Справа № 592/85/25
Провадження № 1-кп/592/315/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2025 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми у дистанційному судовому провадженні в режимі відеоконференції об`єднане кримінальне провадження № 0001556, відомості за яким 29.09.2024 року були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, з кримінальним провадженням № 0003401, відомості за яким 22.11.2024 року були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, який тимчасово проживав за адресою: АДРЕСА_1 , який не має постійного місця реєстрації проживання, раніше неодноразово судимого за вчинення умисних нетяжких та тяжких корисливих злочинів проти власності, який офіційно ніде не працевлаштований та ніде не працює, який має професійно-технічну освіту, неодруженого, розлученого (зі слів) , який до 2007 року проживав у цивільному шлюбі із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, українця, невійськовозобов`язаного, РНОКПП невідомий, у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 186 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора: ОСОБА_5 ,

обвинуваченого: ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В :

02.01.2025 року до Ковпаківського районного суду м. Суми надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001556, внесеному 29.09.2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом вчинення ОСОБА_3 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

03.01.2025 року було прийнято рішення про проведення підготовчого судового засідання на 07.01.2025 року на 10 годину 30 хвилин.

16.01.2025 року до початку судового засідання прокурор Окружної прокуратури міста Суми ОСОБА_5 надав до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми письмове клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому, із змісту якого вбачається, досудовим розслідуванням було встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи обізнаним про воєнний стан в Україні, який відповідно до Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 року, затвердженого Законом України № 2263-ІХ від 22.05.2022 року (зі змінами та доповненнями) , який діє з 24.02.2022 року до теперішнього часу, маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість за вчинення нетяжких та тяжких умисних корисливих злочинів, на шлях виправлення не став та вчинив два нових епізоду умисних корисливих злочинів в умовах воєнного стану за наступних обставин. Так, 28.09.2024 року близько 09 години 15 хвилин ОСОБА_3 знаходився біля будинку, розташованого за адресою: м. Суми, вул. Засумська, буд. 2. Побачивши невідомого хлопця - ОСОБА_6 , який грав на скрипці за вищевказаною адресою, у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, направлений відкрите викрадення чужого майна (грабіж) потерпілого, вчинений в умовах воєнного стану. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна (грабіж) потерпілого, вчинений в умовах воєнного стану, а саме: мобільним телефоном ОСОБА_6 , діючи повторно, з прямим умислом та корисливим мотивом, 28.09.2024 року близько 09 години 15 хвилин ОСОБА_3 підійшов до ОСОБА_6 , який знаходився біля будинку, розташованого за адресою: м. Суми, вул. Засумська, буд. 2, та під приводом здійснення телефонного дзвінка, попросив у потерпілого мобільний телефон. У свою чергу ОСОБА_6 , довірившись ОСОБА_3 , добровільно передав йому свій мобільний телефон марки "SAMSUNG GALAXY A34 5G" , 8GB RAM 256GB ROM, ІМЕІ1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , із SIM-картою оператора мобільного зв`язку ПрАТ "Київстар" НОМЕР_3 та SIM-картою оператора мобільного зв`язку ПрАТ "ВФ Україна" НОМЕР_4 , який знаходився в силіконовому чохлі з написом "Lakshmi Case" , загальна вартість якого, згідно висновку судової товарознавчої експертизи № СЕ-19/119-24/15654-ТВ від 08.10.2024 року, становить 11120 грн. . Отримавши мобільний телефон потерпілого, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_3 почав імітувати телефонний дзвінок, вважаючи, що потерпілий не усвідомлює його злочинний намір заволодіти мобільним телефоном, почав залишати місце вчинення злочину. В цей час потерпілий ОСОБА_6 почав йти за ОСОБА_3 для того, щоб після його розмови забрати свій мобільний телефон. В подальшому, 28.09.2024 року, перебуваючи неподалік від буд. № 2 по вул. Засумській у м. Суми, розуміючи, що потерпілий має намір забрати свій власний мобільний телефон, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків у виді заподіяння потерпілому майнової шкоди та бажаючи настання таких наслідків, усвідомлюючи те, що його злочинні дії були викриті потерпілим, однак, незважаючи на це, діючи відкрито, утримуючи мобільний телефон "SAMSUNG GALAXY А34 5G" , ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , із SIM-картою оператора мобільного зв`язку ПрАТ "Київстар" НОМЕР_3 та SIM-картою оператора мобільного зв`язку ПрАТ "ВФ Україна" НОМЕР_4 , який знаходився в силіконовому чохлі з написом "Lakshmi Case" , повідомив ОСОБА_6 про те, що мобільний телефон він залишає собі, при цьому він поклав мобільний телефон до кишені власної куртки та з місця вчинення