КРИМІНАЛЬНЕ СУДОЧИНСТВО Справа№ 170/373/21
Провадження № 1-кп/170/15/25
Шацький районний суд Волинської області
В И Р О К

і м е н е м У к р а ї н и

02 квітня 2025 року смт. Шацьк

Шацький районний суд Волинської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 26.05.2021 за № 0000677 про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця с. Сильно, Ковельського району, Волинської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, одруженого, непрацюючого, особи з інвалідністю ІІ групи, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 , відповідно до наказу Державної пенітенціарної служби України від 21.06.2013 № 43/ОС-13, призначений на посаду начальника медичного реабілітаційного центру «Чайка» Державної пенітенціарної служби України. Відповідно до вказаної посади, ОСОБА_4 був наділений повноваженнями, пов`язаними з виконанням керівних, організаційно-розпорядчих та адміністративно господарських функцій, тобто ОСОБА_4 перебуваючи на вказаній посаді є службовою особою.

Отже, ОСОБА_4 будучи службовою особою, наділеною керівними, організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями, достеменно знаючи, що до його посадових обов`язків входило здійснення перевірки виходу на роботу особового складу, розуміючи, що табеля обліку використання робочого часу, а також розрахунково-платіжні відомості МРЦ «Чайка» ДПтС України, відповідно до наказу Державного комітету статистики України №489 від 05.12.2008 «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці» є офіційними документами, які після перевірки правильності їх заповнення, він повинен підписати та затвердити як керівник вказаної установи, та його підпис свідчить про достовірність даних щодо перебування працівників на робочому місці, а також правильність розрахунку заробітної плати, яку необхідно нарахувати співробітникам МРЦ «Чайка» ДПтС України.

Також, у відповідності до положення про медичний реабілітаційний центр «Чайка» Державної пенітенціарної служби України, яке затверджено наказом ДПтС України від 06.02.2015 №67/ОД-15, на ОСОБА_4 , як начальника, серед іншого, було покладено наступні обов`язки та повноваження, а саме:

- має право першого підпису на фінансових документах;

- розпоряджається коштами та майном Центру відповідно до чинного законодавства;

- встановлює форми і системи оплати праці, розміри посадових окладів, премій, винагород, надбавок і доплат персоналу Центру згідно з чинним законодавством та іншими нормативно правовими актами;

- проводить своєчасні розрахунки з персоналом Центру в межах бюджетного фінансування;

- організовує в установленому порядку інвентаризацію основних засобів, оборотних коштів, товарно-матеріальних цінностей та обліку бланків суворої звітності, бухгалтерський облік, складання та подання фінансової, податкової та статистичної звітності відповідно до чинного законодавства.

Окрім цього, ОСОБА_4 , як начальником МРЦ «Чайка» ДПтС України підписано правила внутрішнього трудового розпорядку, які були затвердженні зборами трудового колективу від 10.01.2015, відповідно до яких передбачено наступне:

«3.1. Працівники підприємства зобов`язані:

3.1.1. дотримуватись режиму робочого дня, установленого цими Правилами;

3.1.2. перебувати на робочому місці протягом робочого дня, за винятком перерв для відпочинку та харчування.

6. Робочий час і його використання.

Час відпочинку

6.1. На підприємстві встановлюється п`ятиденний робочий тиждень із тривалістю робочого часу 40 годин на тиждень, 8 годин на день, із двома вихідними днями субота і неділя…

6.2. на підприємстві встановлюється такий режим роботи: початок роботи 9.00; закінчення роботи 18.00; перерва для відпочинку та харчування з 13.00 до 14.00. Напередодні святкових днів тривалість робочого дня зменшується на одну годину…».

Так, ОСОБА_4 зловживаючи своїм службовим становищем, діючи в супереч інтересам служби, переслідуючи корисливі мотиви з метою заволодіння коштами зарплатного фонду МРЦ «Чайка» ДПтС України, вчинив кримінальне правопорушення, за наступних обставин.

Відповідно до листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 22.08.2017 № 0.64-26793/0/015-17 ОСОБА_8 01.12.2016 о 11 год. 34 хв. перетнула кордон України в пункті перетину ОСОБА_9 , та повернулась на територію України того ж дня о 20 год. 51 хвилин. Також, ОСОБА_8 02.12.2016 о 14 год. 20 хв. перетнула кордон України в пункті перетину ОСОБА_9 , та повернулась на територію України цього ж дня о 22 год. 53 хвилин. Окрім цього, ОСОБА_8 15.12.2016 о 11 год. 57 хв. перетнула кордон України в пункті перетину ОСОБА_9 , та повернулась на територію України цього ж дня о 19 год. 04 хвилин. Також, ОСОБА_8 17.12.2016 о 11 год. 43 хв. перетнула кордон України в пункті перетину ОСОБА_9 , та повернулась на територію України цього ж дня о 22 год. 47 хвилин. Окрім цього, ОСОБА_8 21.12.2016 о 12 год. 11 хв. перетнула кордон України в пункті перетину ОСОБА_9 , та повернулась на територію України цього ж дня о 23 год. 29 хвилин. Також, ОСОБА_8 29.12.2016 о 11 год. 44 хв. перетнула кордон України в пункті перетину ОСОБА_9 , та повернулась на територію України цього ж дня о 20 год. 36 хвилин. Таким чином, 01, 02, 15, 17, 21 та 29 грудня 2016 вона не перебувала на робочому місці, про що ОСОБА_4 було відомо.

Також, 26.12.2016 ОСОБА_4 достеменно знаючи, про розпорядок свого робочого часу, не зважаючи на інтереси служби, в час коли він повинен був знаходиться на своєму робочому місці перебував за межами території України. Вказана інформація підтверджується листом Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 22.08.2017 № 0.64-26793/0/015-17, відповідно до якого 26.12.2016 о 12 год. 30 хв. ОСОБА_4 перетнув кордон України в пункті перетину ОСОБА_10 , та того ж дня о 14 год. 13 хв. в`їхав на територію України.

Отже, період часу з 03.12.2016 по 30.12.2016 (більш точну дату в ході досудового розслідування встановити не виявилось за можливе), ОСОБА_4 виконуючи свої службові обов`язки щодо перевірки ведення обліку використання робочого часу, а також перевірки та затвердження розрахунково-платіжних відомостей про нарахування заробітної плати за місяць, перебуваючи в приміщенні МРЦ «Чайка» ДПтС України, за адресою: Волинська обл., смт Шацьк, ур. Гряда, вул. Берегова, 8, отримав від особи яка на той час займала посаду головного бухгалтера, заздалегідь підготовлений нею табель обліку використання робочого часу за грудень 2016 року та розрахунково-платіжну відомість про зарахування заробітної плати за грудень 2016 року. Усвідомлюючи, що у вказаних документах відображено завідомо неправдиві відомості, щодо перебування ОСОБА_4 та ОСОБА_8 на робочому місці, діючи з прямим умислом, завірив своїм підписом правильність відображеної інформації, яке в подальшому призвело до зайвого нарахування та виплати ОСОБА_8 заробітної плати у розмірі 1 620,82 грн. та ОСОБА_4 заробітної плати у розмірі 311,18 гривень.

Відповідно до висновку експерта №13-2/53 від 24.06.2020 документально підтверджується висновок довідки від 16.01.2020 Державної аудиторської служби України, щодо зайвого нарахування заробітної плати за невідпрацьований час (не виконану роботу) працівниками МРЦ «Чайка» - ОСОБА_4 , ОСОБА_11 та ОСОБА_8 , за період 2015-2017 роки на загальну суму 12 337,18 гривень, з них за грудень 2016 року ОСОБА_8 - 1 620,82 грн. та ОСОБА_4 - 311,18 гривень.

Також, відповідно до вказаного висновку, безпідставно нарахована заробітна плата працівникам МРЦ «Чайка» була виплачена.

Отже, внаслідок своїх умисних дій ОСОБА_4 заволодів грошовими коштами МРЦ «Чайка» на суму 311,18 гривень. А також внаслідок вказаних дій ОСОБА_4 , особа яка займала посаду бухгалтера заволоділа грошовими коштами на суму 1 620,82 грн.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 3 ст. 191 КК України, як заволодіння чужим майном, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене повторно.

Під час судового розгляду обвинувачений вини у вчиненні вказаного правопорушення не визнав, відповідно до ст. 63 Конституції України відмовився від дачі показань.

Захисник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_12 в судовому засіданні просила суд ухвалити щодо ОСОБА_4 виправдувальний вирок, обгрунтовуючи позицію захисту наступним. ОСОБА_4 обвинувачується у заволодінні чужим майном, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненим повторно, однак лише по одному епізоду, а саме в період часу з 03.12.2016 по 30.12.2016. Провадження по інших 18-ти епізодах заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненим повторно, було закрито ухвалою суду від 12.12.2024 на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння. Враховуючи те, що кримінальне провадження в частині кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 3 ст. 191 КК України по 18-ти епізодам закрито, винуватість ОСОБА_4 за цими епізодами, судом не встановлювалась, то у даному випадку кваліфікуюча ознака повторність, в частині обвинувачення за ч. 3 ст. 191 КК України (епізод від 03.12.2016 по 30 12.2016), підлягає виключенню із його обвинувачення, а його дії за вказаним епізодом мали б бути перекваліфіковані з ч. 3 ст. 191 КК України на ч. 2 ст. 191 КК України. Сторона захисту зазначає, що ОСОБА_4 обвинувачується саме у заволодінні чужим майном, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем. З об`єктивної сторони кримінальне правопорушення, передбачене статтею 191 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 є у формі: заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем. Зловживання службовим становищем як спосіб заволодіння майном означає, що особа порушує свої повноваження і використовує організаційно-розпорядчі або адміністративно-господарчі функції для незаконного і безоплатного обертання чужого майна: незаконно дає вказівку матеріально відповідальній особі, підлеглій їй, про видачу майна; отримує майно за фіктивними документами тощо. Закінченим це кримінальне правопорушення визнається з моменту незаконного безоплатного заволодіння майном. Однак, як вбачається зі змісту самого обвинувачення, викладеного в обвинувальному акті, а саме в частині викладених фактичних обставин кримінального правопорушення, зазначено, дослівно: « Отже, внаслідок своїх умисних дій ОСОБА_4 заволодів грошовими коштами МРЦ « Чайка » на суму 5860,19 гривень. А також внаслідок вказаних дій ОСОБА_4 , особи, які обіймали посаду бухгалтера заволоділи грошовими коштами на суму 2102,96 грн, та на суму 4374,02 грн.» Тобто, прокурор у своєму обвинуваченні погоджується, що певною сумою заволоділи саме особи, які обіймали посаду бухгалтера. Тому постає питання, чому саме ОСОБА_4 у провину ставиться заволодіння грошовими коштами в сумі 1620,82 грн, якими фактично заволоділа бухгалтер ОСОБА_8 по епізоду 03.12.2016 по 30.12.2016 «…яке в подальшому призвело до зайвого нарахування та виплати ОСОБА_8 заробітної плати у розмірі 1 620,82 грн» (з обвинувального акта). Так, стороною обвинувачення не надано жодного доказу, який би доводив, що цими коштами незаконно безоплатно заволодів ОСОБА_4 . Крім того, сторона захисту звертає увагу, що з листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 22.08.2017 № 0.64-26793/0/015-17, вбачається, що 26.12.2016 о 12 год. 30 хв. ОСОБА_4 перетнув кордон України в пункті перетину ОСОБА_10 , та того ж дня о 14 год. 13 хв. в`їхав на територію України. З чого вбачається, що фактично ОСОБА_4 був відсутній на робочому місці менше однієї години (за мінусом обідньої перерви з 13.00 до 14.00), однак для розрахунку зайво нарахованої заробітної плати працівнику МРЦ «Чайка» ОСОБА_4 взято відсутність його на робочому місці протягом усього робочого дня (8 годин робочого часу), що вбачається з висновку судового експерта відділу економічних досліджень лабораторії товарознавчих, гемологічних, економічних, будівельних, земельних досліджень та оціночної діяльності Київського НДЕКЦ МВС ОСОБА_13 щодо проведення нею судової економічної експертизи від 24.06.2020 № 13-2/53, та довідки від 16.01.2020 Державної аудиторської служби України щодо зайвого нарахування заробітної плати за невідпрацьований час (не виконану роботу) працівникам МРЦ «Чайка» ОСОБА_4 , ОСОБА_11 та ОСОБА_8 , за період 2015-2017 роки. Крім того, з даних документів (з висновку експерта та довідки аудиторської служби) вбачається, що розмір зайво нарахованої заробітної плати за невідпрацьований час (не виконану роботу) 26.12.2016 ОСОБА_4 , включає в себе податки та збори, які перераховувалися до бюджету України. Однак, оскільки податки та збори перераховувалися до бюджету України, то відповідно ОСОБА_4 не міг заволодіти ними. З чого випливає, що розмір грошових коштів в сумі 311,18 грн у заволодінні яких обвинувачується ОСОБА_4 , встановлений невірно та є завищеним. Суб`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого статтею 191 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , характеризується прямим умислом і корисливим мотивом. Прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання. В обвинуваченні (в обвинувальному акті) зазначається, що 01, 02, 15, 17, 21 та 29 грудня 2016 року ОСОБА_8 не перебувала на робочому місці, про що ОСОБА_4 було відомо. Проте, стороною обвинувачення не надано жодного доказу, який би доводив, що ОСОБА_4 було відомо, що ОСОБА_8 в ці дні не перебувала на робочому місці, в тому числі не допитано як свідка ОСОБА_8 , яка б підтвердила чи спростувала дані обставини. Як приклад, того, що ОСОБА_4 не було відомо, що 17 грудня 2016 року ОСОБА_8 не перебувала на робочому місці, підтверджується табелем обліку робочого часу за грудень 2016 року МРЦ «Чайка», з якого вбачається, що 17.12.2016 ОСОБА_4 був відсутній, а тому жодним чином не міг знати чи була, чи ні ОСОБА_8 на робочому місці цього дня. З викладеного вбачається, що стороною обвинувачення не доведено наявність в діях ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого як ч. 3 ст. 191 КК України, так і ч. 2 ст. 191 КК України, а саме об`єктивної сторони заволодіння чужим майном, з суб`єктивної сторони наявність прямого умислу. Зазначає, що в силу ст. 62 Конституції України і пункту 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 року № 6 усі сумніви щодо доведеності винності особи повинні тлумачитися на його користь. Захисник зазначає, що як пред`явлені обвинуваченням докази, так і обставини не витримали перевірки під час судового розгляду, виявилися суперечливими і сумнівними і свідчать лише про те, що обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_4 , не доведене. Підсумовуючи все сказане просила виправдати ОСОБА_4 .

Разом з тим, захисник зазначає, що у випадку, коли суд прийде до переконання, що ОСОБА_4 винний у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України (враховуючи перекваліфікацію), просить звільнити ОСОБА_4 від покарання без визначення його виду і розміру, посилаючись на ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України, оскільки з моменту вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України, а саме епізоду від 03.12.2016 по 30 12.2016, минув строк понад п`ять років, при цьому перебіг давності не зупинявся та не переривався.

Представник потерпілої сторони ОСОБА_7 в судовому засіданні показала, що ОСОБА_4 в 2013 році був призначений на посаду начальника медичного реабілітаційного центру «Чайка» Державної пенітенціарної служби України. Потерпілій стороні відомо, що ОСОБА_4 перебуваючи на даній службовій посаді, заволодів майном Міністерства юстиції (коштами), шляхом зловживання службовим становищем, а саме зайвого нарахування заробітної плати за невідпрацьований час (не виконану роботу) працівниками МРЦ «Чайка» - ОСОБА_4 , ОСОБА_11 та ОСОБА_8 , за період 2015-2017 роки на загальну суму 12 337,18 гривень, з них за грудень 2016 року ОСОБА_8 - 1 620,82 грн. та ОСОБА_4 - 311,18 гривень. Поданий цивільний позов про стягнення з ОСОБА_4 матеріальних збитків просила залишити без розгляду, оскільки збитки ОСОБА_4 відшкодовано в повному обсязі. З приводу призначення покарання підтримує позицію прокурора. Незважаючи на невизнання своєї винуватості, винуватість ОСОБА_4 в заволодінні ним чужим майном, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, доводиться дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами. Приводом для внесення 18.11.2016 відомостей до ЄРДР за ч. 3 ст. 191 КК України стала заява ОСОБА_14 про вчинення кримінального правопорушення від 18.11.2016, з якої вбачається, що працівники Державної кримінально-виконавчої служби України Волинської, Закарпатської, Львівської, Рівненської та Чернігівської області, тимчасово виїжджають за кордон у робочий часу у власних потребах. Даним службовим особам з державного бюджету нараховується заробітна плата при їх фактичній відсутності на робочих місцях (а.с. 21 Т.2).

Наказом Державної пенітенціарної служби України від 21.06.2013 № 43/ОС-13, відповідно до якого ОСОБА_4 призначений на посаду начальника медичного реабілітаційного центру «Чайка» Державної пенітенціарної служби України та наділений повноваженнями, пов`язаними з виконанням керівних, організаційно-розпорядчих та адміністративно господарських функцій, тобто ОСОБА_4 перебуваючи на вказаній посаді був службовою особою (а.с. 234 Т2). Положенням про медичний реабілітаційний центр «Чайка» Державної пенітенціарної служби України, яке затверджено наказом ДПтС України від 06.02.2015 №67/ОД-15, згідно з яким на ОСОБА_4 , як начальника, серед іншого, було покладено наступні обов`язки та повноваження, а саме: має право першого підпису на фінансових документах; розпоряджається коштами та майном Центру відповідно до чинного законодавства; встановлює форми і системи оплати праці, розміри посадових окладів, премій, винагород, надбавок і доплат персоналу Центру згідно з чинним законодавством та іншими нормативно правовими актами; проводить своєчасні розрахунки з персоналом Центру в межах бюджетного фінансування; організовує в установленому порядку інвентаризацію основних засобів, оборотних коштів, товарно-матеріальних цінностей та обліку бланків суворої звітності, бухгалтерський облік, складання та подання фінансової, податкової та статистичної звітності відповідно до чинного законодавства (а.с. 109-114 Т3). Правилами внутрішнього трудового розпорядку, які були затвердженні зборами трудового колективу від 10.01.2015 відповідно до яких передбачено наступне: «3.1. Працівники підприємства зобов`язані: 3.1.1. дотримуватись режиму робочого дня, установленого цими Правилами; 3.1.2. перебувати на робочому місці протягом робочого дня, за винятком перерв для відпочинку та харчування. 6. Робочий час і його використання. Час відпочинку. 6.1. На підприємстві встановлюється п`ятиденний робочий тиждень із тривалістю робочого часу 40 годин на тиждень, 8 годин на день, із двома вихідними днями субота і неділя…6.2. на підприємстві встановлюється такий режим роботи: початок роботи 9.00; закінчення роботи 18.00; перерва для відпочинку та харчування з 13.00 до 14.00. Напередодні святкових днів тривалість робочого дня зменшується на одну годину…» (а.с.22-24). Протоколом обшуку за адресою: Волинська область, смт Шацьк, вул. 50 років Перемоги, 20 (приміщення гуртожитку Шацького лісового коледжу ім. В.В. Сулька) від 17.05.2018, дозвіл на який було надано ухвалою Печерського районного суду м. Києва, в ході якого працівниками БУ «Медичний реабілітаційний центр «Чайка» ОСОБА_4 та ОСОБА_8 було добровільно видано службові документи установи, зокрема, заяви про призначення працівників установи, копії їх особистих документів з особової справи, накази про відрядження, відпустки, розрахунково-платіжні відомості про нарахування заробітної плати за 2015-2017 роки, табеля обліку робочого часу за 2015-2017 роки, розрахунки середньої заробітної плати та відпускних за 2015 -207 роки (а.с. 41, 51 Т.2). Протоколом огляду документів від 21.05.2018 року, з якого встановлено, зокрема, наступне: табелем обліку використання робочого часу за грудень 2016 року у якому відображено неправдиві відомості, щодо перебування 29.12.2016 ОСОБА_4 та 01.12.2016, 02.12.2016, 15,12.2016, 17.12.2016, 21.12.2016, 29.12.2016 ОСОБА_8 на робочому місці (а.с. 87 Т2); розрахунково-платіжною відомістю про зарахування заробітної плати за грудень 2016 року, яка підтверджує зайве нарахування та виплату ОСОБА_8 заробітної плати у розмірі 1 620,82 грн. та ОСОБА_4 заробітної плати у розмірі 311,18 гривень (а.с. 98 Т2).

Листом Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 22.08.2017 № 0.64-26793/0/015-17, яким підтверджено перетин державного кордону ОСОБА_8 01.12.2016, 02.12.2016, 15,12.2016, 17.12.2016, 21.12.2016, 29.12.2016, що свідчить про те, що вона не перебувала на робочому місці, про що ОСОБА_4 було відомо. Крім цього вказаним листом підтверджено, що ОСОБА_4 29.12.2016 о 11 год. 44 хв. перетнув кордон України в пункті перетину ОСОБА_10 , та того ж дня о 20 год. 36 хв. в`їхав на територію України, що свідчить про відсутність останнього на робочому місці (а.с.32 Т2).

Довідкою від 16.01.2020 Державної аудиторської служби України, яка підтверджує зайве нарахування заробітної плати за невідпрацьований час (не виконану роботу) працівниками МРЦ «Чайка» ОСОБА_8 - 1 620,82 грн. та ОСОБА_4 - 311,18 грн (за грудень 2016 року (а.с. 28-35 Т3). Висновком судово-економічної експертизи №13-2/53 від 24.06.2020 відповідно до якого безпідставно нарахована заробітна плата працівникам МРЦ «Чайка» - ОСОБА_4 , ОСОБА_11 та ОСОБА_8 , за період 2015-2017 роки на загальну суму 12 337,18 гривень, була нарахована та виплачена (за грудень 2016 року ОСОБА_8 - 1 620,82 грн., ОСОБА_4 - 311,18 грн) (а.с. 47-57 Т3). Висновками почеркознавчих експертиз від 04.06.2018 №8-4/1056, від 18.11.2016 № СЕ-19/111-20/53434-ПЧ, які підтверджують підписання табелів обліку робочого часу та розрахунково-платіжних відомостей ОСОБА_4 (а.с. 206 Т2 та арк. 70 Т3).

Постановою про виділення матеріалів досудового розслідування та доручення здійснення досудового розслідування від 26.05.2021, відповідно до якої виділено з матеріалів кримінального провадження, відомості про яке внесене до ЄРДР за №0003544 від 18.11.2016, матеріали кримінального провадження щодо вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, та зареєстровано його за №0000677 від 26.05.2021.

Оцінивши в сукупності дослідженні по справі докази та даючи їм юридичну оцінку, суд дійшов до висновку, що кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 191 КК України, в частині кваліфікуючої ознаки повторність, не знайшла свого підтвердження під час судового розгляду. Відповідно до ст. 62 Конституції України, п. 23 постанов Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.90 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь обвинуваченого. Дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 3 ст. 191 КК України, заволодіння чужим майном, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене повторно. Разом з тим, в межах даного судового провадження, зміненого прокурором обвинувачення, ОСОБА_4 обвинувачувався у 19-ти епізодах заволодіння чужим майном, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненим повторно. В подальшому, в ході судового розгляду, ухвалою суду від 12.12.2024 провадження щодо 18-ти епізодів, на підставі п.4-1 ч. 1 ст.284 КПК України у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, - закрито. Відповідно до ч. 1 ст. 32 КК України, повторністю кримінальних правопорушень визнається вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу.

Об`єднаною палатою Верховного Суду у постанові від 14 вересня 2020 року (справа № 591/4366/18; провадження № 51-1122кмо20) сформульовано висновок щодо застосування кваліфікуючої ознаки повторності. Зокрема, об`єднана палата Верховного Суду вказала, що єдиною підставою для здійснення кримінально-правової кваліфікації дій особи за кваліфікуючою ознакою повторності без постановлення обвинувального вироку суду стосовно цієї особи за першим епізодом, який дає підстави для кваліфікації цієї ознаки, є розгляд першого і наступних однорідних або тотожних злочинів у одному кримінальному провадженні.

Отже, у ситуації, коли в одному кримінальному провадженні розглядається два і більше епізоди вчинення тотожних чи однорідних злочинів, для повторності злочинів не має значення, була чи не була особа засуджена за раніше вчинений злочин. Однак, у випадку розгляду різних кримінальних проваджень стосовно однієї особи, така обставина має значення, а тому повторність має місце лише у разі постановлення щодо особи обвинувального вироку за тотожний чи однорідний злочин в іншому кримінальному провадженні.

При цьому за змістом судового рішення об`єднана палата Верховного Суду вказала, що сам факт вчинення злочину не вперше утворює повторність без постановлення обвинувального вироку суду стосовно особи лише у випадку, коли такий факт розслідується органом досудового слідства чи розглядається судом з іншим епізодом тотожного або однорідного злочину в одному кримінальному провадженні, тобто лише за умови, коли суд безпосередньо досліджує докази й у вироку встановить доведеність винуватості особи одночасно за всіма епізодами кримінальних правопорушень, які інкриміновані обвинуваченому.

Із змісту вказаного висновку вбачається, що діяння особи кваліфікуються за ознакою повторності без постановлення обвинувального вироку суду стосовно цієї особи за першим епізодом у разі, коли судом в одному кримінальному провадженні встановлено доведеність вини у першому епізоді, що утворює повторність, і в наступному, який кваліфікується як повторний.

Частиною 4 ст. 32 КК України визначено, що повторність відсутня, якщо за раніше вчинене кримінальне правопорушення особу було звільнено від кримінальної відповідальності на підставах, установлених законом, або якщо судимість за це кримінальне правопорушення було погашено або знято, а також після відбуття покарання за вчинення кримінального проступку.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 337 КПК України з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Згідно з п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд може перекваліфікувати кримінально каране діяння з однієї статті на статті кримінального закону, які передбачають відповідальність за менш тяжкі злочини, якщо при цьому не погіршується становище засудженого і не порушується право останнього на захист.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 слід перекваліфікувати з ч. 3 ст. 191 КК України та кваліфікувати за ч. 2 ст. 191 КК України, як заволодіння чужим майном, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, та визнає його винуватим у вчиненні даного кримінального правопорушення. Щодо призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд зважає на таке. Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд не вбачає. Згідно зі ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло: п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину (в редакції Закону України № 1183-VII від 08.04.2014 - злочину середньої тяжкості), за який передбачено покарання у виді позбавлення волі.

