Справа № 484/1031/25
Провадження № 1-кс/484/187/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2025 року м. Первомайськ

Слідчий суддя Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області Маржина Т.В., ознайомившись зі скаргою ОСОБА_1 , яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_2 , в порядку ч.2 ст. 206 КПК України на незаконне позбавлення волі за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 від імені та в інтересах ОСОБА_2 звернулася до суду зі скаргою в порядку ч.2 ст. 206 КПК України на незаконне позбавлення волі за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили.

Скаргу мотивовано тим, що 10.02.2025 року о 09:50 годині поліцейський у супроводі трьох чоловіків у камуфляжній форму силоміць доставили її чоловіка ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , проігнорувавши той факт, що він надав всі документи, а саме електронний додаток Резерв+ (офіційний документ Міністерства обори України) та паперове тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 . Відповідно до закону про мобілізацію № 10449 від 18.05.2024 року та додатків до нього, які були прийняті в червні 2024 року і стосуються обмежено придатних та в липні 2024 року про осіб, які раніше скоїли легкі або середньої тяжкості злочини, її чоловік ОСОБА_2 на даний момент виключений з військового обліку. Він не є військовозобов`язаним і на нього не можуть поширюватися такі мобілізаційні заходи як затримання, проходження ВЛК та інші. Зазначила, що її чоловік сумлінно оновлював свої дані, за повістками з`являвся до ІНФОРМАЦІЯ_1 (останній раз в грудні 2024 року), він не перебуває у розшуку, в його витягу до Резерв+ зазначено, що він виключений та не є військовозобов`язаним до 27.11.2025 року. Вважає, що в разі змін в законодавстві його статус в додатку Резерв+ змінився б і йому б прийшла повістка на проходження ВЛК, але таких змін на даний момент не має. Працівники ІНФОРМАЦІЯ_1 на документи її чоловіка не звертають уваги, не надають інформації про те, на яких законних підставах вони утримують його. Крім того, вони тиснуть на нього морально, шантажують його, погрожують його життю та із застосуванням фізичної сили змушують підписати папери про добровільне підписання контракту на проходження військової служби. З 10.02.2025 року і по сьогоднішній день її чоловік ОСОБА_2 перебуває під вартою озброєних людей в повній ізоляції, без телефону та можливості звернутися за допомогою, його утримують в антисанітарних умовах, здійснюючи постійно на нього морально-психологічний та фізичний тиск, всупереч вимогам ч.2 ст. 28, ст.ст. 29, 62 Конституції України. Жодних документів він не підписував, від проходження ВЛК відмовляється на підставі ч.3 ст. 28 Конституції України, на його вимогу щодо обов`язкової присутності адвоката під час складання процесуальних документів для надання безоплатної правової допомоги, так само як і на вимогу щодо присутності законних представників і захисників прав йому грубо відмовляють.

Посилаючись на ч.ч.2, 3 ст. 206 КПК України ОСОБА_1 просить зобов`язати начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , під вартою якого тримається ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення волі. За результатами розгляду обставин незаконного тримання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою якого тримається особа не надасть судове рішення, яке набрало законної сили.

Дослідивши надану скаргу, додані до неї матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог п.18 ч.1 ст. 3 КПК України слідчий суддя здійснює судовий контроль за дотриманням прав, свобод та осіб виключно у кримінальному провадженні.

Кримінальне провадження це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (п.10 ч. 1 ст. 3 КПК України).

Положеннями ч.3 ст. 26 КПК України передбачено, що слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК України.

Згідно з ч.1 ст. 206 КПК України кожен слідчий суддя, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Відповідно до ч.3 ст. 206 КПК України слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Тримання під вартою є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавленням особи свободи, і полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установи тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням вимогам режиму цих установ.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про попереднє ув`язнення» підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно до Кримінального і Кримінального процесуального кодексів України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом, рішення суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на прохання Міжнародного кримінального суду про тимчасовий арешт або про арешт і передачу, а також постанова прокурора, прийнята у випадках та порядку, передбачених статтею 615 КПК України.

Згідно зі ст. 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення» установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання.

Зі змісту скарги вбачається, що 10.02.2025 року о 09:50 годині поліцейський у супроводі трьох чоловіків у камуфляжній форму силоміць доставили чоловіка ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , проігнорувавши той факт, що він надав всі необхідні документи, а саме електронний додаток Резерв+ та тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 . ОСОБА_2 на даний момент виключений з військового обліку, він не є військовозобов`язаним і на нього не можуть поширюватися такі мобілізаційні заходи як затримання, проходження ВЛК та інші, він сумлінно оновлював свої дані, за повістками з`являвся до ІНФОРМАЦІЯ_1 (останній раз в грудні 2024 року), він не перебуває у розшуку, в його витягу до Резерв+ зазначено, що він виключений та не є військовозобов`язаним до 27.11.2025 року. Працівники ІНФОРМАЦІЯ_1 на документи ОСОБА_2 не звертають уваги та з 10.02.2025 року незаконно проти його волі утримують його під вартою, позбавляючи свободи, з метою добровільного підписання контракту на проходження військової служби.

ОСОБА_1 зазначає, що у представників ІНФОРМАЦІЯ_1 не має жодних законних підстав для позбавлення волі ОСОБА_2 .

Відповідно до ч.2 ст. 206 КПК України, якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

З аналізу ст. 206 КПК України можна зробити висновок, що слідчий суддя забезпечує дотримання прав особи, яка тримається під вартою органом державної влади чи службовою особою, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку.

Глава 18 КПК України, а саме ст. 206 КПК України регламентує відносини під час досудового розслідування, а саме запобіжні заходи, затримання особи.

Відповідно до вимог ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» в редакції закону від 18.05.2024 року з наступними змінами і доповненнями, під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

При цьому, зобов`язано місцеві органи виконавчої влади у взаємодії з територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, за участю органів місцевого самоврядування та із залученням підприємств, установ та організацій усіх форм власності, фізичних осіб - підприємців організувати та забезпечити в установленому порядку своєчасне оповіщення і прибуття громадян, які призиваються на військову службу, прибуття техніки на збірні пункти та у військові частини, а також здійснення призову військовозобов`язаних, резервістів на військову службу, їх доставки до військових частин та установ Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України.

Виключний перелік рішень, дій чи бездіяльності, які можуть бути оскаржені до слідчого судді на стадії досудового розслідування, встановлений ст. 303 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 207 КПК України ніхто не може бути затриманий без ухвали слідчого судді, суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 208 КПК України уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, лише у визначених КПК України випадках.

Зі змісту скарги вбачається, що ОСОБА_2 не є особою, яка тримається під вартою, не є затриманим у порядку ст. 208 КПК України та не є особою, затриманою не уповноваженою службовою особою у порядку ст. 207 КПК України, не утримається правоохоронними органами у зв`язку із розслідуваним ними кримінальним правопорушенням у межах жодного порушеного кримінального провадження.

Таким чином у слідчого судді відсутні повноваження, визначені КПК України, для з`ясування підстав позбавлення волі особи у інших випадках, не пов`язаних із сферою дії Кримінального процесуального закону, визначених КПК України для з`ясування підстав позбавлення волі особи у інших випадках, не пов`язаних із досудовим розслідуванням конкретного кримінального провадження та розгляду у порядку ст. 206 КПК України скарги, поданої не в рамках кримінального провадження.

Виходячи з обставин скарги та вищевказаних правових норм, слідчий суддя приходить висновку, що затримання громадянина працівниками ТЦК та СП, утримання його без відповідного судового рішення, не підлягає оскарженню до слідчого судді, оскільки такі правовідносини врегульовані чинним законодавством про мобілізацію та мобілізаційну підготовку, а у разі, якщо такі дії мають ознаки кримінального правопорушення відповідними нормами Закону України «Про Державне бюро розслідувань» та ст. 214 КПК України.

При цьому, слідчий суддя звертає увагу на те, що у разі порушення прав чи інтересів особи службовими (посадовими) особами ІНФОРМАЦІЯ_1 , працівниками поліції чи військової частини при здійсненні ними своїх повноважень, пов`язаних із мобілізацією, для судового захисту відповідна особа має право звернутись із адміністративним позовом до компетентного адміністративного суду, а у разі вчинення щодо неї (нього) протиправних дій, що містять ознаки кримінальних правопорушень, до правоохоронного органу із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Слідчий суддя враховує правову позицію Касаційного кримінального суду Верховного Суду, закріплену у Постанові від 27.05.2019 року (справа № 766/22242/17), згідно з якою, відповідно до ч.ч.2-5 ст. 206 КПК України, якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи. При цьому слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи. Водночас якщо до доставлення такої особи до слідчого судді прокурор, слідчий звернеться з клопотанням про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя зобов`язаний забезпечити проведення у найкоротший строк розгляду цього клопотання. Незалежно від наявності клопотання слідчого, прокурора, слідчий суддя зобов`язаний звільнити особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких трималася ця особа, не доведе: 1) існування передбачених законом підстав для затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; 2) не перевищення граничного строку тримання під вартою; 3) відсутність зволікання у доставленні особи до суду».

Наведені вище положення ст. 206 КПК мають на меті забезпечення процесуального механізму звільнення слідчим суддею будь-якої особи, яка позбавлена свободи за відсутності судового рішення, та застосовуються саме в таких випадках. При цьому вказаний механізм не включає процедур оскарження рішень, дій чи бездіяльності працівників правоохоронних органів, пов`язаних із затриманням особи в порядку, передбаченому ст. 208 КПК України, «post factum», оскільки відповідні заперечення особа може висловити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу та/або під час підготовчого судового засідання й судового розгляду кримінального провадження по суті.

Вказана позиція узгоджується із правовою позицією, викладеною в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 27.05.2019 року по справі № 766/22242/17.

Крім того, положеннями ч.3 ст. 26 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Матеріали скарги, поданої ОСОБА_1 від імені та в інтересах чоловіка ОСОБА_2 , не містять відомостей про те, що останній, був затриманий уповноваженою службовою особою без ухвали слідчого судді, а також про те, що він утримується на території юрисдикції Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області, що позбавляє суд здійснити перевірку наявності підстав позбавлення волі такої особи, зокрема, з приводу наявності судового рішення та звільнення такої особи, якщо за результатами такої перевірки не буде встановлено відповідних підстав.

За таких обставин, слідчий суддя зазначає, що КПК України не передбачено право слідчого судді з`ясовувати підстави позбавлення волі особи у інших випадках, не пов`язаних із досудовим розслідуванням конкретного кримінального провадження та розгляду у порядку ст. 206 КПК України скарги, поданої не в рамках кримінального провадження.

Положеннями КПК України не врегульовано питання щодо відмови у відкритті провадження за скаргою, яка подана в порядку ст. 206 КПК України та на дії осіб, які не є працівниками органу досудового розслідування, дізнання чи прокуратури.

Згідно ч.6 ст. 9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Так, ч.4 ст. 304 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, що не підлягає оскарженню.

Враховуючи викладене, слідчий суддя вважає, що наявні правові підстави для відмови у відкритті провадження за наданою скаргою.

Керуючись ст.ст. 7, 8, 9, 206, 304, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У відкритті провадження за скаргою ОСОБА_1 , яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_2 , в порядку ч.2 ст. 206 КПК України на незаконне позбавлення волі за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, - відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя: