Роздільнянський районний суд Одеської області
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа 511/3810/23

Номер провадження: 1-кп/511/72/25

13 лютого 2025 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченої - ОСОБА_4

потерпілої - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Роздільна Одеської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000155 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 20.11.2023 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Іжевськ, Республіка Удмуртія, Російська Федерація, громадянки України, з середньою освітою, офіційно не працюючої, заміжньої, яка має на отриманні трьох неповнолітніх дітей, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України до сплати штрафу у розмірі 850грн.,

у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачена ОСОБА_4 06 листопада 2023 року близько 21:00 годин, перебувала у приміщенні магазину, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 . У цей же час у приміщенні магазину знаходилася ОСОБА_5 з якою ОСОБА_4 почала словесну суперечку.

Під час суперечки на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, у ОСОБА_4 виник умисел направлений на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 . Далі ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи суспільно небезпечні наслідки, підійшла до ОСОБА_5 , схопила її за волосся, та нанесла їй долонею правої руки в область голови та плеча, чим спричинила ОСОБА_5 , тілесні ушкодження у вигляді синців з локалізацією у верхній половині лівого плеча та забиття м`яких тканин волосистої частини голови (потиличної ділянки ліворуч), які мають скороминущі наслідки тривалістю не більше шести днів і за вказаним критерієм згідно п.п. 2.3.1. та 2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою вину у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.125 КК України визнала повністю, щиро розкаялася, відмовилась від показів на підставі ст. 63 Конституції України.

Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні зазначила, що дійсно 06 листопада 2023 року біля 21.00 год. вона прибиралася в приміщенні колишнього свого магазину розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . В цей час до магазину зайшов родич ОСОБА_6 на ім`я ОСОБА_7 та між ними почалася словесна сварка, в ході якої вона попросила останнього вийти з магазину. Через декілька хвилин до приміщення магазину зайшла ОСОБА_4 , яка, на її думку, була в нетверезому стані, поводила себе агресивно та почала з нею сваритися. В ході словесної перепалки яка виникла між ними, ОСОБА_4 тягала її за волосся та схопившись за плечі, декілька разів нанесла удари рукою по плечу. Про вказаний факт вона повідомила в поліцію.

Крім того потерпіла ОСОБА_5 вказала, що не має до обвинуваченої ОСОБА_4 претензій матеріального та морального характеру, але просить суд призначити обвинуваченій покарання відповідно до закону.

Обвинувачена ОСОБА_4 в судовому засіданні, відмовляючись надавати суду свої покази, повністю підтвердила показання потерпілої ОСОБА_5 , та не оспорювала фактичних обставин зазначених в обвинувальному акті.

Вина обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст.125 КК України, повністю підтверджується показами потерпілої, дослідженими та оголошеними в судовому засіданні письмовими доказами:

-Витяг з ЄРДР №0000155 від 20.11.2023 року, згідно якого вбачається, що 20.11.2023 року до ч/ч Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області надійшла заява ОСОБА_5 , мешканки АДРЕСА_2 , про те що 06.11.2023 року у вечірній час перебуваючи в с.Щербанка, Роздільнянський район Одеської області, місцева мешканка на ім`я ОСОБА_8 спричинила їй тілесні ушкодження, правова кваліфікація ст.125 ч.1 КК України,;

-Заява ОСОБА_5 від 20.11.2023 року в якій остання просить притягнути до кримінальної відповідальності ОСОБА_4 , яка спричинила їй тілесні ушкодження в зв`язку із непритягненими відносинами, ЄО №6326 від 20.11.2023р.;

-Висновок експерта №91 від 23.11.2023 року, згідно якого у ОСОБА_5 були виявлені наступні ушкодження: тілесні ушкодження у вигляді синців з локалізацією у верхній половині лівого плеча та забиття м`яких тканин волосистої частини голови (потиличної ділянки ліворуч), які мають скороминущі наслідки тривалістю не більше шести днів і за вказаним критерієм згідно п.п. 2.3.1. та 2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень;

-Протокол огляду місця події від 21.11.2023 року, відповідно до якого було оглянуто торговий зал магазину та місце, де потерпілій ОСОБА_5 спричинили тілесні ушкодження;

-Протокол проведення слідчого експерименту від 21.11.2023 року, в ході якого потерпіла ОСОБА_5 показала за допомогою статиста як саме ОСОБА_4 завдала їй удар кулаком в область лівої брови та удар кулаком в область губи.

Дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні вище зазначеного кримінального правопорушення, а її дії правильно кваліфіковані за ч.1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_4 суд, згідно з вимогами ст.ст. 65 - 67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" враховує особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженим. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи обвинуваченій ОСОБА_4 покарання, суд приймає до уваги характер і обставини вчиненого нею правопорушення, яке відноситься до категорії кримінальних проступків, а також суд враховує особу обвинуваченої та враховує ті обставини, що вона має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, характеризується посередньо за місцем проживання, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченій ОСОБА_4 є щире каяття.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченій ОСОБА_4 не встановлено.

Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суду необхідно виходити з класифікації злочинів, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення, зокрема форми вини, мотиву і мети, способу, стадії вчинення, кількості епізодів злочинної діяльності, ролі кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характеру і ступеню тяжкості наслідків, що настали тощо.

Суд вважає, що згідно з вимогами діючого кримінального процесуального законодавства, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у мотивованих висновках суду при ухваленні вироку.

При цьому, щире каяття - це певний психічний стан особи винуватого, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї винуватості, розкриттям всіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної злочином шкоди, тобто визнання винуватості є складовою частиною щирого каяття особи. Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставин вчиненого злочину, що значно ускладнює розкриття злочину, визнає свою вину лише частково для того щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.

При цьому суд вважає що вказана думка суду узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 01.02.2018 року у справі № 634/609/15-к, яка є обов`язковою для застосування, у відповідності до якої судова дискреція (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Таким чином, з урахуванням конкретних обставин справи, загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, враховуючи обставини, які пом`якшують покарання, якими відповідно до ст. 66 КК України, є зокрема визнання вини обвинуваченої і щире каяття у вчиненому, на підставі викладеного, суд вважає необхідним обрати ОСОБА_4 міру покарання передбачену санкцією ч.1 ст.125 КК України у вигляді штрафу.

Також суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_4 , 26.09.2021 року була засуджена вироком Роздільнянського районного суду Одеської області за вчинення кримінального правопорушення (проступку) передбаченого ч.2 ст. 125 КК України та їй призначено покарання у виді штрафу у розмірі 850 гривень.

Вирок суду в частині сплати штрафу не виконано.

Інших відомостей щодо виконання вироку суду матеріали кримінального провадження не містять.

Статтею 80 КК України передбачено інститут звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлено імперативні строки, закінчення яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.

Так, особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не виконано, зокрема, протягом 2 років в разі засудження до покарання, менш суворого, ніж обмеження волі. Перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені п. п. 1 - 3 ч. 1 ст. 80 КК України, подвоюються. Перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у ч. ч. 1, 3 ст. 80 КК України, засуджений вчинить новий злочин.

У даному кримінальному провадженні обвинувачена ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення 06.11.2023 року.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності за ст. 389 КК України не притягалася та не встановлено, що вона ухилялася від відбування покарання, призначеного попереднім вироком, а тому відсутні підстави для зупинення перебігу строку виконання обвинувального вироку і застосування ч. 3 ст. 80 КК України.

Отже на час ухвалення цього вироку закінчився строк давності виконання обвинувального вироку Роздільнянського районного суду Одеської області від 26.09.2021 року.

Верховний Суд України на засіданні Судової палати у кримінальних справах 24 грудня 2015 року, розглядаючи справу № 5-324кс15, висловився про те, що правило відмови у звільненні засудженої особи від відбування покарання у виді штрафу у зв`язку з закінченням строків давності виконання обвинувального вироку не може пов`язуватися із самим фактом несплати засудженим протягом місячного строку суми штрафу.

При розгляді цієї справи Верховний Суд України зазначив, що ухилення від відбування покарання як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку є особливим юридичним фактом. Особливість цього факту полягає у тому, що питання про його встановлення може бути вирішено лише одним суб`єктом - судом. Адже відповідно до частини першої статті 389 КК ухилення від відбування покарання у виді штрафу є злочином. Такі юридичні факти встановлюються виключно за чітко регламентованою законодавством процедурою. Зокрема, відповідно до частини першої статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки ії вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Тому до набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання, питання про зупинення строків давності виконання обвинувального вироку суду вирішувати неправомірно.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 21.11.2022 року у справі №754/17643/21, висловив Правову позицію щодо правильного обчислення строків давності виконання вироку, а саме: «Особа, яка засуджена до штрафу і добровільно його не сплатила, звільняється від сплати штрафу, якщо держава протягом двох років цей штраф не стягнула і це не вважається ухиленням від відбування покарання згідно ст. 389 КК України».

Отже з урахуванням правового висновку Верховного Суду, враховуючи, що з дня невиконання вироку Роздільнянського районного суду до дня вчинення нового злочину ОСОБА_4 пройшло більше двох років, а отже вона повинна бути звільнена від відбування покарання згідно ч. 1 ст. 80 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку

Запобіжний захід не обирався.

Цивільний позов по справі не заявлявся.

Речові докази не приєднувались.

Процесуальні витрати відсутні.

Керуючись ст. 368, ст. 369- ст.371,ст.373, ст.374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення (проступку) передбаченого ч.1 ст. 125 КК України і призначити їй покарання, у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Цивільний позов по справі не заявлявся.

Процесуальні витрати відсутні.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Роздільнянський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1