В судовому засіданні встановлена вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України, санкція статті якого передбачає покарання у виді обмеженням волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років (в редакції чинній на момент вчинення кримінального правопорушення), а тому у відповідності до вимог ст. 12 КК України, вказане кримінальне правопорушення відноситься до нетяжких злочинів (в редакції Закону України № 4025-VI від 15.11.2011 - злочинів середньої тяжкості). Ураховуючи те, що з дня вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України, минуло більше п`яти років, при цьому перебіг давності не зупинявся і не переривався, він підлягає звільненню від покарання на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України. Так, відповідно до приписів ч. 6 ст. 368 КПК України обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Також, як убачається з положень ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Згідно висновку Верховного Суду щодо застосування норм права, зокрема, ст.74 КПК України, який викладено у постанові від 18.06.2020 у справі №756/6876/19 (провадження № 51-5464км19) системний аналіз вжитих у кримінальному законі формулювань «звільнення від покарання (ч.ч. 4, 5 ст. 74, ч. 1 ст. 105 КК України), «звільнення від відбування покарання» (ст.ст.75, 79, 104 КК України), «звільнення від призначеного покарання» (ст. 78 КК України) дає підстави зробити висновок, що під звільненням від покарання слід розуміти звільнення не від конкретного покарання, визначеного в санкції статті чи призначеного судом, а від його призначення, як виду примусових заходів в цілому. Таким чином, суд, приймаючи рішення про звільнення від покарання, постановляє вирок, яким визнає обвинуваченого винуватим у вчиненому злочині та звільняє його від покарання без визначення його виду і розміру. На підставі вищевказаного, суд приходить до висновку, що ухвалюючи вирок у даному кримінальному провадженні, слід визнати обвинуваченого ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України та керуючись п. 3 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України, звільнити його від покарання без визначення його виду і розміру. Цивільний позов Міністерства юстиції України до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 12337,18 слід залишити без розгляду, у зв`язку з відшкодуванням обвинуваченим завданих кримінальним правопорушенням матеріальних збитків. Процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судових експертиз, зокрема, почеркознавчої експертизи від 04.06.2018 №8-4/1056 в розмірі 1573,00 грн. (одна тисяча п`ятсот сімдесят три гривні), судово-економічної експертизи від 24.06.2020 №13-253 в розмірі 13 076,00

грн. (тринадцять тисяч сімдесят шість гривень), почеркознавчої експертизи від 18.11.2016 № СЕ-19/111-20/53434-ПЧ в розмірі 3105,55 грн.(три тисячі сто п`ять тисяч гривень 55 копійок), всього -17754, 55 грн. (сімнадцять тисяч сімсот п`ятдесят чотири гривні 55 копійок) слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 . На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 368, 370 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України та підставі п. 3 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_4 від покарання у зв`язку із закінченням строків давності. Цивільний позов Міністерства юстиції України до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальних збитків, завданих вчиненим кримінальним правопорушенням залишити без розгляду. Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави судові витрати, пов`язані з проведенням судових експертиз: почеркознавчої експертизи від 04.06.2018 №8-4/1056 в розмірі 1573,00 грн. (одна тисяча п`ятсот сімдесят три гривні), судово-економічної експертизи від 24.06.2020 №13-253 в розмірі 13 076,00 грн. (тринадцять тисяч сімдесят шість гривень), почеркознавчої експертизи від 18.11.2016 № СЕ-19/111-20/53434-ПЧ в розмірі 3105,55 грн. (три тисячі сто п`ять тисяч гривень 55 копійок), всього - 17754, 55 грн. (сімнадцять тисяч сімсот п`ятдесят чотири гривні 55 копійок). На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду через Шацький районний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, та в порядку, передбаченому цим кодексом. Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя Шацького районного суду Волинської області /підпис/ ОСОБА_1

Згідно з оригіналом

Суддя Шацького районного суду Волинської області ОСОБА_1