Справа № 133/890/22
Провадження №1-кп/132/508/24
Вирок

Іменем України

12 грудня 2024 року

Калинівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в м. Калинівка кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000104 від 20.04.2022 року відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , освіта середня, раніше не судимого,

по вчиненню кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора Козятинського відділу Хмільницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , діючи умисно, посягаючи на встановлені чинним законодавством України суспільні відносини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів, суспільні відносини, що охороняють здоров`я населення України, в порушення вимог ст. ст. 7, 12, 17, 25 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995, Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, а також зловживання ними» від 15.02.1995, постанови Кабінету Міністрів України № 770 від 06.05.2000 та наказу Міністерства охорони здоров`я України № 188 від 01.08.2000 (з наступними змінами та доповненнями до наведених нормативних актів), будучи особою, яка періодично вживає наркотичні засоби, достовірно знаючи про порядок обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, прекурсорів на території України та відповідальність за їх незаконний обіг, восени 2021 року (точний час в ході досудового розслідування встановити не представилось за можливе), перебуваючи в захисній лісосмузі, неподалік власного місця проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , виявив дикоростучий кущ рослини коноплі.

Після чого, ОСОБА_3 , достовірно знаючи, що рослини коноплі є наркотичним засобом, обіг яких обмежено, маючи умисел на незаконне придбання, виготовлення та зберігання наркотичних засобів для власного вживання в якості наркотичного засобу, без належного дозволу зірвав, стебла разом з листям, з виявленого ним дикоростучого куща рослини коноплі, таким чином незаконно придбав наркотичний засіб, обіг якого обмежено - канабіс.

В подальшому, знайдений наркотичний засіб - канабіс ОСОБА_3 переніс до місця свого проживання, що по АДРЕСА_1 , де висушив його, після чого відокремив листя від стебел, подрібнив та помістив до паперового згортку, поліетиленових пакетів та скляної банки, таким чином незаконно виготовив наркотичний засіб, після чого став його незаконно зберігати для власного вживання шляхом куріння без мети збуту.

Згодом, 30.03.2022 на підставі добровільної згоди власника проведено огляд території домоволодіння, де проживає ОСОБА_3 , що за адресою: АДРЕСА_1 , де в коридорі житлового будинку, а також в господарському приміщенні виявлено та вилучено наркотичний засіб, обіг якого обмежено, - канабіс, який він незаконно придбав, виготовив та зберігав для власного вживання без мети збуту.

Відповідно до висновку експерта СЕ-19/102-22/3731-НЗПРАП надана на дослідження подрібнена речовина рослинного походження є наркотичним засобом - канабісом, масою у перерахунку на висушену речовину 8,59 г.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 770 від 06.05.2000 року «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» («Список № 1 Наркотичні засоби та рослини, обіг яких обмежено» в «Таблиці 2»,) канабіс віднесено до наркотичного засобу та рослин, обіг яких обмежено.

Згідно наказу Міністерства охорони здоров`я України № 188 від 01.08.2000 маса вилученого у ОСОБА_3 наркотичного засобу - канабісу становить більш ніж невеликий розмір, тобто більше 5 г.

Тобто, маса вилученого у ОСОБА_3 наркотичного засобу - канабісу перевищує невеликий розмір, встановлений відповідними нормативними актами України з протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів.

Так дії ОСОБА_3 , кваліфіковано за ч. 1 ст. 309 КК України тобто незаконне придбання, виготовлення та зберігання наркотичних засобів без мети збуту.

09 грудня 2024 року між прокурором Козятинського відділу Хмільницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_4 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0000104 від 20.04.2022 року та обвинуваченим ОСОБА_3 , за участю захисника ОСОБА_5 , була укладена угода про визнання винуватості.

Відповідно до даної угоди, обвинувачений ОСОБА_3 беззастережно визнав обвинувачення в обсязі підозри, а сторони угоди - обвинувачений ОСОБА_3 , його захисник ОСОБА_5 та прокурор Козятинського відділу Хмільницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_4 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 309 КК України, та покарання, яке повинен понести ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 309 КК України у виді штрафу в дохід держави у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн.

Обвинуваченому ОСОБА_3 при укладенні угоди роз`ясненні положення п. 1 ч. 4 ст. 394 КПК України щодо обмеження підстав оскарження вироку в апеляційному порядку та положення п.1 ч. 1 ст. 424 КПК України щодо обмеження підстав оскарження вироку в касаційному порядку, а також ст. ст. 473, 474, 476 КПК України щодо наслідків укладення, затвердження та невиконання угоди, а також йому зрозуміло, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за ст. 389-1 КК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурор зазначив, що при укладенні угоди були дотримані всі вимоги і правила КПК та КК України, а тому просив затвердити зазначену угоду і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання на умовах та обставинах, з приводу яких обвинуваченим та прокурором було досягнуто згоди.

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні повністю визнав вину у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, та вказав, що цілком розуміє свої права та наслідки укладення та затвердження угоди, що передбачені ст.ст. 473, 474 КПК України, наслідки невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України, які роз`яснені судом в ході судового засідання. Обвинувачений надав суду згоду на призначення узгодженого покарання, зазначивши, що угоду про визнання винуватості було укладено добровільно, без застосування насильства, примусу, погроз або внаслідок обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні не заперечувавпроти затвердження судом угоди про визнання винуватості, укладеної між його підзахисним ОСОБА_3 та прокурором в даному кримінальному провадженні.

Суд не перевіряє фактичні обставини вчиненого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, так як не здійснює оцінку доказів у кримінальному провадженні, виходячи з того, що межі розгляду встановлюються лише змістом угоди про визнання винуватості.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо: кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, яке, згідно з положеннями ст. 12 КК України, відноситься до проступків.

При цьому судом відповідно до вимог ч. 4 ст. 474 КПК України з`ясовано, що обвинувачений беззастережно визнає обвинувачення в обсязі підозри, а також цілком розуміє права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди про визнання винуватості між сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, а тому у суду не виникає необхідності витребовувати документи, а також викликати в судове засідання інших осіб та опитувати їх для з`ясування добровільності укладеної угоди. Укладення угоди є правомірним, та таким, що відповідає інтересам суспільства, умови угоди не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, зокрема узгоджена сторонами міра покарання встановлена в межах санкцій ч. 1 ст. 309 КК України та відповідає загальній меті призначення кримінального покарання, встановленій в загальній частині КК України та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, є достатньою для виправлення засудженого та запобігання вчинення ним нових злочинів.

До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 за вчинення кримінального правопорушення суд відносить щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Судом не встановлено підстав для відмови в затвердженні угоди, визначених в ч. 7 ст. 474 КПК України.

За умовами ч. 1 ст. 475 КПК України якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду, і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Виходячи з викладеного, зважаючи, що обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав вину та усвідомив протиправність своїх дій, щиро розкаявся у вчиненому, не є суспільно небезпечним, відсутні будь-які обставини, які вказували б на схильність чи можливість вчинення у майбутньому ним інших кримінальних правопорушень, а також враховуючи, що сторони обумовили призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_3 за вчинене ним кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 309 КК України у виді штрафу в дохід держави, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної 09 грудня 2024 року між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_3 на підставі ст.ст. 468, 469, 470, 472-473 КПК України, та призначення обвинуваченому ОСОБА_3 узгодженої сторонами міри покарання у штрафу в дохід держави у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн.

Як вбачається зі змісту угоди, узгоджені сторонами угоди вид та розмір покарання відповідають загальним засадам призначення покарання, встановленим частинами першою, другою ст. 65 КК України, а також санкції частини 1 ст. 309 КК України. Зокрема, враховано, що обвинувачений повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, що пом`якшує його покарання, відсутністю обставин, які обтяжують покарання.

Запобіжний захід у даному кримінальному провадженні відносно обвинуваченого не обирався.

Витрати на залучення експерта по кримінальному провадженню становлять 1716,20 грн., у зв`язку з чим, дані витрати відповідно до ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Встановлено, що на підставі ухвали слідчого судді Козятинського міськрайонного суду Вінницької області № 133/506/22 від 01.04.2022 року накладено арешт на майно, яке визнане речовим доказом у кримінальному провадженні.

З урахуванням, зазначеного вище, суд дійшов висновку про те, що потреба у подальшому застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження щодо арешту вищевказаного майна, відпала, а тому, арешт вказаного майна слід скасувати.

Долю речових доказів в кримінальному провадженні слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 314, 373, 374, 475 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду від 09 грудня 2024 року між прокурором Козятинського відділу Хмільницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 , за участю захисника ОСОБА_5 , про визнання винуватості.

ОСОБА_3 визнати винним по ч. 1 ст. 309 КК України і призначити йому покарання у виді штрафу в дохід держави у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000,00 грн.

Стягнути із засудженого ОСОБА_3 на користь держави витрати за проведення експертизи в сумі 1716,20 грн.

Скасувати арешт з майна, накладений згідно ухвали слідчого судді Козятинського міськрайонного суду Вінницької області № 133/506/22 від 01.04.2022 року.

Речові докази по кримінальному провадженню № 0000104 від 20.04.2022 року, а саме: два прозорі поліетиленові пакети із застібками з вмістом сухої подрібненої речовини рослинного походження зеленого кольору, паперовий згорток білого кольору з вмістом сухої подрібненої речовини рослинного походження зеленого кольору та скляну банку з вмістом сухої подрібненої речовини рослинного походження зеленого кольору, які передано на зберігання до кімнати речових доказів відділення поліції № 2 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області ГУНП у Вінницькій області знищити.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з дня його проголошення.

СУДДЯ: