1Справа № 335/4619/23 1-кп/335/331/2024
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2024 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора: ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Запоріжжі кримінальне провадження за обвинувальним актом № 0000560 від 08.04.2023 року відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Василівка, Оріхівського району, Запорізької області, громадянина України, який має середньо-спеціальну освіту, не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей чи осіб похилого віку не має, офіційно не працевлаштований, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не засудженого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186, ч. 4 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

08.04.2023 року, приблизно о 01 годині 40 хвилин, ОСОБА_5 , діючи за попередньою змовою з особою, відносно якої матеріали кримінального провадження виділені в окреме провадження, в умовах воєнного стану, введеного на території України згідно Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, наздогнали раніше незнайомого їм ОСОБА_6 біля буд. АДРЕСА_2 , де особа, відносно якої матеріали кримінального провадження виділені в окреме провадження, застосувала насильство, яке не є небезпечним для життя потерпілого, яке виразилось в тому, що останній штовхнув потерпілого в спину, від чого ОСОБА_6 впав на землю, в результаті чого, згідно висновку судової медичної експертизи потерпілому спричинено садно у лівій виличній ділянці з переходом на щічну та скроневу, садно в ділянці нижньої щелепи ліворуч, синець навколо лівого ока, п`ять саден у ділянках 2-х між фалангових суглобів 2, 3, 4 пальців лівої кисті, два садна в ділянці 1-го пальця правої кисті, у основи 1-ї та 2-ї фаланг, що кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Після цього, скориставшись безпорадним становищем потерпілого, реалізуючи свій спільний злочинний умисел, ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою з особою, відносно якої матеріали кримінального провадження виділені в окреме провадження, усвідомлюючи, що їх злочинні дії носять відкритий характер, шляхом вільного доступу, відкрито, викрали у потерпілого особисте майно, що він мав при собі, а саме: сумку чорного кольору, яка матеріальної цінності не представляє з паспортом на ім`я потерпілого та належними йому банківськими картками; мобільний телефон - смартфон Хіаomi Note Redmi 7 4/64 Вlue Global Rom, вартістю 2 100 гривень; фітнес-браслет М7, чорного кольору, вартістю 276 гривень 06 копійок; безпровідні блютуз навушники А6S сенсорні TWS з мікрофоном і кейсом Вluetooth 5.0 спортивні вкладиші, вартістю 380 гривень 42 копійки.

Після цього, покинули місце вчинення кримінального правопорушення та розпорядились викраденим майном на власний розсуд. Таким чином, потерпілому ОСОБА_6 завдано матеріальну шкоду на загальну суму 2 756 гривень 48 копійок.

Крім того, 08.04.2023 року, приблизно о 09 годині 56 хвилин, ОСОБА_5 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, введеного на території України згідно Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022, достовірно знаючи, що при розрахунку відкрито викраденою у ОСОБА_6 , платіжною картою IBAN НОМЕР_1 через термінал, не потрібно вводити пін-код доступу, шляхом здійснення оплат за придбання продовольчих товарів, прибув до торгівельного кіоску, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , де придбав товари на загальну суму 203 гривні, розрахувавшись банківською карткою потерпілого, далі прибув до торгівельного кіоску, що розташований за адресою: АДРЕСА_4 , де придбав товари на загальну суму 731 гривня 50 копійок та до торгівельного кіоску «СОFЕЕ АRТ», що розташований за адресою: м. Запоріжжя вул. Перемоги, 64, де придбав товари на загальну суму 270 гривень.

Таким чином, ОСОБА_5 шляхом вільного доступу, таємно викрав грошові кошти у сумі 1 204 гривні 50 копійок, які належать ОСОБА_6 , чим завдав матеріальну шкоду останньому на вказану суму.

Згідно ч. 3 ст. 479-2 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу.

Судом роз`яснено обвинуваченому ОСОБА_5 , що він вправі заперечувати щодо закриття провадження з зазначеної підстави та роз`яснено положення ч. 3 ст. 479-2 КПК України, згідно із якими суд має право закрити кримінальне провадження на цій підставі виключно якщо обвинувачений проти цього не заперечує.

Також судом роз`яснено обвинуваченому положення ч. 1,3 ст. 479-2 КПК України, згідно із якими за відсутності згоди обвинуваченого, суд здійснює судове провадження щодо діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, у загальному порядку, передбаченому цим Кодексом, та в разі, якщо судом буде встановлено вчинення обвинуваченим діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд має постановити ухвалу про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 1-2 частини другої статті 284 цього Кодексу, а якщо судом не буде встановлено, що обвинуваченим вчинено діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд ухвалить виправдувальний вирок.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_4 заперечував проти закриття кримінального провадження в частині обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КК України, у зв`язку із втратою чинності законом, який встановлює кримінальну протиправність діяння, оскільки вважає, що винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення не доведена та він підлягає виправданню.

Обвинувачений ОСОБА_5 зазначив, що йому положення ст. 479-2 КПК України зрозумілі, зрозуміло право на загальний порядок судового розгляду. Обвинувачений ОСОБА_5 заперечував проти закриття провадження в частині обвинувачення його у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України у зв`язку втратою чинності законом, який встановлює кримінальну протиправність діяння, оскільки вважає себе невинуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

На підставі ч.3 ст. 479-2 КПК України суд продовжив судовий розгляд.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186, ч. 4 ст. 185 КК України, не визнав у повному обсязі. По суті пред`явленого обвинувачення пояснив наступне. 08 квітня 2023 року у нічний час, після першої години ночі, на вул.Сталеварів у м.Запоріжжі вони разом з ОСОБА_8 зустріли раніше незнайомого потерпілого, у якого він попросив цигарку, яку потерпілий дав, а коли ОСОБА_8 попросив, він йому відмовив, висловився нецензурно і пішов. ОСОБА_10 побіг за потерпілим, а обвинувачений відразу побіг за ОСОБА_8 і почув, що потерпілий впав і підбіг до нього в той момент, коли він вже впав і лежав на животі на землі. ОСОБА_5 здалось, що потерпілий лежить без свідомості. ОСОБА_10 стояв біля потерпілого. Обвинувачений хотів привести потерпілого до тями, і щоб його перевернути, випадково схопився за ремінь сумки, його нащупав наосліп, бо вулиця не була освітлена в нічний час і він нічого не бачив. Після того, як він перевернув потерпілого, він відразу став перевіряти його пульс, при цьому світив ліхтариком, який у нього був з собою. Пояснив, що він не обшукував потерпілого, кишені не перевіряв і не бачив, щоб ОСОБА_8 перевіряв, видимих тілесних ушкоджень на потерпілому не бачив. Після цього від допоміг потерпілому встати, він встав, щось підійняв та пішов повз них з ОСОБА_8 . Після того, як потерпілий пішов, обвинувачений побачив, як у ОСОБА_8 щось впало, по звуку зрозумів, що то телефон і побачив, що у нього знаходиться барсетка потерпілого, ОСОБА_10 йому вміст сумки не показував. Як сумка потерпілого опинилась у ОСОБА_8 йому невідомо. Умислу на заволодіння майном потерпілого і на застосування насилля до потерпілого він не мав, з ОСОБА_8 ні про що не домовлявся. Наступного дня, біля 10 години ранку на вул.Сталеварів він випадково зустрівся з ОСОБА_8 , домовились випити кави. ОСОБА_10 дав обвинуваченому карту, щоб він нею розрахувався у кіоску, потім іншу карту, оскільки на першій не було коштів. Йому невідомо було кому належать зазначені банківські картки, думав що це картки ОСОБА_8 . Під час того, як він розраховувався у кіосках, його зупинили співробітники поліції, повідомили, що шукають ОСОБА_8 , після чого він зателефонував ОСОБА_8 , він підійшов та їх разом відвезли до відділу поліції. Пояснив, що гроші повернув добровільно потерпілому, оскільки виявилось, що це його картки. На момент, коли він розраховувався цими картками, йому не було відомо, чиї це грошові коши, про належність карток він у ОСОБА_8 не запитував.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

За змістом ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Відповідно до положень ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.

Статтею 62 Конституції України та ч. 4 ст. 17 КПК України проголошено принцип презумпції невинуватості, за змістом якого особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. При цьому неприпустимо покладати на підсудного доведення своєї невинуватості. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь останньої. Визнання особи винуватою у вчиненні злочину може мати місце лише за доведеності її вини. Обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а також доказах, одержаних незаконним шляхом.

Беручи до уваги невизнанням обвинуваченим вини у скоєнні інкримінованих кримінальних правопорушень, з урахуванням думки учасників кримінального провадження, суд дослідив докази в частині підтвердження фактичних обставин кримінальних правопорушень у повному обсязі.

Дослідивши та проаналізувавши зібрані під час досудового розслідування та надані в ході судового розгляду кримінального провадження докази, суд встановив наступне.

Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 показав, що у квітні 2023 року, він знаходився на вул. Перемоги у м. Запоріжжі, де під час комендантської години, близько першої години ночі, повертався додому, напідпитку. Дорогою додому він зустрів двох молодих людей, які попросили в нього закурити. Один з них був темненький, щільної статури, одягнутий в темні речі, інший - світлий, худий, одягнутий в світлі речі. На їх прохання він дав цигарку та сказав, що в нього є заборонені речовини, після чого наголосив, що він пожартував та пішов далі. Молоді люди вигукнули йому: «стій», хто саме з них він не пам`ятає, після чого почав тікати. Вони погналися за ним вгору по вулиці Сталеварів, а наздогнавши, штовхнули у спину, в результаті чого, він впав обличчям вперед. Поштовх був один і він не бачив, хто з двох його здійснив. Коли його перевернули, свідомість він не втрачав, але хто саме не бачив, перед ним був обвинувачений ОСОБА_5 , а інший біля його ніг. Вони нічого не казали, світили телефоном. Один з них забрав сумку з речами, яку він мав при собі - сумку через плече «бананку», в якій знаходились: паспорт, портмоне бежевого кольору із карткою і пропуском, у кишені був телефон «Redmi 7». Він не пам`ятає як вона з нього злетіла, але вона потім була в руках у ОСОБА_5 . Інший протягом кількох хвилин перевіряв його кишені та дістав із правої кишені телефон і забрав його, а також зняв з руки і забрав фітнес-браслет та навушники, один з яких знаходився у вусі, а інший у коробочці у лівій кишені куртки. Поки інший обшукував його кишені, ОСОБА_5 стояв із його сумкою та світив ліхтариком. Хтось із них спитав у нього, де знаходяться заборонені речовини, на що він відповів, що це був жарт і в нього нічого немає. Коли він зміг підвестися, обидва з них вже пішли, але він не бачив як це відбулося. У кого з них і які його речі знаходилися він не знає. До поліції він не одразу звернувся, спочатку повернувся до укриття та покликав знайомих, з якими разом пішов на місце події шукати нападників. Обвинувачений ОСОБА_5 у повному обсязі повернув йому викрадені кошти, тому претензій матеріального характеру до нього він не має.

Згідно з визначеним порядком та обсягом дослідження доказів, досліджено надані стороною обвинувачення наступні письмові докази, які є належними та допустимими та відповідають вимогам, передбаченим ст. 85-87 КПК України, перевірені та оцінені в їх сукупності судом.

Відповідно до витягу з ЄРДР № 0000560 від 08.04.2023 року та рапортів співробітників поліції, 08.04.2023 року надійшли повідомлення зі служби 102 щодо факту нападу і спричинення тілесних ушкоджень по відношенню до ОСОБА_6 невідомими особами, які заволоділи його майном, про що внесено відповідні відомості до ЄРДР. (а.с. 109-110, 112-113).

Згідно з протоколом огляду місця події - ділянки місцевості, що знаходиться напроти аптеки «Шар@», яка розташована за адресою: м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, буд. 32 від 08.04.2023 року, зафіксовано, що мешканець будинку АДРЕСА_2 , щоночі виставляє камеру відео-спостереження з вікна своєї квартири, вказана відеокамера на момент вчинення грабежу була направлення на місце події. Під час огляду місця події слідів РБК виявлено не було, нічого не вилучалося. (а.с. 114-122).

Згідно з протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 08.04.2023 року, потерпілим ОСОБА_6 заявлено про відкрите викрадення невстановленою особою в період часу з 23:30 години 07.04.2023 року по 00:30 08.04.2024 року по вул. Сталеварів належного йому майна. (а.с. 123).

Згідно з висновком експерта №552п Комунальної установи «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» Запорізької обласної ради Міністерства охорони здоров`я України від 09.04.2023 року, у ОСОБА_6 були виявлені наступні тілесні ушкодження: у лівій виличній ділянці з переходом на щічну та скроневу садно; в ділянці нижньої щелепи ліворуч садно; навколо лівого ока синець; у ділянках 2-х міжфалангових суглобів 2, 3, 4 пальців лівої кисті п`ять саден; в ділянці 1-го пальця правої кисті, у основи 1-ї та 2-ї фаланг на тильній поверхні два садна. Вказані прояви травми, як кожен окремо, так і у сукупності самі по собі кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, які утворилися за механізмом тупої травми, тобто від дії тупого предмета (предметів). У вигляді тілесних ушкоджень на тілі постраждалого відобразилося десять травматичних впливів. Морфологічні характеристики виявлених у постраждалого тілесних ушкоджень не суперечать давності їх виникнення вказаній ОСОБА_6 під час судово-медичної експертизи та згідно наданої медичної документації (а.с. 144-145).

Згідно з протоколом огляду предметів від 08.04.2023 року, слідчим оглянуто майно, надане добровільно ОСОБА_5 , а саме: пластикову банківську картку банку «Альфа-Банк» № НОМЕР_2 , яка є іменною, належить - ОСОБА_9 ; пластикову банківську картку банку «ПриватБанк» № НОМЕР_3 , яка є універсальною; та зафіксовано, що потерпілий ОСОБА_6 впізнав вказане майно, як те, що належить йому та яке було відкрито викрадене 08.04.2023 року (а.с. 125-127).

Згідно з протоколом огляду предметів від 08.04.2023 року, слідчим оглянуто добровільно видані ОСОБА_10 предмети: шкіряну сумку, чорного кольору, в стилі «Бананка», яка має 2 відділення, що обладнані застібками-блискавками, при відкритті відділення №1 встановлено, що воно порожнє; при відкритті відділення № 2 встановлено, що всередині знаходиться майно, а саме: паспорт громадянина України НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_6 ; шкіряний гаманець, коричневого кольору, порожній; презерватив у кількості 1 шт.; перепустка ПАО «АКХЗ» з фотокарткою чоловіка; годинник у вигляді Фітнес-браслету м4 Smart bracelet М4, чорного кольору; мобільний телефон «Xiaomi Redmi Note 7» (IMEІ 1: НОМЕР_5 , IMEІ 2: НОМЕР_6 , з встановленою сім-карткою мобільного оператора «Водафон» за номером НОМЕР_7 ), в корпусі синього кольору, що знаходиться в чохлі чорного кольору, екран мобільного телефону має пошкодження у вигляді сколу з лівого боку. Потерпілий ОСОБА_6 впізнав вказане майне, як те, що належить йому та яке було відкрито викрадене 08.04.2023 року (а.с. 132-139).

Згідно з висновком експерта судової товарознавчої експертизи №130 від 21.04.2023 року, встановлено ринкову вартість станом на момент вчинення кримінального правопорушення, а саме 08.04.2023 року, наступного майна: фітнес-браслет М7, чорного кольору, у справному стані, був придбаний 06.03.2023 року, з цього ж часу експлуатувався з урахуванням зносу - 276,06 гривень; мобільний телефон - смартфон Xiaomi Note Redmi 7 4/64 Blue Global Rom, в справному стані, має пошкодження у вигляді сколу на екрані по центру ліворуч, був придбаний 31.12.2022 року в б/у стані, з цього часу експлуатувався з урахуванням зносу - 2 100,00 гривень; безпровідні блютуз навушники А6S сенсорні TWS з мікрофоном і кейсом Bluetooth 5.0 спортивні вкладиші, у справному стані, були придбані 06.03.2023 року, з цього ж часу експлуатувались з урахуванням зносу - 380,42 гривень. (а.с. 149-155).

