ПРИМОРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_2 про відвід слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_3 від розгляду скарги ОСОБА_4 на бездіяльність прокурора від 28.01.2025 року, -

встановив:

27.03.2025 року прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_2 подано заяву про відвід слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_3 від розгляду скарги ОСОБА_4 на бездіяльність прокурора від 28.01.2025 року.

Мотивуючи подану заяву, прокурор послався на те, що слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси за результатами розгляду скарг ОСОБА_4 ухвалив рішення про зобов`язання уповноваженої особи Київської окружної прокуратури м. Одеси внести до ЄРДР відповідні дані за заявами ОСОБА_4 від 25.01.2025 року щодо можливого вчинення злочинів слідчим суддею Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_3 . Так, зазначені обставини, зокрема порушення заявником питання про внесення відомостей до ЄРДР відносно слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_3 може викликати сумніви у учасників процесу та сторонніх спостерігачів в неупередженості та об`єктивності слідчого судді ОСОБА_3 під час розгляду нею скарг ОСОБА_4 .

Учасники судового провадження будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду, в судове засідання не з`явились. При цьому, судом було надіслано виклик щодо доставки ОСОБА_4 із ДУ «Одеський слідчий ізолятор» до приміщення суду, однак останнього до суду доставлено не було, проте його неявка, а також неявка прокурора не перешкоджає вирішенню питання щодо поданого прокурором слідчому судді.

Враховуючи неявку учасників судового провадження, а також їх необов`язкову участь у розгляді заяви про самовідвід, суд відповідно до положень ч. 4 ст. 107 КПК України, вважає за можливе судовий розгляд проводити за відсутності учасників провадження та без фіксації за допомогою технічних засобів.

Дослідивши заяву про відвід слідчому судді та додані до неї матеріали, суд приходить наступних висновків.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Частиною 1 ст. 80 КПК України передбачено, що за наявності підстав, передбачених ст.ст. 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід.

Відповідно до ч. 2 ст. 80 КПК України за цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні.

Згідно з ч. 1 ст. 80 КПК України у разі заявлення відводу слідчому судді або судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу. У разі заявлення відводу одному, кільком або всім суддям, які здійснюють судове провадження колегіально, його розглядає цей же склад суду.

Кримінальне процесуальне законодавство висуває загальні вимоги до вмотивованості відводу, тому суд звертається до інших джерел права, які визнані в Україні для більш детального аналізу. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди [України] застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права. Це положення узгоджується зі статтею 9 Конституції України, що встановлює примат (пріоритет) міжнародного права в Україні.

Суд керується сталою практикою ЄСПЛ в оцінці вмотивованості відводу, зокрема критеріями, що були чітко висвітлені у справі Mironenko та Martenko проти України (Рішення ЄСПЛ від 10 грудня 2009 року, заява № 4785/02, параграфи 66-71) та в основоположних справах Wettstein проти Швейцарії (Рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2000 року, заява № 33958/96, параграфи 42-44) та Kyprianou проти Кіпру (Рішення ЄСПЛ від 15 грудня 2005 року, заява № 73797, параграфи 119, 121). ЄСПЛ вказав, що наявність безсторонності має визначатися, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Існування неупередженості повинно визначатися на підставі суб`єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку самого судді, що означає необхідність встановити, чи мав останній у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об`єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував слідчий суддя достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його неупередженості, відповідно до практики Європейського суду з прав людини.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бочан проти України» від 03 травня 2007 року суд нагадує, що «безсторонність», в сенсі пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу. Відповідно до об`єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності суддів.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного (п. 43 рішення ЄСПЛ у справі «Ветштайн проти Швейцарії»).

Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є в цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (рішення у справі «Білуха проти України», № 33949/02, § 49-52, від 09.11.2006).