злочину зник. Таким чином, він відкрито викрав чуже майно, а саме: мобільний телефон. Після цього ОСОБА_3 викрадений мобільний телефон "SAMSUNG GALAXY А34 SG" , ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 реалізував, а отриманими грошовими коштами розпорядився на власний розсуд. На підставі викладеного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обґрунтовано підозрюється в умисних протиправних діях, які виразилися у повторному, відкритому, в умовах воєнного стану, викраденні чужого майна (грабежі) , а саме: мобільного телефону марки "SAMSUNG GALAXY А34 5G" , із SIM-картою оператора мобільного зв`язку ПрАТ "Київстар" НОМЕР_3 та SIM-картою оператора мобільного зв`язку ПрАТ "ВФ Україна" НОМЕР_4 , який знаходився в силіконовому чохлі з написом "Lakshmi Case" , загальною вартістю 11120 грн. , який належить ОСОБА_6 , тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, а саме: у відкритому викраденні чужого майна (грабежі) , кваліфікуючою ознакою якого є "вчинений в умовах воєнного стану" . Не зупиняючись на вчиненому, 20.11.2024 року близько 12 години 45 хвилин ОСОБА_3 знаходився біля будинку, розташованого за адресою: м. Суми, вул. Хворостянка, буд. 8. Достовірно знаючи про те, що в кв. АДРЕСА_2 проживає жінка похилого віку, яка не зможе чинити опір та у власності якої є планшет, у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна (грабіж) , вчинений в умовах воєнного стану, шляхом проникнення до квартири та заволодіння вказаним планшетом. Так, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна (грабіж) , вчинений в умовах воєнного стану, 20.11.2024 року близько 12 години 45 хвилин ОСОБА_3 , шляхом вільного доступу, через незачинені двері, проник до кв. АДРЕСА_2 , де в той час знаходилась ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка тримала у руках належний їй планшет марки "Huawei" моделі "MediaPad Т3 10" . В подальшому, діючи в умовах воєнного стану, з прямим умислом та з корисливим мотивом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків у виді заподіяння потерпілій майнової шкоди та бажаючи настання таких наслідків, усвідомлюючи те, що його злочинний умисел було викрито потерпілою ОСОБА_7 , ОСОБА_3 підійшов до неї та правою рукою спробував вихопити планшет з рук потерпілої, при цьому він наказав віддати планшет. Потерпіла ОСОБА_7 , з метою припинення злочинних дій ОСОБА_3 , закинула позаду себе планшет та відмовилася віддавати майно. Не зупиняючись на вчиненому, з метою доведення свого злочинного умислу до кінця та недопущення опору з боку потерпілої, усвідомлюючи свою фізичну перевагу, застосовуючи фізичну силу, ОСОБА_3 штовхнув потерпілу ОСОБА_7 та відвів її в іншу кімнату, чим заподіяв їй легкі тілесні ушкодження. Після цього, ОСОБА_3 взяв планшет марки "Huawei" моделі "MediaPad Т3 10" , який належить ОСОБА_7 , та, утримуючи викрадене майно, вийшов з приміщення квартири. В подальшому, ОСОБА_3 з місця вчинення злочину зник та викраденим планшетом розпорядився на власний розсуд, заподіявши тим самим потерпілій ОСОБА_7 майнову шкоду, яка, згідно висновку судової товарознавчої експертизи № 1373 від 10.12.2024 року, становить 2368 грн. . На підставі викладеного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обґрунтовано підозрюється в умисних протиправних діях, які виразилися у повторному, відкритому, в умовах воєнного стану, викраденні чужого майна (грабежі) , а саме: планшету марки "Huawei" моделі "MediaPad Т3 10" , вартістю 2368 грн. , тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, а саме: у відкритому викраденні чужого майна (грабежі) , кваліфікуючою ознакою якого є "вчинений в умовах воєнного стану" . У вчиненні злочинів обвинувачується ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Харків, українець, громадянин України, який має професійно-технічну освіту, неодружений, працездатний, який не працює та не навчається, який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимий: 1) 29.10.2003 року Жовтневим районним судом м. Харкова за ч. ч. 1, 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 6 місяців, 04.06.2007 року умовно-достроково звільнений на невідбутий строк 7 місяців 6 днів; 2) 20.05.2008 року Ковпаківським районним судом м. Суми за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки, 14.04.2012 року звільнений за відбуттям строку покарання; 3) 06.02.2014 року Ковпаківським районним судом м. Суми за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік, 11.12.2014 року звільнений за відбуттям відбуттям строку покарання; 4) 07.07.2020 року Ковпаківським районним судом м. Суми за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді арешту на строк 6 місяців, 20.08.2020 року звільнений за відбуттям строку покарання. 02.01.2025 року обвинувальний акт стосовно ОСОБА_3 було направлено до Ковпаківського районного суду м. Суми. П. 1 ч. 1 ст. 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами матеріалів кримінального провадження зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі, і вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення. Європейський суд з прав людини одним із критеріїв для визначення наявності обґрунтованої підозри вважає наявність фактів причетності особи до вчинення злочину, у вчиненні якого особу підозрюють (рішення у справі "Джон Мюррей проти Сполученого Королівства" ) . Доведеність наявності обґрунтованої підозри у вчиненні злочину на момент вирішення питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою чи його продовження має відповідати стандарту "розумна підозра" (рішення у справі "О`Хара проти Сполученого Королівства" ) , тобто наявності фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача у тому, що саме ця особа могла вчинити злочин (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" ) . Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Зокрема, у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30.08.1990 року зазначено про те, що "обґрунтована підозра" означає існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити злочин, крім того, вимога обґрунтованої підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення. При цьому обставини вчинення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування. Такий висновок цілком узгоджується із правовими висновками, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі "Мюррей проти Сполученого Королівства" № 14310/88 від 23.10.1994 року, де Суд зазначив про те, що "факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто для висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування" . Так, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності та допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення злочину, а також чи є підозра обґрунтованою для того, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення. Обставини, що дають підстави підозрювати ОСОБА_3 у вчиненні зазначених злочинів підтверджуються наступними матеріалами: - протоколами прийняття заяв про вчинені злочини; - протоколами допитів потерпілих; - протоколами допитів свідків; - протоколом огляду предмету; - протоколом пред`явлення особи для впізнання; - протоколом пред`явлення речей для впізнання; - протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_3 ; - протоколом слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_3 ; - іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності. З огляду на викладене, є достатні підстави вважати, що ОСОБА_3 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки. Метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання наступним спробам: - переховуватися від органів досудового розслідування, суду; - вчиняти інші кримінальні правопорушення, оскільки він вже неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних нетяжких та тяжких корисливих злочинів; - знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; - незаконно впливати на потерпілих і свідків. Підставою до внесення клопотання стало те, що в діях ОСОБА_3 вбачаються ознаки злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, і на даний момент вбачається наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та суду, підтверджується тим, що ОСОБА_3 підозрюється у вчиненні умисних тяжких корисливих злочинів, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, тому є підстави вважати, що, знаючи про тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим у вчиненні ним інкримінованих злочинів, з метою уникнення відповідальності за вчинені злочини він може переховуватися від органу досудового розслідування та в подальшому від суду, що також підтверджується поведінкою ОСОБА_3 одразу після вчинення ним злочинів, який відразу зник з місця вчинення злочинів, з метою уникнення кримінальної відповідальності. Наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: незаконно впливати на свідків з метою зміни їхніх показів, оскільки вони є його знайомими та вони перебувають в дружніх відносинах. Наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: вчинити інше кримінальне правопорушення, підтверджується тим, що ОСОБА_3 ніде не працює, тобто не має джерел для існування, що дає об`єктивні підстави вважати того, що він може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки своїми протиправними діями доводить те, що він схильний до протиправної поведінки. Слід наголосити на тоум, що злочини, вчинені ОСОБА_3 під час дії правового режиму воєнного стану, свідчать про максимальний ступінь суспільної небезпеки як самих діянь, так і особи, що їх вчинила, а, отже, щодо такої особи має бути обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Крім того, звертаючись з клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_3 на підставі зібраних матеріалів кримінального провадження, було враховано вагомість наявних доказів про вчинення злочинів, передбачених ч. 4 ст. 186 КК України, відсутність у нього міцних соціальних зв`язків, постійного місця роботи, а також тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим у вчиненні ним інкримінованих злочинів. Таким чином, оцінивши сукупність усіх обставин у кримінальному провадженні, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим інкримінованих йому злочинів та їхню тяжкість, орган досудового розслідування дійшов висновку про те, що обрання більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, для запобігання вищевказаним ризикам, у даному випадку недостатнє, оскільки лише тримання під вартою буде достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та відповідатиме вимогам чинного кримінального процесуального закону. Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Ілійков проти Болгарії" № 33977/96 від 26.07.2001 року, в якому Суд зазначив про те, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів" . Тяжкість покарання, що загрожує в разі визнання судом ОСОБА_3 винним, а саме: від семи до десяти років позбавлення волі, та враховуючи можливість перешкоджання кримінальному провадженню, спростовує відсутність ризиків. Тяжкість обвинувачення може бути достатньою причиною разом з іншими для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (рішення Європейського суду з прав людини від 12.03.2013 року у справі "Волосюк проти України" ) . Також, відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час до судового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України" № 511-550/0/4-13 від 04.04.2013 року, слідчому судді, суду слід враховувати те, що рішення про застосування (обрання) одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи підозрюваного, обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості. Крім того, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. ст. 177, 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, щодо злочинів, вчинених із застосуванням насильства або погрозою його застосування. Оскільки ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину із застосуванням насильства у відношенні потерпілої ОСОБА_7 , відтак існують достатні підстави не встановлювати ОСОБА_3 розмір застави, у разі обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Відтак у сторони обвинувачення є достатні підстави вважати, що ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, об`єктивно наявні. Ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 25.11.2024 року щодо підозрюваного ОСОБА_3 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 20.01.2025 року включно. Враховуючи вищевикладене, він вважає доведеною наявність підстав для продовження ОСОБА_3 запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою. Тобто інші, більш м`які запобіжні заходи, неможливо обрати щодо обвинуваченого ОСОБА_3 з наступних причин: - запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання не може бути обраний щодо ОСОБА_3 , оскільки його особистість не заслуговує на довіру та підстав вважати, що він буде виконувати покладені на нього обов`язки, а також що цей запобіжний захід забезпечить усунення існуючих ризиків, у органа досудового розслідування немає; - запобіжний захід у вигляді особистої поруки не може бути обраний щодо ОСОБА_3 , оскільки відсутні особи, які можуть виступити в ролі поручителів, які забезпечать виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та забезпечать його належну поведінку; - запобіжний захід у вигляді застави не може бути обраний щодо ОСОБА_3 , оскільки він підозрюється у вчиненні тяжких злочинів, за які передбачено розмір застави у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірі прожиткового мінімумів для працездатних осіб, а ОСОБА_3 не має необхідної суми грошових коштів для внесення застави, оскільки офіційно він ніде не працює; - запобіжній захід у вигляді домашнього арешту не може бути обраний щодо ОСОБА_3 , оскільки він не має ані постійного місця проживання, ані постійного місця реєстрації проживання, оскільки він офіційно ніде не працевлаштований та ніде не працює, а відтак він не має джерел доходу, він може продовжувати свою злочинну діяльність, він не має нерухомості у власності та в користуванні, де він мав би виконувати обов`язки покладені разом із обранням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. Беручи до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив злочини, санкції статі КК України яких передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, зважаючи на те, що злочини є тяжкими, що знаходячись на свободі, він може переховуватись від органу досудового розслідування, а у подальшому й від суду, з метою запобігання уникнення покарання за вчинення злочинів, він може продовжувати злочинну діяльність, він може незаконно впливати на потерпілих та свідків, що свідчить про неможливість запобігання вищевказаним ризикам шляхом обрання більш м`яких запобіжних заходів, а, отже, лише винятковий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_3 . На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 36, 40, 131, 132, 176-178, 183, 184, 194 КПК У країни, він просив продовжити щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, українця, громадянина України, який має професійно-технічну освіту, неодруженого, працездатного, який ніде офіційно не працює та не навчається, який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше неодноразово судимого, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення розміру застави (вхідний № 1747/25 від 16.01.2025 року) (а. п. 31-38) .

У відкритому підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 просив клопотання задовольнити.

У дистанційному судовому провадженні в режимі відеоконференції обвинувачений ОСОБА_3 при вирішення вищевказаного клопотання покладався на розсуд суду.

Вислухавши думки учасників судового провадження, суд дійшов наступного висновку.

Із змісту ч. 1 ст. 197 КПК України вбачається, що строк дії ухвали суду про продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

У відповідності до ч. ч. 1, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до ст. 178 КПК України судом враховується тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_3 у разі визнання його винним, дані про особу обвинуваченого та його репутацію, який не має постійного джерела доходу, є особою, яка неодноразово притягувалась до кримінальної відповідальності та була судима, зокрема, за злочини проти власності, за злочини проти життя та здоров`я.

Наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, підтверджується ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 25.11.2024 року у справі № 592/19391/24, провадження № 1-кс/592/7987/24, яка набрала законної сили 02.12.2024 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/123303603, https://reyestr.court.gov.ua/Review/123303607) (а. п. 22, 23, 57-60) .

Крім того, суд вважає взяти до уваги наступне.

Нормами кримінального процесуального законодавства України не вимагається доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме наведені вище дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, хоч з плином часу ризики можуть зменшитись чи взагалі перестати існувати. У своєму рішення від 05.09.2024 року в справі "Сириця та інші проти України" ("Syrytsya and others v. Ukraine" ) , заява № 18261/23, № 30755/23, № 40406/23) Європейський суд з прав людини, констатувавши порушення п. 3 ст. 5 Конвенції, дійшов висновку про надмірну тривалість тримання заявників під вартою, оскільки у кримінальних провадженнях мали місце специфічні дефекти: 1) недотримання належної ретельності в процесі тримання під вартою; 2) неналежне ведення провадження, що призвело до надмірної тривалості попереднього ув`язнення; 3) відсутність оцінки особистої ситуації заявника, що зменшує ризик повторного вчинення злочину, змови або втечі; 4) не вивчення можливості в ході розгляду справи застосувати інші заходи забезпечення явки в судове засідання. Відносини, що виникають у зв`язку з обов`язком держави виконати рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України; з впровадженням в українське судочинство практики європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до Європейського суду з прав людини, регулюються п. 1 ст. 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" № 3477-IV від 23.02.2006 року (із змінами) . Згідно приписів ч. 1 ст. 2 вказаного Закону України рішення Європейського суду з прав людини є обов`язковим для виконання Україною відповідно до ст. 46 Конвенції, а суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права (ст. 17 вказаного Закону України) . Згідно рішення Комітету міністрів Ради Європи (КМ РЄ) , ухваленому на 1501 засіданні 13.06.2024 року у м. Страсбург, крім іншого, делегатами було запропоновано органам влади пояснити причину збільшення кількості судових рішень про санкціонування тримання під вартою, надати вичерпну інформацію про практику національних судів щодо відповідного і достатнього обґрунтування рішень про тримання під вартою та щодо застосування альтернативних запобіжних заходів; ще раз закликали зібрати відповідну статистичну інформацію щодо середньої тривалості досудового тримання під вартою та швидкого перегляду його законності, вичерпну та консолідовану інформацію про всі відповідні заходи, вжиті або заплановані для усунення повного спектру порушень, виявлених Європейським судом з прав людини. Також було наголошено на тому, що національні суди під час здійснення правосуддя повинні керуватися практикою Європейського суду з прав людини, забезпечувати дотримання гарантій, передбачених ст. 5 Конвенції щодо позбавлення волі, вдосконалювати практику щодо обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та розгляду альтернативних запобіжних заходів у кримінальних провадженнях, а також забезпечувати належну обґрунтованість рішень про обрання такого запобіжного заходу, а невиконання рішень Європейського суду з прав людини призводить до негативних політичних та правових наслідків для міжнародного іміджу України.

Відтак, здійснивши належну оцінку фактів, які стосувалися питання необхідності подальшого продовження щодо ОСОБА_3 такого запобіжного заходу як безальтернативне тримання його під вартою за обставин, які склалися на відповідній стадії судового провадження, оцінивши особисте становище обвинуваченого на предмет не зменшення ризику вчинення повторного кримінального правопорушення правопорушення чи втечі, беручи до уваги тяжкість висунутого проти ОСОБА_3 обвинувачення та наявні ризики, зважаючи на те, що урахування тяжкості обвинувачення має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про високий ступінь суспільної небезпечності ОСОБА_3 , що дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності його поведінку, беручи до уваги те, що майбутнє покарання за вчинене кримінальне правопорушення підвищує ризик того, що він може ухилитися від суду, оскільки небезпека ризику переховування від суду може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з інформацією про матеріальний, соціальний стан особи та інше, а серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти" (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Ідалов проти Росії" , "Гарицьки проти Польщі" , "Храїді проти Німеччини" ) та є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів (рішення Європейського суду з прав людини від 26.07.2001 року у справі "Ілійков проти Болгарії" , заява № 33977/96) , відтак суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_3 може переховуватись від суду, цей ризик має місце, беручи до уваги те, що не зменшився ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто цей ризик є актуальним та продовжує існувати до отримання усних показань потерпілих і свідків безпосередньо в судовому засіданні, згідно приписам ч. 1, 2 ст. 23, ч. 4 ст. 95, ст. 224-225 КПК України, враховуючи те, що продовжує існувати і ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, враховуючи кількість епізодів протиправних дій, що інкримінуються ОСОБА_3 , а також фактичні обставини їх вчинення, тому суд дійшов висновку про те, що клопотання прокурора Окружної прокуратури міста Суми ОСОБА_5 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 на 60 діб слід задовольнити частково. Слід продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в умовах державної установи "Сумський слідчий ізолятор" строком до 12.03.2025 року включно. На підставі положень п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України не слід визначати розмір застави у кримінальному провадженні.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 176-178, 183, 194, 197, 315, 369-372, 375, 376, 615 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання прокурора Окружної прокуратури міста Суми ОСОБА_5 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 на 60 діб задовольнити частково.

Продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в умовах державної установи "Сумський слідчий ізолятор" строком до 12.03.2025 року включно.

На підставі положень п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України не визначати розмір застави у кримінальному провадженні.

Копію ухвали суду негайно після проголошення вручити обвинуваченому, прокурору та направити державній установі "Сумський слідчий ізолятор" .

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана безпосередньо до Сумського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим протягом п`яти днів з дня отримання її копії.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Головуючий: ОСОБА_1