Згідно з протоколом огляду відеозаписів від 18.04.2023 року, слідчим оглянуто оптичний носій інформації CD-R диск з відеозаписами з портативної камери відеоспостереження, яка знаходилась на вікні кв. АДРЕСА_5 , наданий гр. ОСОБА_11 за його письмовою заявою. (а.с. 146)

Під час огляду відеозапису за часом створення «2023/04/08 01:37:45» зафіксовано зображення тротуару, за яким розташована парковочна зона, де припарковано 4-ри транспортних засоби, за стоянкою 5-ти поверховий будинок. На 12 секунді відеозапису на тротуарі з`являється Особа 1, яка біжить з правого боку вздовж тротуару, у цей час її наздоганяє Особа 2, штовхає у спину Особу 1, в результаті чого остання падає обличчям до низу. В цей же час, одночасно з Особою 2, з того ж боку з`являється Особа 3. Далі Особа 3 нахиляється до Особи 1, яка лежить на тротуарі, будь-який опір не вчинює, Особа 3 вчиняє якісь дії нахилившись до останнього, схожі на ті, як дістає щось з кишень, потім Особа 2 також нахиляється до Особи 1 та вони разом підіймають його.

Під час огляду відеозапису за часом створення «2023/04/08 01:38:43» зафіксовано зображення тротуару, за яким розташована парковочна зона, де припарковано 4-ри транспортних засоби, за стоянкою 5-ти поверховий будинок. На тротуарі знаходяться Особа 1, Особа 2 та Особа 3. На 14 секунді відеозапису Особа 1 покидає місце події, пішовши у лівий бік. Особа 2 перевіряє зміст сумки, поклавши її на землю. Особа 3 в цей час стоїть разом з Особою 2 та спостерігає за його діями. Далі забравши сумку, Особа 2 та Особа 3 покидають місце події, пішовши у лівий бік, у тому ж напрямку, що і Особа 1.

Відеозапис зроблено у нічний час доби, точно описати зовнішність осіб, що зображені на відеозаписі не представляється за можливе. (а.с. 182-185)

У судовому засіданні судом за участю сторін відтворено та досліджено відеозаписи з портативної камери відеоспостереження, що міститься на CD-R диску, що є додатком до протоколу огляду відеозаписів від 18.04.2023 року.

Згідно з протоколом огляду відеозапису від 25.05.2023 року, слідчим оглянуто оптичний носій інформації CD-R диск з відеозаписом з камери відеоспостереження, якою обладнано приміщення торгівельного кіоску за адресою: АДРЕСА_4, наданий гр. ОСОБА_12 за її письмовою заявою. (а.с. 168)

Під час огляду відеозапису тривалістю 2 хв. 06 сек., який супроводжується звуком, зафіксовано приміщення кіоску з середини, у якому знаходиться продавчиня. На 15 секунді відеозапису до віконця торгівельного кіоску підходить чоловік, волосся темне, одягнений в темний одяг. Вказаний чоловік замовляє товар, а саме: три пачки тютюнових виробів «Хітс», запальничку, дві пляшки «Гараж», об`ємом 1 літр кожна, пакет та одну пляшку пива. Після замовлення, вказаний чоловік розраховується за покупку банківською карткою, шляхом прикладання її до терміналу, пін-код при цьому не вводить. Далі вказаний чоловік забирає товар та зникає з поля зору камери відеоспостереження. (а.с. 176-179)

У судовому засіданні судом за участю сторін відтворено та досліджено відеозапис з камери відеоспостереження, що міститься на CD-R диску, що є додатком до протоколу огляду відеозапису від 25.05.2023 року.

Згідно з випискою АТ КБ «Приватбанк» по картці/рахунку ОСОБА_6 НОМЕР_8 ( НОМЕР_1 ) та історією транзакцій, вбачається здійснення операцій зняття коштів, шляхом розрахунку у місцях торгівлі продуктами харчування 08.04.2023 з 09:56 год. по 10:36 год. на загальну суму 1 204,50 грн. (а.с. 157)

Згідно з протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19.05.2023 року, слідчим за участю понятих, зафіксовано впізнання потерпілим ОСОБА_6 за сукупністю рис обличчя серед 4-х фотознімків особу чоловічої статі на фото №2, як того, що 08.04.2023 року приблизно о 01:30 годині, знаходячись на вулиці Сталеварів, у м. Запоріжжя, разом ще з одним чоловіком відкрито заволоділи його майном. Згідно з додатком до протоколу впізнання особи за фотознімками за матеріалами кримінального провадження №0000560 від 08.04.2023 року, на фото №2 зображений ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . (а.с. 159-161)

Згідно з протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20.05.2023 року, слідчим за участю понятих зафіксовано впізнання свідком ОСОБА_13 за сукупністю рис обличчя серед 4-х фотознімків особу чоловічої статі на фото № 3, як того, що 08.04.2023 року здійснював покупки, розраховувавшись карткою в торгівельному кіоску, де вона працює «Coffe Art». Згідно з додатком до протоколу впізнання особи за фотознімками за матеріалами кримінального провадження №0000560 від 08.04.2023 року, на фото №3 зображений ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . (а.с. 162-164)

Згідно з протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 24.05.2023 року, слідчим за участю понятих зафіксовано впізнання свідком ОСОБА_12 за сукупністю рис обличчя серед 4-х фотознімків особу чоловічої статі на фото № 1, як того, що 08.04.2023 року здійснював покупки в торгівельному кіоску за адресою: АДРЕСА_4 , де вона працює, розрахувавшись при цьому банківською карткою, без введення пін-коду доступу. Згідно з додатком до протоколу впізнання особи за фотознімками за матеріалами кримінального провадження №0000560 від 08.04.2023 року, на фото №1 зображений ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . (а.с. 165-167)

Згідно з протоколом проведення слідчого експерименту від 18.05.2023 року, за участю потерпілого ОСОБА_6 , під час проведення слідчої дії потерпілий, на місці вчинення злочину, поблизу будинку 25 по вул. Сталеварів у м. Запоріжжя, за участю понятих показав де саме зустрів двох незнайомих раніше хлопців, у який бік після розмови він направився, а потім почав бігти, місце, де один з хлопців його наздогнав та за допомогою фізичної сили штовхнув на землю, а також у якому місці та послідовності останні вчинили відносно нього дії, спрямовані на заволодіння його майном.

Додатком до протоколу слідчого експерименту з потерпілим ОСОБА_6 від 18.05.2023 року є оптичний диск «VIDEX», з відеозаписом слідчої дії, який відтворений судом безпосередньо у судовому засіданні. (а.с. 186-192).

Згідно з рапортами співробітників поліції від 29.05.2023 року, в ході досудового розслідування, в результаті опрацювання отриманої інформації, встановлено, що в діях ОСОБА_5 вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, про що внесено відповідні відомості до ЄРДР, згідно з відповідним витягом від 29.05.2023 року. (а.с. 111, 174-175)

Крім того, судом досліджено показання наступних свідків сторони обвинувачення, попереджених судом про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України, які надані ними безпосередньо в ході судового розгляду і є логічними та послідовними, та у суду відсутні підстави вважати їх недостовірними.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 , показав, що рік тому, навесні, приблизно о 9-й ранку, вийшовши із будинку, де мешкає, він зустрів співробітників поліції, які роздивлялися вікна його квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та запитали у нього про можливість надання відеозаписів з камери відеоспостереження, розташованої на вікні, на що він погодився. В подальшому, частину відеозапису з камери, яка встановлена на вікні його квартири для спостереження за власним автомобілем, який він залишає біля будинку у нічний час, за необхідний період часу він надав співробітникам поліції, про що склав власноруч заяву про надання відеозапису. При цьому зазначив, що події, зафіксовані у наданому поліції відеозаписі, який він попередньо оглянув, відбувалися біля його автомобіля у нічний час, сигналізація не спрацьовувала, автомобіль без пошкоджень, та він, знаходячись вдома, нічого не чув.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_14 показав, що він займає посаду оперуповноваженого відділу поліції. Пам`ятає, що в один із днів навесні 2023 року (на вулиці вже було тепло), у нічний час надійшло повідомлення зі служби 102 про грабіж. Вранці наступного дня, заступивши на чергування, разом із колегами вийшли на місце події, де оглянули територію на наявність камер відеоспостереження. Також був викликаний потерпілий, на обличчі якого візуалізувалися побої. Останній відновив сім-карту, і на його телефон почали надходити повідомлення про зняття в районі вул. Сталеварів грошових коштів з його банківської карти. Оперативним шляхом було встановлено кіоски, у яких знімалися кошти, та особу ОСОБА_5 , який розраховувався картками потерпілого. Останній повідомив, що знайшов картки, а потім сказав, що їх йому надав ОСОБА_15 , з яким він одразу домовився про зустріч. Під час їх зустрічі, підійшли до ОСОБА_10, який на питання співробітників поліції відповів, що у нього вдома знаходиться майно потерпілого, а саме: бананка, смарт-годинник, телефон, паспорт потерпілого, які в подальшому він добровільно видав у відділі поліції. Обидві особи наполягали, що потерпілий сам віддав їм свої речі. При перегляді відеозапису з камери спостереження з місця події було встановлено, що обидві особи зафіксовані на ньому, вчиняли дії відносно потерпілого, який також наполягав на цьому та особисто вказав на особу ОСОБА_5 .

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_16 показав, що він займає посаду оперуповноваженого відділу поліції. В один із днів навесні минулого року, близько третьої години ночі, надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що на вул. Сталеварів невідомі особи побили потерпілого та забрали його речі. Наступного дня вранці він із колегами при спілкуванні з потерпілим і встановленні обставини події запропонували йому не блокувати викрадені в нього банківські картки, з метою подальшого моніторингу зняття грошових коштів. Через деякий час у той же день з картки потерпілого почало відбуватися зняття коштів, про що йому надходили повідомлення на телефон. В ході проведення оперативних заходів було виявлено та встановлено особу ОСОБА_5 з банківською карткою, який повідомив, що картку він знайшов. Потім ОСОБА_5 зізнався, що вчинив злочин разом із ОСОБА_17 , з яким одразу домовився про зустріч. Коли останні зустрілися, він разом з іншими співробітниками поліції підійшли до них і почали ставити запитання. Відповідаючи, вони спочатку плуталися, але не заперечували причетності до нападу на потерпілого, причини скоєного не повідомляли. Потім ОСОБА_8 повідомив, що речі потерпілого знаходяться у нього вдома, та в подальшому добровільно видав бананку, паспорт, гаманець і мобільний телефон, і повідомив, що він бив потерпілого. Також було переглянуто відеозапис з камери спостереження з місця події, з якого було встановлено, що обидві особи, зафіксовані на ньому, вчиняли дії щодо заволодіння майном потерпілого, який також наполягав на цьому.

У показах допитаних судом осіб розбіжностей не встановлено, виходячи з тих обставин, які вони пам`ятають, з урахуванням часу, який минув з дня події кримінальних правопорушень.