Під час розгляду заяви прокурора ОСОБА_2 про відвід слідчого судді ОСОБА_3 , судом не встановлено існування будь-яких сумнівів в об`єктивності слідчого судді та її неупередженості, що було б підставою для її відводу на підставі положень кримінального процесуального закону, які регламентують підстави для відводу слідчого судді. Таких доказів прокурором не надано. Отже, відсутні підстави вважати, що побоювання прокурора в неупередженості слідчого судді ОСОБА_3 та її необ`єктивності, є об`єктивно виправданими.

Таким чином, неможливо однозначно стверджувати, що сумніви прокурора стосовно неупередженості та необ`єктивності слідчого судді ОСОБА_3 є об`єктивно обґрунтованими. Також, прокурором не надано інформації щодо можливих видимих ознак упередженості слідчого судді ОСОБА_3 або її необ`єктивності, як і докази підтвердження обставин, зазначених у ст. 75 КПК України, а тому не можна вважати викладені обставини й відповідно такі сумніви об`єктивно виправданими.

Отже, сумніви заявника щодо неупередженого розгляду скарги та сумнівів щодо прийняття результатом її розгляду обґрунтованого, вмотивованого та законного рішення, мають суб`єктивний, а не об`єктивний характер, жодними належними та допустимими доказами не підтверджуються, а заявлений відвід не містить належних та підтверджених даних, які б свідчили про наявність підстав для відводу, що передбачені статтями 75-76 КПК.

Проте між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а також може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (див. рішення у справі «Кіпріану проти Кіпру»).

Не зважаючи на те, що поведінка слідчого судді не викликає об`єктивних побоювань щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача, однак може бути пов`язана з питанням особистих переконань.

При цьому, у випадку продовження подальшого розгляду слідчим суддею ОСОБА_3 скарги ОСОБА_4 , скаржник, у разі, якщо він з особистих суб`єктивних міркувань залишиться незадоволеним рішенням слідчого судді, або інші сторонні спостерігачі, можуть стверджувати, що таке рішення суду є «помстою» за звернення ОСОБА_4 із заявами до відповідних органів про внесення відомостей до ЄРДР про вчинення суддею ОСОБА_3 злочинів.

Водночас, в протилежному випадку, тобто у разі прийняття слідчим суддею ОСОБА_3 рішення, з яким може погодитись скаржник, у сторонніх спостерігачів також можуть виникнути сумніви в її неупередженості, з мотивів можливого прийняття суддею рішення «під тиском» факту звернення ОСОБА_4 із заявами про вчинення суддею ОСОБА_3 злочинів та внесення відомостей до ЄРДР.

Тобто, у разі не задоволення заявленого відводу та його розгляду слідчим суддею по суті незалежно від прийнятого рішення, сторона, яка звернулась з відповідним клопотанням та інші учасники кримінального провадження, або інші сторонні спостерігачі, можуть стверджувати, що таке рішення слідчого судді, є наслідком її неупередженості.

Судом встановлено, що у прокурора ОСОБА_2 є сумніви щодо об`єктивного відправлення правосуддя у вказаній справі слідчим суддею ОСОБА_3 , а тому суд, враховуючи, що «інститут відводу» покликаний ліквідувати найменший сумнів у відправленні суддею правосуддя, навіть якщо сумніви є безпідставними, оскільки тут є головним «публічний інтерес», з метою уникнення будь-яких сумнівів у об`єктивності слідчого судді у стороннього спостерігача, суд приходить до висновку, що заява про відвід слідчого судді ОСОБА_3 підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 75, 80, 81, 369 372, 376 КПК України, суд

постановив:

Заяву прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_2 задовольнити.

Відвести слідчого суддю Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_3 від розгляду скарги ОСОБА_4 на бездіяльність прокурора (єдиний унікальний номер справи №522/1597/25).

Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Суддя

Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1

Єдиний унікальний номер справи: №522/1597/25

Номер провадження № 1-кс/522/2226/25

Головуючий суддя ОСОБА_1