Справа № 740/1722/24
Провадження № 1-кп/740/83/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2025 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

із секретарями судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

його захисника - адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

його захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ніжині кримінальне провадження, зареєстроване у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000074 від 21.01.2024, за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ніжина Чернігівської області, громадянина України, з середньою освітою, не працює, неодружений, дітей немає, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимий, РНОКПП НОМЕР_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 4 ст. 186 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Ніжина Чернігівської області, громадянина України, з середньою освітою, не працює, неодружений, дітей немає, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий, РНОКПП НОМЕР_2 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 4 ст. 186 КК України,

В С Т А Н О В И В :

20.01.2024 близько 05 год., перебуваючи по вул. Чернігівська м. Ніжина неподалік від буд. № 56, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 разом, з мотивів неприязних відносин до ОСОБА_9 , з метою помсти, маючи на меті спричинення шкоди здоров`ю останнього, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді шкоди здоров`ю потерпілого та бажаючи їх настання, умисно, діючи спільно, нанесли ОСОБА_9 три удари в область голови, внаслідок яких спричинили ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді перелому нижньої щелепи в області кута зліва, ускладненого остеоміелітом та одонтогенною флегмоною лівої підщелепної та підборідної ділянок, закритої черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку, що відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

В подальшому, 20.01.2024 одразу після нанесення тілесних ушкоджень, перебуваючи на тому самому місці, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , вступивши в злочинну змову, з метою досягнення спільної мети та реалізуючи єдиний умисел на заволодіння майном ОСОБА_9 , в умовах воєнного стану, що введений із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 на всій території України Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, який неодноразово продовжувався, останній раз продовжено з 06.11.2023 № 734/2023 з 05 год. 30 хв. 16.11.2023 строком на 90 діб, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, відкрито заволоділи у ОСОБА_9 належним йому майном, а саме: мобільним телефоном марки Хіаоmі Redmi А6 вартістю 1736 грн 67 коп, кейсом для бездротових навушників Хіаоmі Redmi АіrDots 2 вартістю 250 грн 00 коп та грошовими коштами у сумі 100 грн у виді двох купюр по 50 грн, попередньо наказавши потерпілому дістати вказане майно з кишень.

Отримавши реальну можливість розпоряджатися викраденим майном на власний розсуд ОСОБА_5 та ОСОБА_7 зникли з місця злочину, чим завдали потерпілому матеріальної шкоди на суму 2086 грн 67 коп.

Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні вину за пред`явленим обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 4 ст.186 КК України, визнав повністю та надав показання про те, що 20 числа біля 5 ранку він з ОСОБА_7 їхали на таксі по вул. Широкомагерській у Ніжині. Він сидів на передньому пасажирському сидінні, а ОСОБА_7 позаду. За кермом перебував таксист. Доїжджаючи до перехрестя з вул. Чернігівська побачив ОСОБА_9 , який йому заборгував гроші. Попросив таксиста зупинитися. ОСОБА_7 у цей час залишався у автомобілі, а він вийшов з автомобіля і побіг за ОСОБА_9 та нецензурно кричав, що ОСОБА_9 винен йому гроші і щоб ОСОБА_9 зупинився, але останній не зупинявся. Наздогнавши ОСОБА_9 , почав його бити, від чого ОСОБА_9 впав. Потім під`їхав автомобіль таксі і з нього вийшов ОСОБА_7 . Підвели ОСОБА_9 , з яким виник словесний конфлікт. Сказав ОСОБА_9 віддати в якості забезпечення боргу наявне при собі майно. Після завершення розмови з ОСОБА_9 ОСОБА_7 ударив рукою в обличчя ОСОБА_9 , здається, вже після того, як ОСОБА_9 віддав телефон з коробочкою з-під навушників, але точно не пригадує, чи бив ОСОБА_7 ОСОБА_9 до передачі останнім даних речей, чи після цього. Від ударів ОСОБА_7 ОСОБА_9 не падав. Ще поговорив з ОСОБА_9 і сказав йому, щоб після отримання ОСОБА_9 заробітної плати останній повернув борг і тоді віддасть ОСОБА_9 майно. ОСОБА_9 віддавав телефон і коробочку з-під навушників йому у руки, у безпорадному стані не перебував. Він знімав чохол з телефону і хотів вийняти сім-карту і віддати її ОСОБА_9 , але не зміг цього зробити, так як для цього потрібна була голочка, якої не мав, а тому сім-карта залишалася у телефоні допоки він його не видав поліцейським. Грошей під чохлом він не бачив, можливо вони випали непомітно для нього коли знімав чохол. Не пам`ятає, чи передавав потримати на місці вказані речі ОСОБА_7 . Надані ОСОБА_9 речі забрав собі і вони перебували у нього, допоки не приїхали поліцейські за місцем його проживання і він їм їх видав. У скоєному кається. Зазначає, що хотів лише домогтися повернення боргу ОСОБА_9 . Суму боргу на час надання показань у суді не пам`ятає. Зазначає, що на час події суму боргу пам`ятав. Борг виник, так як ОСОБА_9 певний час проживав у нього вдома, забирав не свої речі, він також позичав ОСОБА_9 свої гроші.

Обвинувачений ОСОБА_7 вину за пред`явленим обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України визнав, а за ч. 4 ст.186 КК України - не визнав. Надав показання про те, що при русі в автомобілі таксі ОСОБА_5 сидів на місці пасажира спереду, а він позаду. ОСОБА_5 побачив ОСОБА_9 та побіг за ним, кричав, що ОСОБА_9 заборгував йому. Він вийшов із заднього сидіння і пересів на місце пасажира спереду і сказав таксисту їхати за ними. Коли під`їхали до ОСОБА_5 , то поряд біля узбіччя лежав ОСОБА_9 без свідомості. Сказав ОСОБА_5 обтерти обличчя ОСОБА_9 снігом, щоб привести у свідомість, що ОСОБА_5 і зробив. Після цього ОСОБА_9 підвівся. Так як ОСОБА_9 раніше образив його дівчину, то запитав у ОСОБА_9 , чи не хоче ОСОБА_9 вибачитися перед нею, сказавши, що хоча дівчини на місці не має, але він передасть їй вибачення ОСОБА_9 . Проте ОСОБА_9 відмовився, а тому він рукою вдарив його в обличчя, а потім також вдарив лобом в область переносиці. Від його ударів ОСОБА_9 не падав. Здається, він вдарив ОСОБА_9 до того як ОСОБА_9 віддав свої речі ОСОБА_12 . Таксист перебував у автомобілі на місці приблизно одну чи півтори хвилини, а потім поїхав, та з ним ніхто не розраховувався. Не говорив ОСОБА_9 віддавати майно ОСОБА_5 . Щодо боргу ОСОБА_9 перед ОСОБА_5 не знав. ОСОБА_5 зазначав ОСОБА_9 про необхідність повернення боргу. ОСОБА_9 говорив, що має отримати заробітну плату і поверне борг. ОСОБА_5 сказав, що так ОСОБА_9 вже багато разів обіцяв, але не виконав обіцянок, а тому має залишити щось в якості застави. ОСОБА_9 віддав ОСОБА_5 телефон і кейс з-під навушників. ОСОБА_5 їх взяв і сказав, що коли ОСОБА_9 отримає заробітну плату, то щоб прийшов до нього і повернув борг, а він поверне речі. ОСОБА_9 не говорив, щоб він приніс по 5 тисяч гривень. У спричиненні ОСОБА_9 тілесних ушкоджень кається, хотів лише, щоб ОСОБА_9 вибачився за те, що ображав його дівчину.

Потерпілий ОСОБА_9 надав показання про те, що він близько 05 години ранку 20.01.2024 йшов у Ніжині по вул. Чернігівській на роботу вантажника. Коли перетнув перехрестя вул. Чернігівської та вул. Широкомагерська, чорний автомобіль Шкода Октавія, який їхав по вул. Широкомагерська, зупинився і з переднього пасажирського сидіння вийшов ОСОБА_5 та із заднього правого пасажирського сидіння вийшов ОСОБА_7 . У цей час він знаходився на тротуарі вул. Чернігівська на відстані до автомобіля кілька метрів. ОСОБА_5 йому крикнув стояти, йти до нього, почав бігти до нього, за зовнішнім видом було видно його дуже агресивне налаштування, а тому почав від нього бігти по вулиці Чернігівська. Коли пробіг певну відстань ОСОБА_5 його наздогнав. Обернувшися до ОСОБА_5 передом і обличчям, та відходячи назад від нього, говорив йому, що все можливо з`ясувати і вирішити по хорошому. ОСОБА_5 , підходячи до нього, сказав: «Ти заяви будеш писати», і рукою вдарив у нижню щелепу зліва. Від удару впав і втратив на певний час свідомість. Коли отямився, то ОСОБА_5 обтирав снігом йому обличчя, відчував біль у щелепі, запаморочення, нудоту. Тоді ж під`їхав чорний автомобіль та вийшов з нього ОСОБА_7 , який підійшов і також був агресивно налаштований. ОСОБА_5 йому сказав, що не потрібно більше бити, адже ОСОБА_12 вже «йому дав». Однак коли встав, ОСОБА_7 сказав: «Бігати вмієш» та щось говорив про дівчину, і вдарив його, як перед цим і ОСОБА_5 , знову у нижню щелепу зліва та лобом в голову, від чого знову впав і на певний час знепритомнів. Коли отямився і встав, відчував ще сильніший біль в щелепі, а ОСОБА_5 сказав дістати і віддати, що є в кишенях. ОСОБА_7 підтримав вимогу ОСОБА_5 , і говорив: «Да, діставай». Через страх за своє здоров`я дістав мобільний телефон в чохлі, у якому під телефоном було дві купюри по 50 грн, коробку з під навушників, та віддав їх в руки ОСОБА_5 , який коробку з під навушників передав ОСОБА_7 , який її взяв. Потім чорний автомобіль поїхав. ОСОБА_5 сказав, щоб він ввечері приніс п`ять тисяч грн. і тоді забере свої речі, а ОСОБА_7 додав: «по п`ять тисяч». У подальшому з місця події вони розійшлися. До лікарні він звернувся на наступний день чи ще через день.

Не може сказати, чи нишпорили у нього по кишенях коли він був непритомний. На час висунення йому вимоги віддати наявні в нього речі, він був у свідомості і розумів, що відбувається. Вимогу віддати речі він сприймав як таку, що висувалася від обох обвинувачених спільно, як від ОСОБА_5 , так і від ОСОБА_7 , так як ОСОБА_14 сказав віддати що є, а ОСОБА_7 підтримав цю вимогу. Вони щось говорили між собою, але через спантеличеність та запаморочення від побиття він не чув що саме.

До події, ОСОБА_5 знав як сина свого знайомого, з яким разом працював, до якого міг зайти поспілкуватися, випити пива, у тому числі міг бути ОСОБА_5 . Такий же характер знайомства мав і з ОСОБА_7 , який також при цьому міг бути з ОСОБА_15 , тобто знав ОСОБА_7 як товариша ОСОБА_5 , котрого знав як сина свого знайомого. Конфліктів з ними не мав. Причини такої їх поведінки щодо нього достеменно йому не відомі і не зрозумілі. Має знайомого, який також є знайомим ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , та який обманув його на гроші. Незадовго до події мати потерпілого у месенджері у телефоні від імені потерпілого написала тому знайомому, що буде подано заяву до поліції. Можливо, дії ОСОБА_5 та ОСОБА_7 обумовлені цим.

До ОСОБА_5 претензій матеріального чи морального характеру не має. Рідні ОСОБА_5 повністю відшкодували спричинену шкоду. Він його пробачив. Просив звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням.

Щодо покарання ОСОБА_7 покладався на розсуд суду.

Свідок ОСОБА_16 надав показання про те, що працював таксистом та отримав замовлення. По прибуттю автомобілем Шкода Октавія на виконання замовлення на вулицю Широкомагеська до автомобіля сіли двоє чоловіків. Ними були присутні у залі суду обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_7 . Коли їхали по вул. Широкомагерська та під`їжджали до перехрестя з вул. Чернігівська побачив силует чоловіка, який перейшов проїзну частину вул. Широкомагерська та йшов по вул. Чернігівська. У цей час чоловіки повідкривали двері у автомобілі, він не встиг зупинити повністю автомобіль, а вони почали на ходу вискакувати з автомобіля, нецензурно кричати. Першим з автомобіля вибіз здається пасажир, що сидів спереду. Суть криків зводилася до того, що чоловік, який перейшов дорогу, заборгував їм «кучу грошей». Той чоловік, який вибіг з переднього пасажирського сидіння, погнався по вул. Чернігівська за тим чоловіком, що перейшов дорогу. Він також поїхав у їх сторону по вул. Чернігівська, але нікого там не бачив. Вуличне освітлення на той час не працювало. Відмінив замовлення і поїхав далі.

Під час судового розгляду також досліджені документи, висновки експертів:

- витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, яким підтверджується внесення 21.01.2024 до ЄРДР відомостей за заявою ОСОБА_9 про те, що 20.01.2024 близько 05:00 годин ОСОБА_12 та гр. на прізвисько " ОСОБА_12 ", в умовах воєнного стану, здійснили напад на ОСОБА_9 з метою заволодіння чужим майном, а саме мобільним телефоном та бездротовими навушникам. Визначено попередню правову кваліфікацію за ч. 4 ст. 187 КК України, номер кримінального провадження 0000074(т. 1 а.п. 75);

- постанову начальника відділення СВ Ніжинського РУП про призначення групи слідчих у кримінальному провадженні від 21.01.2024 (т.1 а.п. 76);

- постанову начальника СВ Ніжинського РУП про зміну групи слідчих у кримінальному провадженні від 21.01.2024 (т.1 а.п. 77);

- постанову керівника Ніжинської окружної прокуратури про призначення групи прокурорів від 21.01.2024 ( т.1 а.п. 78);

- рапорти помічників чергового Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області від 21.01.2024 та 23.01.2024 про надходження відомостей до поліції від ОСОБА_9 , Ніжинської ЦМЛ та Чернігівської обласної лікарні, про те, що відносно ОСОБА_9 вчинено грабіж і його побили ОСОБА_7 та ОСОБА_12 , зокрема нанесли тілесні ушкодження у виді перелому нижньої щелепи і забрали мобільний телефон (т.1 а.п.79-81);

- протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 21.01.2024, згідно з яким слідчим прийнято усну заяву ОСОБА_9 про те, що 20.01.2024 о 05.00 годин по вул. Чернігівська в м. Ніжині, ОСОБА_7 та ОСОБА_12 , нанесли йому удари руками та ногам по тулубу, голові, обличчю та заволоділи його телефоном, кейсом для навушників та грошима в сумі 100 гривень (т.1 а.п. 82);

- протокол огляду місця події з фототаблицею до нього від 21.01.2024, згідно з яким слідчим за участі спеціаліста та двох понятих здійснено огляд ділянки дороги по вулиці Чернігівська в м. Ніжині навпроти житлового будинку № 56 , де наявний недобудований будинок, біля якого сталися події 20.01.2024, про які заявив ОСОБА_9 (т.1 а.п. 83-85);

- протокол затримання ОСОБА_7 від 21.01.2024, з якого вбачається, що ОСОБА_20 був фактино затриманий працівниками поліції 21.01.2024 о 15 годині 16 хвилин (т.1 а.п. 118-120);

- протокол затримання ОСОБА_5 від 21.01.2024, з якого вбачається, що ОСОБА_5 був фактично затриманий працівниками поліції 21.01.2024 о 15 годині 16 хвилин. Під час обшуку у ОСОБА_5 виявлено та вилучено:мобільний телефон Хіаоmі Redmi 7А, мобільний телефон Хіаоmі білого кольору з наліпкою "Glory to Ukraine" з сім-картою «Лайфселл» та чохлом, кейс для блютуз навушників марки Redmi чорного кольору, сліди папілярних узорів з мобільного телефону Хіаоmі білого кольору (т.1 а.п. 105-107);

- супровідний лист про направлення судової трасологічної експертизи (т.1 а.п.180);

- довідку про витрати на проведення експертизи - 3407,76 грн (т.1 а.п. 181);

- висновок експерта Чернігівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № СЕ-19/125-24/1255-Д від 31.01.2024, згідно з яким слід пальця руки розмірами 16х20 мм, зафіксований на таблиці до протоколу затримання ОСОБА_5 з поверхні телефону, залишений вказівним пальцем правої руки особи, дактилокарта якої заповнена на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (т.1 а.п. 182-190);

- постанову слідчого про визнання предметів речовими доказами та визначення місця їх зберігання від 21.01.2024, згідно з якою вилучені: мобільний телефон Хіаоmі Redmi 7А, мобільний телефон Хіаоmі білого кольору з наліпкою "Glory to Ukraine" з сім-картою «Лайфселл» та чохлом, кейс для блютуз навушників марки Redmi чорного кольору, визнано речовими доказами та постановлено зберігати у матеріалах кримінального провадження (т.1 а.п. 108-109);

