101/24 від 12.03.2024.

Окрім цього, ОСОБА_4 , продовжуючи свою протиправну злочинну діяльність, 27.01.2024 близько 16:44 год., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , порушуючи вимогу заборонного припису від 26.01.2024. діючи з єдиним злочинним умислом, направленим на вчинення домашнього насильства відносно своєї співмешканки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в ході телефонних розмов висловлював у її адресу образливі та нецензурні слова, погрожував застосувати відносно неї фізичне насильство, що в свою чергу в сукупності з попередніми фактами домашнього насильства є для потерпілої стресом, має психотравмувальний ефект та впливає на її соціальне функціонування та психоемоційний стан, тобто призвело до психологічних страждань останньої.

Зважаючи на достатність обґрунтованих підстав для підозри, 13.11.2024 ОСОБА_4 повідомлено про підозру за ст. 126-1 КК України.

Вина ОСОБА_4 повністю підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами: висновком судово-психіатричної експертизи №103 від 19.03.2024; отриманими в ході досудового розслідування копіями постанов Приморського районного суду м. Одеси № 522/5132/23 від 11.05.2023, №522/10195/23 від 11.07.2023 та постановами Херсонського міського суду Херсонської області № 766/4432/23 від 14.11.2023, № 766/7311/23 від 22.12.2023, №766/2101/24 від 12.03.2024; протоколом допиту потерпілої ОСОБА_7 ; протоколом допиту свідків; іншими матеріалами кримінального провадження.

Таким чином, є підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_4 вчинив злочин невеликої тяжкості який, відповідно до ст. 126-1 КК України карається громадськими роботами на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до п`яти років, або позбавленням волі на строк до двох років.

Згідно ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ст. 126-1 КК України є нетяжким злочином.

Необхідність застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу обумовлена наявністю наступних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Зокрема, першим ризиком, передбаченим п. 1 ст. 177 КПК України є ризик переховуватись від органу досудового розслідування та суду.

Відтак, ОСОБА_4 , підозрюється у вчиненні не тяжкого злочину за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі до п`яти, у зв`язку з чим, у органу досудового розслідування є підстави вважати, що останній з метою уникнення відповідальності за вчинений злочин може переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Слід зазначити, що у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001 року ЄСПЛ зазначив що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Другим ризиком, передбаченим п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, з метою уникнення кримінальної відповідальності є ризик того, що підозрюваний може знищити, сховати або спотворити будь-яку річ, яка має істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, які на цей час ще не встановлені слідством.

Третім ризиком, передбаченим п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України, є ризик незаконно впливати на свідків та потерпілого у цьому ж кримінальному провадженні. ОСОБА_4 , будучи повідомленим про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, під загрозою можливого покарання, та враховуючи те, що йому відоме місце проживання потерпілої, а також свідків може почати впливати на свідків та потерпілого, які допитані під час проведення досудового розслідування, з метою примусу останніх змінити покази на свою користь шляхом вмовлять або погроз з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

Четвертим ризиком, передбаченим п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, є ризик вчинити інше кримінальне правопорушення, зокрема що до свідків або потерпілого, і інших учасників кримінального провадження з метою уникнення від кримінальної відповідальності, або шляхом переховування від правоохоронних органів, у тому числі на території іншої області.

Серед обставин, які враховуються при обранні запобіжного заходу відповідно до ст. 178 КПК України, слідчий суддя або суд, окрім наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі передбачені ст.178 КПК України а саме: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; дотримання підозрюваним, умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний;

Так, громадянин ОСОБА_4 за час проживання на території села Широка Балка, Херсонського району, Херсонської області, зарекомендував себе посередньо. Вживає алкогольні напої. На даний час офіційно працевлаштований від 22.03.2024 в ТОВ «БУДПОСТАЧ-СТСВ» на посаді маляр. Неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за скоєння домашнього насилля по відношенню до потерпілої а також по теперішній час продовжує психологічно тиснути на потерпілу через телефонні дзвінки. Раніше судимий.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні нетяжкого злочину, зважаючи на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також враховуючи практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, в органу досудового розслідування виникла об`єктивна необхідність у зверненні із клопотанням про застосування запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_4 у вигляді домашнього арешту.