В ході розгляду вказаного кримінального провадження, судом вжито усіх необхідних заходів щодо виклику інших свідків, перелік яких заявлено стороною обвинувачення, при цьому, у зв`язку з їх неодноразовою неявкою, з урахуванням позиції прокурора, який не наполягав на їх допиті, та думки всіх учасників кримінального провадження, суд визнав недоцільним подальший їх виклик у судове засідання.

Інші доказі під час судового розгляду сторонами кримінального провадження не надавались та судом не досліджувалися.

Досліджені безпосередньо в судовому засіданні докази суд оцінює в їх сукупності за критеріями належності та допустимості. За критерієм належності, закріпленим у ст. 85 КПК України, суд вважає всі досліджені докази належними, допустимими, стабільними, послідовними, логічними, узгодженими один з одним, отримані без порушень прав та свобод людини, у законний спосіб, їм надана правильна юридична оцінка та не має підстав їм не довіряти. Вищевказані докази дослідженні у судовому засіданні (відеозаписи, висновки експертів, протоколи проведення слідчого експерименту, тощо) отримані уповноваженими особами, в порядку та на підставах, що визначені КПК України. Підстав для визнання доказів недопустимими судом протягом судового розгляду не встановлено.

Беручи до уваги викладене, суд вважає безспірно встановленим те, що всі процесуальні дії по збиранню доказів по даному провадженню, які були досліджені судом, були проведені у спосіб, з дотриманням порядку і на підставах, передбачених процесуальним законом з дотриманням загальних засад кримінального провадження, які гарантують права і свободи людини та громадянина (п. п. 1-10 ч. 1 ст. 7, ч. ч. 2, 4 та 6 ст. 246, 251, 252, 271, 273, 275 КПК України).

Оцінюючи досліджені докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку із показаннями потерпілого, свідків суд приходить до висновку, що вищезазначені докази відповідають вимогам, передбаченим ст.ст. 85-87 КПК України, і у взаємозв`язку в повному обсязі доводять вину обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину та вчинення ним діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, за наведених у вироку обставин.

Враховуючи у сукупності все вищевикладене, суд приходить до висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_5 вірно кваліфіковані за ч.4 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчинене за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану.

Також суд на підставі досліджених доказів вважає доведеним вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена ч.4 ст. 185 КК України, що втратила чинність.

Суд вважає необґрунтованими доводи сторони захисту щодо непричетності ОСОБА_5 до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень, оскільки під час судового розгляду досліджено відеозапис з камер відеоспостереження, на якому зафіксовано як дві особи, майже разом без розриву в часі і дистанції наздоганяють потерпілого, потерпілий падає від поштовху обличчям на землю, обвинувачений ОСОБА_5 , стоячи над ним, здійснює дії, схожі на огляд кишень та майна потерпілого, після чого спільно дві особи відходять з місця події з сумкою потерпілого. Крім того, речі потерпілого знаходились у обвинуваченого та особи, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження та добровільно видані ними органу досудового розслідування.

Також не заслуговують на увагу пояснення обвинуваченого про те, що йому невідомо було кому належали банківські карти, грошовими коштами на яких він розраховувався у кіосках. Зазначені обставини спростовуються дослідженими судом доказами, яким підтверджується заволодіння обвинуваченим разом з іншою особою сумкою потерпілого, в якій знаходилось портмоне та банківські картки. Зазначені доводи обвинуваченого суд розцінює як намагання уникнути відповідальності за скоєння тяжкого злочину.

Судом не встановлено таких обставин, які ставили б під сумнів показання допитаного в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_6 , так само не надано суду доказів, що їх спростовують, підстав не довіряти показанням потерпілого, який був попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів, немає. Показання потерпілого є послідовними та повністю узгоджуються із рештою зібраних у кримінальному провадженні доказів. Дані, які містяться в протоколах пред`явлення особи для впізнання за участі потерпілого та в протоколі проведення слідчого експерименту за участі потерпілого узгоджуються з його показаннями під час його допиту у судовому засіданні. Деякі неточності в показаннях потерпілого щодо його положення лежачи на землі після падіння, а також те, що він детально не пам`ятає як саме з нього була знята сумка з його речами, не впливають на кваліфікацію дії обвинуваченого.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_5 про те, що він особисто насилля до потерпілого не застосовував і не заволодівав речами потерпілого під час того, як потерпілий лежав на землі, а речі потерпілого забрала інша особа, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження, не впливають на кваліфікацію його дій з наступних підстав.

Співучастю у злочині є умисна спільна участь декількох осіб (суб`єктів злочину) у вчиненні умисного злочину. Злочин визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб (дві або більше), які заздалегідь, тобто до початку злочину, домовилися про спільне його вчинення.

Домовленістю групи осіб про спільне вчинення злочину є узгодження об`єкту злочину, його характеру, місця, часу, способу вчинення та змісту виконуваних функцій, яке може відбутися у будь-якій формі - усній, письмовій, за допомогою конклюдентних дій, що висловлені не у формі усної чи письмової пропозиції, а безпосередньо через поведінку, з якої можна зробити висновок про такий намір.

Із досліджених судом матеріалів провадження видно, що дії обвинуваченого та особи, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження, з самого початку були узгодженими та послідовними. Так, обвинувачений ОСОБА_5 , спільно з особою, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження, наздоганяли потерпілого, та після того, як він впав на землю від поштовху цієї особи, разом стояли біля нього, та обвинувачений у присутності іншої особи, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження, здійснював дії, направлені на відшукання майна потерпілого, та вони спільно заволоділи його речами. Після вчиненого злочину останні разом пішли з місця пригоди з викраденими речами, які в подальшому видали співробітникам поліції. При цьому, обвинувачений не перешкоджав та не зупиняв особу, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження, при застосуванні насилля до потерпілого та заволодінні його речами, отже мовчазною згодою підтвердив свою участь у скоєному злочині, не вчинив дій, спрямованих на добровільну відмову від його вчинення, не заперечував проти дій співучасника, що підтверджує те, що дії останніх були об`єднані єдиним спільним умислом на вчинення грабежу. Обвинувачений ОСОБА_5 мав змогу після падіння потерпілого відмовитись від спільних дій з особою, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження, проте цього не вчинив, залишився на місці події та вчиняв активні дії щодо відшукання майна потерпілого.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_5 , що його дії в той час, як потерпілий лежав на землі, були направлені на те, щоб його підняти та надати допомогу, суд оцінює критично, оскільки вони спростовані сукупністю досліджених доказів, а саме відеозаписом та показаннями потерпілого.

Отже, спільність умислу спрямованого на здійснення грабежу підтверджено конклюдентними діями обвинуваченого та особи, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження, адже вони діяли, як співвиконавці, для досягнення єдиного результату на відкрите заволодіння чужим майном, поєднаним з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого. Після заволодіння речами потерпілого, разом залишили місце вчинення злочину, в подальшому розпорядившись викраденим майном, а саме грошовими коштами, на власний розсуд. Тому суд, беззаперечно, поза розумним сумнівом, дійшов переконання про наявність єдиної спільної мети та узгодженості дій обвинуваченого з іншою особою, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження, що свідчить про те, що кожен з них виконували ту частину обсягу дій, яка необхідна для реалізації спільного умислу на заволодіння майном потерпілого.

Зазначене узгоджується з практикою Касаційного кримінального суду Верховного Суду, яка міститься у постановах від 25 березня 2021 року справа № 509/4756/17, від 14 травня 2020 року справа № 405/2648//18, від 01 лютого 2022 року справа № 127/21958/20.

Суд приходить до висновку, що не заслуговують на увагу доводи захисника про те, що потерпілий після того, як підвівся з землі, в силу власного бажання знаходився поряд з ОСОБА_8 і ОСОБА_5, не заявляв вимог про повернення речей, не виявляв спроб втекти, вільно залишив місце події, що на думку захисту свідчить про те, що він не відчував побоювання за своє здоров`я та не зазнав незаконних зазіхань на своє майно. Поведінка потерпілого після вчинення неправомірних дій відносно нього та його майна не впливає кваліфікацію інкримінованого обвинуваченому діяння та в жодному випадку не свідчить про те, що таке діяння не було вчинено.

Обставини вчинення відкритого заволодіння майном потерпілого з застосуванням насилля, яке виразилось у поштовху в спину, від якого потерпілий впав на землю та отримав легкі тілесні ушкодження встановлені під час судового розгляду та підтверджені дослідженими доказами.

Таким чином, в ході судового розгляду встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 спільно з іншою особою, матеріали відносно якої виділені в кореме провадження, вчинили відкрите викрадення майна потерпілого, з застосування до нього насильства, після чого обвинувачений заволодів грошима потерпілого, які знаходились на банківській картці потерпілого.

Решта доводів, зазначених стороною захисту, також не спростовують встановлених обставин, вказаних у цьому вироку.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може різнитися залежно від характеру рішення. У справі «Трофимчук проти України» ЄСПЛ також зазначив, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Також, суд вважає доведеним вчинення 08.04.2023 року ОСОБА_5 таємного викрадення чужого майна (крадіжки) в умовах воєнного стану, що заподіяло матеріальну шкоду потерпілому на суму 1204,50 гривень. Дії обвинуваченого кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України.

Частиною 1 ст. 2 КК України визначено, підставою для кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

09.08.2024 набрав чинності Закон України від 18.07.2024 № 3886-IX «Про внесення зміни до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких посилень відповідальності за дрібне викрадення чужого майна».

Вказаним Законом внесені зміни до статті 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення, згідно з якими дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

При цьому положення ч. 3 ст. 3 КК України визначають, що зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до положень статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Згідно із ч. 2 ст. 4 КК України злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Частиною 1 ст. 5 КК України визначено, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Пунктом 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України визначено, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Відповідно до п. 1-2 ч.2 ст. 284 ПК України кримінальне провадження закривається судом з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої цієї статті, якщо підозрюваний, обвинувачений заперечує проти закриття за цією підставою.

Ухвала про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої або пунктом 1-2 частини другої цієї статті, постановляється судом з урахуванням особливостей, визначених статтею 479-2 цього Кодексу.

Як вже зазначалось, суд роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_5 положення ст. 479-2 КПК України, його право не надавати згоду на закриття кримінального провадження з підстав, визначених п.4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, наявність права на судовий розгляд на загальних підставах, в ході якого сторона обвинувачення буде зобов`язана довести обґрунтованість обвинувачення, а обвинувачений буде мати всю сукупність прав, визначених Конституцією та КПК України.

Також при вирішенні даного питання, судом враховано правову позицію ОП ВС від 07.10.2024 року з вказаного питання. Так, Верховний Суд визначив, що ч. 2 ст. 51 КУпАП встановлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою статті 51 цього Кодексу, настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподаткованих мінімумів доходів громадян (НМДГ). Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становила від 0,5 до 2 НМДГ.

Як зазначив Верховний Суд, кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений статтею 51 КУпАП, а саме 2 НМДГ.

Згідно з пунктом 5 Підрозділу 1 Перехідних положень Податкового кодексу України (далі ПК) визначено, що у разі, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV ПК з урахуванням норм абзацу першого підпункту 169.4.1 пункту 169.4 цієї статті платник податку має право на зменшення суми загального місячного оподатковуваного доходу, отримуваного від одного роботодавця у вигляді заробітної плати, на суму податкової соціальної пільги у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Тобто розмір податкової соціальної пільги в розумінні пункту 5 Підрозділу 1 Перехідних положень ПК дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Згідно з частиною першою статті 7 Закону України Законом «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 03.11.2022 прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на один місяць працездатних осіб з 1 січня 2023 року становив 2684 грн. Отже, розмір податкової соціальної пільги у 2023 році для кримінально-правової кваліфікації правопорушення становив 1342 грн.

Отже, для вирішення питання щодо наявності в діях ОСОБА_5 ознак кримінального правопорушення або ж складу адміністративного правопорушення необхідно визначити, чи перевищує вартість майна, що стало предметом посягання, 2 НМДГ, тобто 2684 грн.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 08.04.2023 року таємного викрав чуже майно в умовах воєнного стану, чим заподіяв матеріальну шкоду потерпілому на суму 1204,50 гривень, тобто вартість майна є меншою за розмір, з якого настає кримінальна відповідальність, а саме 2684,00 грн.

Таким чином, враховуючи доведеність вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, та відсутність згоди обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п.4-1 ч.1 ст. 284 КПК України, суд приходить до висновку про необхідність закриття кримінального провадження в частині обвинувачення ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 185 КК України, на підставі п.1-2 ч.2 ст. 284 КПК України, у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 за ч.4 ст. 186 КК України суд дотримується принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів та враховує обставини кримінального правопорушення, його наслідки, характер та ступінь участі обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину, ступінь його тяжкості, дані про особу винного, обставини, які пом`якшують та обтяжують його покарання.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Щодо призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд виходить з наступного.

Обставин, що пом`якшують покарання згідно ст. 66 КК України ОСОБА_5 судом не встановлено. Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , згідно ст. 67 КК України, відсутні.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 у відповідності зі ст.65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке віднесено законом до категорії тяжких злочинів, обставини вчинення злочину, особу винного, який має місце постійного проживання, не працевлаштований, не одружений, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, під наглядом лікаря-психіатра, лікаря- нарколога не перебуває.

Вирішуючи питання про призначення покарання суд бере до уваги, що санкцією ч.4 ст. ст. 186 КК України передбачене безальтернативне покарання у виді позбавлення волі. Підстави для застосування ст. 69 КК України і переходу до іншого, більш м`якого виду покарання у даному кримінальному провадженні відсутні.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що обвинуваченому ОСОБА_5 необхідно призначити покарання у вигляді позбавлення волі у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією статті за вчинене кримінальне правопорушення, яке за своїм видом та розміром суд вважає необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого й попередження вчинення нових злочинів, справедливим і таким, що не суперечить ст. 65 КК України.

У даному кримінальному провадженні під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді від 29.05.2023 року відносно ОСОБА_5 було застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту шляхом заборони залишати місце свого проживання в певний період доби, строком з 29.05.2023 року по 09.06.2023 року включно. Після закінчення строку дії запобіжного заходу, відповідних клопотань від сторони обвинувачення не надходило, тому підстави для застосування запобіжного заходу обвинуваченому у суду відсутні.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 слід рахувати з дня приведення вироку до виконання.

Відомості про документально підтверджені судові витрати, пов`язані із залученням експертів, матеріали кримінального не містять, тому питання про відшкодування судових витрат судом не вирішується.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні під час досудового розслідування та судового розгляду потерпілим не заявлявся.

Питання про долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7 (сім) років.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_5 рахувати з моменту його затримання.

Кримінальне провадження № 0000560 від 08.04.2023 року в частині обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, закрити на підставі п. 1-2 ч.2 ст. 284 КПК України у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Речові докази: - оптичний диск фірми «VIDEX» з відеозаписами з камери відеоспостереження з будинку за адресою: АДРЕСА_2 , оптичний диск фірми «VIDEX» з відеозаписами з камери відеоспостереження з торгівельного кіоску за адресою: АДРЕСА_4 , долучені до матеріалів кримінального провадження (а.с.148, 181), - зберігати в матеріалах кримінального провадження;

-Банківську картку банку «Альфа-Банк» № НОМЕР_2 , банківську картку банку «ПриватБанк» № НОМЕР_3 , передані на зберігання до камери схову ВП № 1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області (а.с.128-130) - повернути власнику;

- Паспорт громадянина України НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_6 ; мобільний телефон «Xiaomi Redmi Note 7» (IMEІ 1: НОМЕР_5 , IMEІ 2: НОМЕР_6 ) з встановленою сім-карткою мобільного оператора «Водафон» за номером НОМЕР_7 , передані на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_6 - повернути ОСОБА_6 ; шкіряну сумку чорного кольору в стилі «Бананка», шкіряний гаманець, коричневого кольору, презерватив у кількості 1 шт.; перепустку ПАО «АКХЗ»; годинник у вигляді Фітнес-браслету м4 Smart bracelet М4, чорного кольору, передані на відповідальне зберігання до камери схову ВП № 1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області (а.с.141) - повернути власнику.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_1