Номер провадження: 11-кп/813/928/25
Справа № 522/5442/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_9 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 12.08.2024 року у кримінальному провадженні №000564 від 09.02.2020 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця уродженця с. Мочулище, Дубровицького району, Рівненської області, громадянина України, освіта середня, неодруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше засудженого:

- 28.01.2009 року Сарненським районним судом Рівненської області за ч.3 ст.185 КК України до 1 року 3 місяців позбавлення волі;

- 15.09.2009 року Дубровицьким районним судом Рівненської області за ч.3 ст.191 КК України до 1 року 3 місяців позбавлення волі, звільненого 15.09.2009 року у зв`язку із відбуванням строку покарання;

- 27.01.2011 року Дубровицьким районним судом Рівненської області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, згідно до постанови Володимирецького районного суду Рівненської області від 08.10.2012 року невідбуту частину покарання було замінено на 1 рік 7 місяців 18 днів обмеження волі;

- 03.08.2011 року Радиволовським районним судом Рівненської області за ч.2 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ч.4 ст.70 КК України приєднано частину невідбутого покарання за вироком Дубровицького районного суду Рівненської області, та остаточно призначено покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі, звільненого 17.04.2013 року у зв`язку із відбуванням строку покарання;

- 25.04.2014 року Дубровицьким районним судом Рівненської області за ч.2 ст.190, ч.2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст.71 КК України приєднано невідбуту частину покарання за вироком Радиволовського районного суду Рівненської області від 03.08.2011 року, та остаточно призначено покарання у вигляді 2 років 1 місяця позбавлення волі, звільненого 25.03.2016 року у зв`язку із відбуванням строку покарання;

- 26.01.2018 року Дубровицьким районним судом Рівненської області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.395 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі, із зарахуванням з 09.02.2017 року по 20.06.2017 року один день за два, на підставі ст.72 КК України, звільненого 20.02.2019 року у зв`язку із відбуванням строку покарання,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

встановив:

Оскарженою ухвалою клопотання прокурора задоволено та кримінальне провадження №000564 від 09.02.2020 року, за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України закрито на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_10 , у виді тримання під вартою у Державній установі «Одеській слідчий ізолятор» із визначенням застави у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 60560 грн., скасовано та обвинуваченого звільнено з-під варти у залі суду.

Ухвалою місцевого суду вирішено долю речових доказів.

Згідно ухвали суду, ОСОБА_10 обвинувачується в тому, що 08.02.2020 року, приблизно о 14 год 30 хв, маючи злочинний намір направлений на таємне викрадання чужого майна, рухаючись в пошуках можливості реалізувати свій корисливий намір перебував за адресою: АДРЕСА_3 , де підшукував майно, яке б можна було викрасти з метою особистого збагачення.

Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_10 , через незачинені двері, замикаючи пристрої на яких відсутні, пройшов в коридор комунальної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , де звернув увагу на чорний кейс в середині якого знаходилось приладдя для набірних гантель, які і визначив предметом свого злочинного посягання, скориставшись тим, що будь-яких мешканців та інших свідків немає поруч, переконавшись, що його дії непомітні для оточуючих та носять таємний характер, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, викрав кейс з приладдям для набірних гантель «York Hot-Sport».

Виконавши всі дії, які ОСОБА_10 вважав за необхідні, з метою доведення свого злочинного наміру до кінця, місце вчинення кримінального правопорушення залишив, маючи реальну можливість розпорядитись викраденим майном на власний розсуд. В результаті вказаних злочинних дій ОСОБА_10 завдав потерпілій ОСОБА_11 майнову шкоду на загальну суму 2500 гривень.

Таким чином, ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, за кваліфікуючими ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Мотивуючи прийняте рішення про закриття кримінального провадження на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України (далі КПК), суд першої інстанції послався на те, що ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні крадіжки на суму 2500 гривень, яка на думку місцевого суду, не перевищує межу, з якої настає кримінальна відповідальність за крадіжку, визначену Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких посилень відповідальності за дрібне викрадення чужого майна» від 18.07.2024 року №3886-ІХ, а саме 3028 гривень.

Не погоджуючись з ухвалою суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та призначити новий розгляд справи у суді першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор зазначає, що судом першої інстанції безпідставно застосований закон, який не підлягав застосуванню, оскільки відповідно до обвинувального акта, ОСОБА_10 вчинив таємне викрадення майна 08.02.2020 року на суму 2500 гривень, тобто на суму, яка перевищує розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений на момент вчинення правопорушення, а саме 2102 гривні.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, ухвала суду першої інстанції в даному кримінальному провадженні не оскаржена.

Обвинувачений ОСОБА_10 у судове засідання апеляційного суду не з`явився, викликався шляхом направлення судового виклику на адреси його місця реєстрації та проживання, які вказані в матеріалах кримінального провадження.

У зв`язку з неявкою обвинуваченого у судове засідання, колегією суддів було застосовано привід обвинуваченого, але відповідно до матеріалів виконання приводу орган поліції повідомив суду про неможливість здійснення з огляду на те, що обвинувачений не проживає за місцем реєстрації, а встановити його місце перебування виявилось неможливим.

Апеляційний суд вважає, що подальше відкладення розгляду справи не відповідатиме положенням ст.28 КПК щодо розумних строків кримінального провадження.

При цьому, колегія суддів вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскарженого судового рішення, апеляційним судом були створені всі умови для реалізації права учасників процесу на доступ до правосуддя.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; захисника, яка не заперечувала проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши матеріали кримінального провадження; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 2 КПК, одним із завдань кримінального провадження є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Відповідно до ст.ст. 8, 9 КПК кримінальне провадження здійснюється з додержанням засад законності та верховенства права, згідно з якими людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями і визначають зміст та спрямованість діяльності держави.

Законність, як загальна засада кримінального провадження, полягає в забезпеченні єдиного порядку кримінального провадження в усіх кримінальних провадженнях, неухильному дотриманні процесуальної форми та передбаченої процедури, однаковості застосування закону і поширюється на всі стадії та інститути кримінального процесу, всіх його суб`єктів, усі дії і процесуальні рішення.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Тобто, обов`язковою умовою прийняття законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення є неухильне дотримання вимог кримінального процесуального законодавства на всіх стадіях судового розгляду.

Відповідно до ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти мають зворотну дію в часі, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За приписами ч.6 ст.3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

09 серпня 2024 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року №3886-IX (далі - Закон №3886-IX).

Законом №3886-IX внесені зміни у ст.51 КУпАП, якою передбачена відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якими підвищена верхня межа вартості майна, викрадення якого охоплюється цим положенням, з 0,2 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином статті 185, 190, 191 КК України фактично містять відсилку до ст.51 КУпАП, яка, встановлюючи верхню межу вартості викраденого майна для кваліфікації його як дрібного викрадення, тим самим визначає нижню межу цього параметра для кримінальної відповідальності за крадіжку, шахрайство, привласнення чи розтрату чужого майна.

Отже, із часу набуття 09 серпня 2024 року чинності Законом № 3886-IX кримінальна відповідальність за статтями 185, 190, 191 КК України може настати, лише якщо розмір викраденого майна перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Унаслідок цієї зміни частина діянь, які на час їх вчинення передбачали кримінальну відповідальність, після цього охоплюється диспозицією ст. 51 КУпАП.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07 жовтня 2024 року (справа №278/1566/21, провадження №51-2555кмо24), суд касаційної інстанції зробив правовий висновок, відповідно до якого Закон №3886-IX, яким внесені зміни до ст.51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст.5 КК для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст.51 КУпАП. Зміни, внесені Законом №3886-IX, мають зворотну дію в часі.

У ході з`ясування, чи перевищує вартість викраденого майна розмір, визначений ст.51 КУпАП, має братися до уваги розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, установлений на час вчинення правопорушення, з урахуванням положень п. 5 підрозд. 1 розд. ХХ та пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розд. IV Податкового кодексу України.

Питання, що виникають у кримінальних провадженнях у зв`язку з набуттям чинності Законом №3886-IX, вирішуються судами за правилами, передбаченими для випадків, коли втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння.

Пунктом 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України встановлено, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Колегія суддів вважає, що місцевий суд, приймаючи рішення про закриття кримінального провадження дійшов помилкового висновку про наявність підстав для застосування положень п. 4-1 ч.1 ст.284 КПК України, з огляду на таке.

У даному кримінальному провадженні ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України за кваліфікуючими ознаками таємне викрадення чужого майна (крадіжка), яке мало місце 08.02.2020 року. Матеріальна шкода в даному кримінальному провадженні складає 2500 гривень.

Відповідно до Податкового кодексу України та Закону №3886-IX вартість майна, з якої настає кримінальна відповідальність за ст.185 КК України, у 2020 році становить 2102 гривні.

За таких обставин у даному кримінальному провадженні вартість майна, у таємному викраденні якого обвинувачується ОСОБА_10 , на час вчинення діяння, перевищувала 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 2102 грн. станом на 2020 року, отже до цього діяння не може бути застосовані положення п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України.

Оскільки в даному кримінальному провадженні апеляційним судом встановлені допущені місцевим судом істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, оскаржена ухвала місцевого суду в порядку ч.1 ст.412, п.3 ч.1 ст.409 КПК підлягає скасуванню.

Пунктом 6 ч.1 ст.407 КПК передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, відповідно до п.3 ч.1 ст.409 КПК, є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

При цьому, колегія суддів враховує положення ч.1 ст.412 КПК, відповідно до яких істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Водночас згідно положень п.1 ч.1 ст.415 КПК суд апеляційною інстанції скасовує ухвалу і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 частини другою статті 412 цього Кодексу.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне застосовувати загальні засади кримінального провадження, а саме верховенство права.

Відповідно ст.8 КПК кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями і застосовується цей принцип з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Колегія суддів враховує положення ч.1 ст.9 КПК, відповідно до яких, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, тобто суд під час розгляду кримінального провадження повинен дотримуватися законності.

В той же час, у відповідності до положень ч.6 ст.9 КПК, у випадках, коли положення КПК не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 7 КПК, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, законність, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, публічність, диспозитивність, гласність і відкритість судового провадження та його розумність строків.

Тобто, значення загальних засад кримінального провадження, як норм вищого ступеня нормативності, є підґрунтям для тлумачення норм кримінального процесуального права та подолання прогалин у правовому регулюванні кримінальних процесуальних правовідносин.

Таким чином, оскільки судом першої інстанції при розгляді справи були порушені загальні засади кримінального провадження, а саме законність, ухвала суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, зі стадії підготовчого провадження.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала місцевого суду скасуванню, з призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, під час якого місцевому суду слід врахувати вимоги діючого законодавства та прийняти за результатами судового розгляду законне та справедливе рішення, яке має відповідати вимогам ст.370 КПК.

Керуючись ст.ст. 370, 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_9 задовольнити.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 12.08.2024 року у кримінальному провадженні №000564 від 09.02.2020 року, за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України скасувати.

Призначити новий розгляд кримінального провадження №000564 від 09.02.2020 року, за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, в суді першої інстанції, зі стадії підготовчого провадження, в іншому складі суду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4