ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Ухвала

про вирішення питання про арешт тимчасово вилученого майна

19 лютого 2025 року слідчий суддя Фастівського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , володільця майна ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_5 , розглянувши клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, подане прокурором Фастівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_6 в кримінальному провадженні № 0000066, внесеному до ЄРДР від 12.02.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України,-

встановив:

На розгляд слідчого судді Фастівського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 надійшло клопотання прокурора Фастівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_6 про арешт тимчасово вилученого майна.

Клопотання обґрунтовано тим, що в провадженні СД Фастівського РУП ГУ НП в Київській області перебувають матеріали кримінального провадження № 0000066 від 12.02.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 Кримінального кодексу України.

Відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено на підставі: (ІПНП № 4114 від 11.02.2025), 11.02.2025 до чергової частини Фастівського районного управління поліції ГУНП в Київській області зі служби 102 надійшло повідомлення від головного спеціаліста відділу безпечності харчових продуктів та ветеринарної медицини управління безпечності харчових продуктів та ветеринарної медицини, державного нагляду за дотриманням санітарного законодавства Фастівського району ОСОБА_7 про те, що 11.02.2025 приблизно о 14 годині 50 хвилин працівник Лишнянської гімназії, розташованої за адресою: Київська область, Фастівський р-н, с. Лишня, вул. Київська, 7 а, ОСОБА_4 , під час здійснення своєї професійної діяльності використовувала особисту медичну книжку Серія 10ЯЯЩ № 801098, яка має ознаки підробки.

З метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте в результаті його вчинення, 11.02.2025 проведено огляд місця події за адресою: Київська область, Фастівський р-н, с. Лишня, вул. Київська, 7 а, в ході якого виявлено та вилучено особисту медичну книжку Серія 10ЯЯЩ № 801098, видану на ім`я ОСОБА_4 .

З урахуванням викладеного, прокурор просить накласти арешт на тимчасово вилучене майно особисту медичну книжку Серія 10ЯЯЩ № 801098, видану на ім`я ОСОБА_4 (тел. НОМЕР_1 ).

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 , як прокурор групи прокурорів в цьому кримінальному провадженні, заявлене клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Володілець майна ОСОБА_4 , її адвокат ОСОБА_5 в судовому засідання заперечували про задоволення клопотання.

Представником власника майна адвокатом ОСОБА_5 надані пояснення щодо відсутності фактичних та правових підстав для накладення арешту на тимчасово вилучене майно.

Узагальнений зміст цих пояснень свідчить про те, що власником вилученого майна та її представницею заперечується наявність правових підстав призначення та проведення перевірки навчального закладу, стверджується про не надання представником органу державного контролю документів щодо його повноважень для проведення перевірки, що свідчить про порушення процедури проведення заходу державного нагляду (контролю) в межах якого було виявлено книжку.

Адвокат ОСОБА_5 також стверджувала, що огляд, як невідкладна слідча дія проведена з численними порушеннями законодавчих норм, а інформація, відображена в протоколі огляду місця події від 11.02.2025 року не відповідає дійсності, в тому числі й щодо тривалості проведення огляду, який, згідно тверджень адвоката, розпочався значно раніше.

Адвокат акцентує увагу, що під час проведення огляду з боку працівників правоохоронного органу здійснювався психологічний тиск та керівництво навчального закладу.

При цьому, були відсутні підстави для проведення огляду, так як згода на проведення огляду надана ОСОБА_8 , завучем, а не директором, при цьому, завуч не мала необхідних організаційних повноважень на надання згоди.

Далі, адвокат стверджує,що директор була присутня вже в кінці проведення відповідної слідчої дії і проведення слідчої дії в даному випадку без директора начального закладу ставить під сумнів допустимість результатів огляду та свідчить про незаконність вилучення медичної документації.

Також, адвокат акцентує увагу на тому, що поняті, які були присутні під час проведення огляду перебували у стані алкогольного сп`яніння, що ставить під сумнів можливість виконання ними процесуальних обов`язків та об`єктивність сприйняття цими особами результатів проведення слідчої дії.

Також, адвокат акцентує увагу на тому, що в тексті клопотання прокурор зазначає про інший протокол проведення огляду місця події від 12.02.2025 року, хоча в цей день огляд в приміщенні навчального закладу не проводився, а документація не вилучалась.

З урахуванням викладеного, власниця майна та її представниця стверджували про недопустимість доказів, отриманих під час проведення слідчого дії та, як наслідок, відсутність підстав для накладення арешту.

Власниця майна підтримала позицію своєї представниці, на уточнюючі питання слідчого судді повідомили, що дійсно була відсутня станом на дату початку проведення слідчої дії, протокол підписувала вона, про зауваження в протоколі не зазначала, однак, якби їй роз`яснили її права, то зауваження звичайно були б відображені.

Далі, ОСОБА_4 зазначила, що дійсно її медична книжка зберігалась у навчальному закладі і могла бути вилучена під час проведення огляду, однак, вона не може достовірно стверджувати, що вилучена під час проведення огляду медична крижка є саме тією медичною книжкою, що зберігалась в навчальному закладі. При цьому, на підставі статті 63 Конституції України ОСОБА_4 відмовилась відповідати на питання щодо часу, місяця і установи, в якій вона проходила медичний огляд.

Прокурор заперечував проти доводів власниці майна та її представниці, стверджував, що в тексті клопотання допущено описку щодо дати складення протоколу проведення огляду, який був проведеним 11.02.2025 року.

Також прокурор наголошував на тому, що за відсутності директора станом на час початку проведення огляду, дозвіл завуча навчального закладу, як представника адміністрації, був достатньою підставою для його проведення. Прокурор вважає, що не допущено таких процесуальних порушень під час проведення слідчої дії, які б виключали можливість накладення арешту на тимчасово вилучене майно.

Вивчивши доводи клопотання та зміст долучених до нього документів, заслухавши думку учасників судового розгляду, вважаю, що вказане клопотання підлягає задоволенню.

Зокрема, згідно приписів частини 1 статті 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно приписів п. 5 частини 2 статті 40 КПК України, слідчий уповноважений звертатися за погодженням із прокурором до слідчого судді з клопотаннями про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій.

Згідно приписів частини 1 статті 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Згідно приписів частини 2 цієї статті, процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно приписів частини 1 статті 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню:

- подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);

- винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;

- вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;

- обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження;

- обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання;

- обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення;

- обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.

Згідно приписів частини 2 цієї статті, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Згідно приписів частини 1, 2 статті 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Згідно абзацу 1 частини 1 статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно абзацу 2 частини 1 цієї статті, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно приписів частини 2 цієї статті, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації;3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Як слідує зі змісту частини 3 цієї статті, у випадку, коли арешт накладається з метою забезпечення збереження речових доказів, він може бути накладеним на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно приписів частини 5 статті 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Згідно частини 1 статті 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Згідно приписів частини 2 цієї статті, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

правову підставу для арешту майна;

можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні;

наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність;

можливість спеціальної конфіскації майна;

розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою;

розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно приписів частини 4 цієї статті, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Згідно приписів частини 5 цієї статті, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає: 1) перелік майна, на яке накладено арешт; 2) підстави застосування арешту майна; 3) перелік тимчасово вилученого майна, яке підлягає поверненню особі, у разі прийняття такого рішення; 4) заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно; 5) порядок виконання ухвали із зазначенням способу інформування заінтересованих осіб.

З урахуванням вказаних вище правових норм, арешт майна, як захід забезпечення кримінального провадження, може бути застосованим, в тому числі й у випадку, якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення і метою його застосування є запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження доказів.

Зі змісту клопотання про застосування тимчасового арешту майна та доданих документів слідує, що існують достатні підстави стверджувати, що ОСОБА_4 під час здійснення своєї професійної діяльності використовувала особисту медичну книжку Серія 10ЯЯЩ № 801098, яка може містити ознаки підробки, тому 12.02.2025 року постановою дізнавача зазначене майно визнано речовим доказом.

Перевіряючи наявність правових підстав для застосування арешту майна, суд враховує, що є обґрунтовані підстав стверджувати, що могло бути вчиненим кримінальне правопорушення, а речі (документи), для забезпечення арешту яких було подано клопотання, є процесуальними джерелами доказів, містять відомості, що мають значення для кримінального провадження та є речовими доказами у розумінні статті 98 КПК України та, як наслідок, існує необхідність запобіганню можливості їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Оскільки речі (документи), зазначені в клопотанні містять слідові інформацію та можуть бути предметом дослідження в судових експертизах, доцільно застосувати заборону користування і розпорядження цим майном у відповідності до положень пункту 4 частини 5 статті 173 КПК України.

Далі, згідно приписів статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно приписів частини 1 статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно приписів частини 1 статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно приписів частини 1, 2 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно приписів статті 1 Протоколу 1 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична і юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Вказані правові норми встановлюють гарантії непорушності права власності, однак при цьому передбачають можливість його обмеження у випадках та в порядку, встановленому законом.

Згідно позиції, висловленої в Рішенні ЄСПЛ по справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», ступінь втручання у право на володіння майном фізичної або юридичної особи, має бути як відповідним поставленій меті, так і пропорційним їй.

Вирішуючи питання про можливість накладення арешту на майно, зазначене в клопотанні, слідчий суддя приходить до висновку, що застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження є можливим та необхідним, вказаний захід має тимчасовий характер та не призводить до невиправданих і не пропорційних обмежень прав власника майна і покликаний забезпечити реалізацію публічного інтересу щодо досягнення цілей і завдань кримінального провадження, який в даному випадку переважає над приватним інтересом власника щодо володіння, користування і розпорядження своїм майном.

При цьому, слідчий суддя акцентує увагу на тому, що згідно приписів абзацу 2 частини 1 статті 174 КПК України власнику майна, на яке накладено арешт, забезпечується право на подання клопотання про скасування арешту майна, у випадку, якщо в застосуванні цього заходу забезпечення кримінального провадження відпаде потреба.

Отже, для власника майна забезпечується можливість індивідуального періодичного перегляду застосованого заходу забезпечення кримінального провадження, що не свідчить про непропорційність вручання у право мирного володіння майном.

Зазначені вище правові норми та встановлені обставини справи дають слідчого судді достатні підстави для задоволення цього клопотання.

При цьому, слідчий суддя відхиляє доводи представниці власника майна адвоката ОСОБА_5 щодо відсутності підстав для накладення арешту на майно, так як останні стосуються процесуальних і процедурних порушень, які можуть призвести до недопустимості отриманих доказів.

Однак, на стадії досудового слідства слідчий суддя не вирішує питань про допустимість доказів, що є виключною процесуальною компетенцією суду на стадії судового розгляду кримінального провадження.

З урахуванням того, що учасниками судового розгляду не заперечується факт проведення огляду, як невідкладної слідчої дії, та вилучення під час огляду особистої медичної крижки, яка може належати ОСОБА_4 , слідчий суддя вважає, що цей документ відповідає критеріям статті 98 КПК України і для забезпечення його збереження та подальшого використання в процесуальній діяльності є необхідність накладення арешту.

Доводи щодо неправильного зазначення відомостей в протоколі огляду місця події про тривалість часу проведення огляду, а також щодо ймовірного перебування понятих у стані алкогольного сп`яніння не мають значення при вирішенні питання про накладення арешту на тимчасово вилучене в ході огляду майно, так як, по-перше, учасниками судового розгляду не заперечується факт вилучення цього майна під час проведення огляду, по-друге, протокол огляду підписаний ОСОБА_4 без зауважень і нею не зазначалось про будь-які процесуальні порушення, допущені під час проведення огляду.

Також, слідчий суддя вважає, що надання дозволу на проведення огляду завучем навчального закладу під час тимчасової відсутності на робочому місці директора не може ставити під сутнів правомірність вилучення майна в ході проведення огляду та доцільність накладення на нього арешту з метою збереження речового доказу. В даному випадку слідчому судді не надано будь-яких документальних підтверджень щодо відсутності таких повноважень у завуча, які б свідчили про очевидну незаконність дій останньої та відсутність юридичного значення у згоді, наданою нею для проведення огляду.

Також слідчий суддя вважає, що прокурором було допущено помилку (описку) у тексті клопотання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно і з огляду на те, що в судовому засіданні було встановлено, що 11.02.2025 року був проведеним огляд, під час якого вилучено особисту медичну крижку, така помилка не впливає на можливість задоволення клопотання про арешт тимчасово вилученого майна.

Також, слідчий суддя звертає увагу, що в судовому засіданні адвокатом ОСОБА_5 було акцентовано увагу на недотриманні процесуальних строків розгляду клопотання.

В даному випадку слідчий суддя зауважує наступне, згідно автоматизованого розподілу справ, клопотання про арешт майна було передано на розгляд слідчому судді 13.02.2025 року, судове засідання призначено на 14.02.2025 року, в цьому судовому засіданні адвокатом ОСОБА_5 було заявлено відвід слідчому судді ОСОБА_1 , заява про відвід була передана 14.02.2025 року на розгляд судді ОСОБА_9 , ухвалою від 18.02.2025 року у задоволенні заяви про відвід слідчому судді ОСОБА_1 відмовлено. 18.02.2025 року адвокат ОСОБА_5 була зайнята в іншому судовому засіданні в іншому суді та, відповідно, не могла бути присутньою, якби розгляд клопотання про арешт на майно був продовженим 18.02.2025 року. З урахуванням викладеного, для забезпечення реалізації принципу змагальності сторін та надання можливості власниці майна і її представниці надати пояснення в судовому засіданні, судове засідання було відкладеним на 19.02.2025 року. Тому, вихід за встановлені законом строки розгляду клопотання обумовлений поважним причинами і не може впливати на суть процесуального рішення, ухваленого за наслідками розгляду клопотання.

Враховуючи вище викладене, керуючись приписами статті 170-174 КПК України, -

Постановив:

Клопотання прокурора Фастівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_6 про арешт тимчасово вилученого майна в кримінальному провадженні № 0000066, внесеному до ЄРДР від 12.02.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України задовольнити.

Накласти арешт на тимчасово вилучене в ході проведення огляду місця події майно, а саме: особисту медичну книжку Серія 10ЯЯЩ № 801098, видану на ім`я ОСОБА_4 (тел. НОМЕР_1 ).

Копію ухвали негайно після оголошення вручити володільцю майна ОСОБА_4 , адвокату ОСОБА_5 , прокурору Фастівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 .

Клопотання про скасування арешту майна може бути поданим в порядку, передбаченому частиною 1 статті 174 КПК України.

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1