Разом з тим, враховуючи положення ч. 3 ст. 199 КПК України та обставини, які свідчать про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема можливість підозрюваного переховуватися від суду з огляду на усвідомлення міри покарання, яка може бути обрана йому у разі визнання його винним у виді позбавлення волі до 5 років, а також можливість незаконно впливати на свідків та потерпілого, оскільки вказані особи, знайомі між собою, - у такому випадку є обґрунтованою необхідність застосування запобіжного заходу саме у виді домашнього арешту.

Доводи сторін у судовому засіданні.

Прокурор підтримала подане клопотання, просила його задовольнити та застосувати підозрюваному запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Захисник заперечив проти задоволення клопотання, пояснив, що такий запобіжний захід як домашній арешт є фактично неповним позбавлення права особи на свободу, правопорушення, яке інкримінується його підзахисному, відноситься до категорії нетяжких злочинів, вважає таке обмеження свободи підозрюваного необґрунтованим за його значимістю відносно вчиненого правопорушення. ОСОБА_4 надав змістовні показання слідчому, через 4 хвилини йому було вручено вказане клопотання, таким чином слідчий вирішив убезпечити проведення досудового розслідування, реальної підстави для застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту немає. Тим більше, що його підзахисний своєї вини не заперечує, слідству допомагає, доказів ухилення від органу слідства чи суду немає, просив відмовити у задоволенні клопотання.

Підозрюваний підтримав думку свого захисника, повідомив, що визнає себе винним у правопорушенні, яке йому інкримінується, нікуди не збирався тікати, дійсно знає свідків, але не збирається впливати на них та не зробив жодної дії, яка б свідчила про тиск на свідків, переховуватися від слідства не збирається. Також повідомив що працює у с. Наддніпрянське, здійснює ремонтні роботи від фірми ОСОБА_8 , ремонтує укриття, підвали, значиться на посаді маляра, на даний момент проживає на місці роботи, тому що так зручно діставатися до місця роботи (до об`єкта), до цього проживав у с. Широка Балка. Зазначив, що вперше його викликав слідчий ще півроку тому по телефону, він з`являвся на всі виклики, виконував свої обов`язки належним чином. Крім того, повідомив, що має із потерпілою, яка є його співмешканкою, двоє спільних дітей та двоє старших дітей від попереднього шлюбу жінки, однак у свідоцтві про народження він батьком не зазначений, вони з жінкою так спільно вирішили коли діти народжувались.

Мотивація суду.

Заслухавши думку учасників розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту, дослідивши надані матеріали, слідчий суддя зазначає наступне.

Згідно ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Частина 1 ст.181 КПК України передбачає, що домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Частиною 2 ст.181 КПК України визначено, що домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим відділом Відділення поліції № 1 ХРУП ГУНП в Херсонській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні за №0000111 від 02.02.2024 за підозрою ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 126-1 КК України.

Обставини правопорушення, яке сталося за версією слідства, викладені у клопотанні.

13.11.2024 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у чиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 126-1 КК України, а саме: домашнє насильство, тобто умисне, систематичне вчинення психологічного насильства щодо іншої особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань потерпілої особи.

На даному етапі наявність підозри, за версією слідства, у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованого йому правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, поданими учасниками процесу, дослідженими у судовому засіданні та під час прийняття слідчим суддею процесуального рішення.

Оцінивши вказані докази в їх сукупності з доводами клопотання та учасників судового засідання, не вирішуючи питання про доведеність вини та остаточної кваліфікації дій ОСОБА_4 , виходячи з наданих матеріалів клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про наявність обґрунтованої підозри на даному етапі досудового розслідування у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення за викладених у клопотанні обставин.

Разом з цим, вимоги до клопотання про застосування запобіжних заходів визначені ст.184 КПК України. Згідно вимог вказаної норми КПК України клопотання повинно містити короткий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, в якому підозрюється або обвинувачується особа. А основну частину клопотання має містити посилання на один або кілька ризиків та виклад обставин, на підставі яких слідчий, прокурор дійшов висновку про наявність одного або кількох ризиків, визначених у його клопотанні, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини. Тобто слідчий, прокурор повинні викладати фактичні обставини і на підставі цих фактичних обставин робити висновок про наявність певного ризику.

В порушення зазначених вимог КПК України щодо обґрунтування ризиків та надання доказів на їх існування, то слідчий з прокурором дуже формально підійшли до виконання вказаної вимоги закону.

Так, щодо ризику переховування від органів досудового розслідування та/або суду, у клопотанні зазначено, що « ОСОБА_4 , підозрюється у вчиненні не тяжкого злочину за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі до п`яти, у зв`язку з чим, у органу досудового розслідування є підстави вважати, що останній з метою уникнення відповідальності за вчинений злочин може переховуватись від органів досудового розслідування та суду». Тобто, ризик втечі обґрунтовується не якимись фактичними обставинами, а фактом вчинення кримінального правопорушення. Із твердження прокурора слідує, що, оскільки вчинив злочин, то може і ухилятися.

Інших обставин на підтвердження ризику втечі прокурором не було зазначено.

На переконання слідчого судді найбільш вагомими факторами при оцінці ризику переховування є дані про особистість підозрюваного, адже саме за їх сукупного аналізу можна скласти уявлення про те, наскільки вагомою є вірогідність недобросовісної поведінки особи. З цього приводу Європейський суд зазначав, що ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova («Бекчиєв проти Молдови») § 58.

Слідчий суддя вважає, що ризик переховування від слідства та суду є маловірогідним. На відсутність такого ризику вказують обставини життя підозрюваного, його поведінка після вчинення кримінального правопорушення, поясненнями у судовому засіданні. Підозрюваний має сім`ю, та має на утриманні неповнолітніх дітей, і хоча він не зазначений батьком дітей у свідоцтвах про їх народження, однак сторонами кримінального провадження не оспорювався той факт, що він є їх батьком. Зазначене свідчить про його міцні соціальні зв`язки. Крім того, підозрюваний працює, має офіційний дохід, його робота пов`язана із постійними виїздами на об`єкти, де мають проходити будівельні та ремонтні роботи, постійне перебування підозрюваного за адресою його проживання значно утруднить або унеможливить діставання до місця роботи, що призведе до втрати роботи та можливості утримувати себе та неповнолітніх дітей. Крім того, у судовому засіданні підозрюваний повідомив, що повністю визнає свою вину у пред`явленому обвинуваченні, а тому підстав для втечі чи її організації немає, він не вчинив жодного поступку, який би свідчий про намір втечі. Вкрай сумнівним є те, що за такої поведінки, наявності сім`ї, роботи підозрюваний буде переховуватися від слідства. Поведінка підозрюваного в суді також не свідчить про такі наміри.

Прокурором жодним чином не було зазначено де може переховуватися підозрюваний, чи є в нього матеріальні ресурси для цього, що є необхідним для організації переховування.

Щодо ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчим у клопотанні лише узагальнено зазначено, що «з метою уникнення кримінальної відповідальності є ризик того, що підозрюваний може знищити, сховати або спотворити будь-яку річ, яка має істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, які на цей час ще не встановлені слідством». Слідчим у клопотанні, а прокурором у судовому засіданні не вказано яку саме «будь-яку річ» може знищити, сховати або спотворити підозрюваний, в чому полягають такі дії та відносно яких речей і яке «істотне значення» та для встановлення яких «обставин кримінального провадження» це може мати значення.

Щодо ризику незаконно впливати на свідків та потерпілу у цьому ж кримінальному провадженні, то вказаний ризик прокурором не обґрунтований жодним конкретним фактом чи обставиною і в судовому засіданні даний ризик не знайшов свого підтвердження. Прокурор у клопотанні узагальнено формально зазначив, що підозрюваний може «може почати впливати на свідків та потерпілого, які допитані під час проведення досудового розслідування, з метою примусу останніх змінити покази на свою користь шляхом вмовлять або погроз з метою уникнення від кримінальної відповідальності». Але при цьому прокурор не зазначив на кого конкретно із свідків може впливати підозрюваний, в чому цей вплив може полягати та які наслідки це матиме для кримінального провадження, враховуючи повне визнання підозрюваним своєї вини в інкримінованому йому правопорушенні. На переконання слідчого судді освітній рівень підозрюваного, відсутність знань в галузі права не надає йому можливості орієнтуватися у змісті показань свідків, значимості їх показань, а відповідно і тиску з метою якось змінити ці покази, щоб вони перестали бути доказами у кримінальному провадженні.

Щодо ризику вчинення іншого кримінального правопорушення слідчим узагальнено вказано, що «зокрема що до свідків або потерпілого, і інших учасників кримінального провадження з метою уникнення від кримінальної відповідальності, або шляхом переховування від правоохоронних органів, у тому числі на території іншої області». Незрозуміло з яких підстав для обґрунтування ризику вчинення іншого правопорушення слідчим у одне речення було скупчено всі попередні ризики. Жодного слова про обґрунтування саме ризику вчиненні ОСОБА_4 іншого правопорушення не зазначено.

Отже, слідчий з прокурором щодо наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, обмежилися лише перерахуванням ризиків із застосуванням загальних фраз з КПК України без посилання на жоден конкретний факт чи обставину із життя підозрюваного, які б вказували на реальне існування такого ризику.

Щодо недопустимості такого формального підходу до обґрунтування ризиків звертав увагу у своїх рішеннях Європейський суд.

Так, у справі «Нінеску проти Республіки Молдова» (Ninescu v. the Republic of Moldova) (заява № 47306/07, рішення від 15.07.2014 року, остаточне рішення від 15.11.2014) Європейський суд з прав людини звернув увагу на те, що «для виправдання позбавлення заявника свободи національні суди навели безліч підстав, велика частина з яких полягає в перефразуванні підстав застосування запобіжних заходів, передбачених КПК, не пояснивши, як вони можуть бути застосовані до заявника» (п.67).

Особливість запобіжних заходів полягає в тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку підозрюваного, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що підозрюваний може спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди, але цього недостатньо для обрання запобіжного заходу. Якщо про ризик переховування заявлено слідчим, суд має виходити виключно з конкретної оцінки фактів, сукупність яких може доводити або спростовувати вірогідність вчинення підозрюваним негативних дій.

Домашній арешт полягає у «менш суворій» ізоляції підозрюваного від суспільства без тримання під вартою і застосовується, коли фактично є підстави для взяття під варту, однак повна ізоляція особи є недоцільною.

ЄСПЛ у пункті 17 рішення «Манчіні проти Італії» прирівняв домашній арешт, з огляду на його рівень і напруженість, до позбавлення волі у розумінні статті 5 Конвенції про захист пав людини і основоположних свобод. Таке рішення підтверджує фактичну суворість цього запобіжного заходу та відповідно до демократичних європейських цінностей можливість його застосування виключно як одного із крайніх заходів.

Слідчий суддя дослідила обставини, що мають враховуватися під час застосуванні запобіжного заходу, і встановила, що підозрюваний має сім`ю, постійне місце проживання, працює, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Кримінальне провадження порушено 02.02.2024 (дев`ять місяців тому). За цей час підозрюваний мав реальну можливість уникнути від слідства, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити вчиняти те порушення, яке йому інкримінується, але за такий тривалий час вказані ризики не проявилися, а значить цих ризиків не існує.

Підозрюваний повністю співпрацює зі слідством, добровільно прийняв участь у всіх слідчих діях за його участю.

Підозрюваний працює, його заробіток є єдиним джерелом в утримання сім`ї.

І при наявності таких обставин життя підозрюваного слідчий у клопотанні, а прокурор у судовому засіданні, жодним чином не обґрунтував неможливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, як того вимагається частиною 1ст.183 КПК України. У клопотанні взагалі не зазначено жодної конкретної обставини щодо підозрюваного.

Відповідно до п.9 ч.2 ст.131КПК України запобіжні заходи є заходом забезпечення кримінального провадження і згідно п.п.2,3 ч.3 ст.132 КПК України їх застосування не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться у клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора і може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Прокурором не було доведено яке ж завдання може бути виконане застосуванням до підозрюваного такого суворого запобіжного заходу як домашній арешт.

Відповідно до ч.3 ст.176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.

У суді прокурором не було доведено наявність зазначених ним ризиків, слідчим суддею ризиків, визначених ч.1 ст.177 КПК України, встановлено не було, а тому слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання.

Керуючись ст.ст.132, 177, 178, 179, 183, 184, ч. 5 ст.194, ч.2 ст.376 КПК України, слідчий суддя

постановила:

Відмовити слідчому СВ Відділення поліції № 1 Херсонського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Херсонській області ОСОБА_6 у задоволенні клопотання про застосування ОСОБА_4 , підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Ухвала слідчого судді протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Херсонського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1