- протокол огляду речі від 21.01.2024 з фототаблицею до нього, згідно з яким потерпілий ОСОБА_9 впізнав як свої речі мобільний телефон Хіаоmі Redmi 6А та кейс для блютуз навушників, які були вилучені під час обшуку при затриманні ОСОБА_5 . Згідно з протоколом, ОСОБА_9 зазначив, що навушники у кейсі були, до того як кейс у нього відібрали (т.1 а.п. 129-131);

- ухвалу слідчого судді Ніжинського міськрайонного суду від 23.01.2024, згідно з якою накладено арештна майно, а саме: мобільний телефон моделі Xiomi марки Redmi 7А, ІМЕІ 1 НОМЕР_3 ; ІМЕІ 2 НОМЕР_4 , м. т. НОМЕР_5 ; мобільний телефон моделі Xiomi білого кольору з наліпкою «Glory to Ukraine» та сімкартою оператора «Лайфселл» з цифровим написом НОМЕР_6 та чохлом для телефону; кейс для блютуз навушників марки Redmi чорного кольору, з метою забезпечення збереження речових доказів (т.1 а.п.132-133);

- постанову слідчого про зміну місця зберігання речових доказів від 24.01.2024 та квитанцію № 7/2024 до нього, згідно з якими вилучені мобільний телефон Хіаоmі білого кольору з наліпкою "Glory to Ukraine" з сім-картою «Лайфселл» та чохлом для телефону, кейс для блютуз навушників марки Redmi чорного кольору, які визнані речовими доказами, поміщені на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Ніжинського РУП ГУНП (т.1 а.п. 96-98);

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 21.01.2024, згідно з яким ОСОБА_9 впізнав ОСОБА_7 , як особу на прізвисько « ОСОБА_12 » (т.1 а.п. 99-101);

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 21.01.2024, згідно з яким ОСОБА_9 впізнав ОСОБА_5 , як чоловіка який, 20.01.2024 наносив йому удари по голові та тулубу та забрав особисті речі (т.1 а.п. 102-104);

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 22.01.2024, згідно з яким свідок ОСОБА_16 впізнав ОСОБА_5 як хлопця, який 20.01.2024 о 05.00 годині сів до нього в автомобіль (т.1 а.п.169-171);

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 22.01.2024, згідно з яким свідок ОСОБА_16 впізнав ОСОБА_7 як хлопця, який 20.01.2024 о 05.00 годині сів до нього в автомобіль (т.1 а.п. 172-174);

- протокол проведення слідчого експерименту від 27.01.2024 за участю підозрюваного ОСОБА_5 з додатком до протоколу - оптичним диском з відеозаписом, переглянутим у судовому засіданні, з якого вбачається, що підозрюваний ОСОБА_5 за участю захисника - адвоката ОСОБА_21 , розповів про обставини вчинення кримінального правопорушення та показав місце вчинення злочину і відтворив обставини події.

Так, ОСОБА_5 зазначив, що ОСОБА_9 є другом його батька, і заборгував йому гроші, які позичав, але не повертав борг. Крім того, коли ОСОБА_9 упродовж близько півроку проживав у будинку їх сім`ї, виносив з дому не свої речі, тобто викрадав їх. Суму боргу ОСОБА_9 він визначив у розмірі 1400 грн, з них - 400 грн позичених ним ОСОБА_9 , 1000 - вартість викраденого майна. ОСОБА_9 не повертав борг упродовж останніх двох місяців. Спочатку говорив, що поверне, а згодом почав ображати його некультурними словами. Він погрожував по телефону і віч-на-віч ОСОБА_9 фізичною розправою у разі неповерненя боргу, але борг ОСОБА_9 не повертав, хоча і мав дохід, так як працював. Про наявність у нього конфлікту з ОСОБА_9 ОСОБА_20 знав, але не знав його причини і за що саме ОСОБА_9 був винен гроші, тобто знав поверхово, "не всю ситуацію".

Він 20.01.2024 близько 05 години ранку був разом зі своїм знайомим ОСОБА_7 . Викликав з свого телефону таксі, а коли таксі під`їхало сіли в автомобіль таксі і поїхали прямо по вулиці. Під час руху автомобіля таксі він перший побачив ОСОБА_9 та сказав таксисту зупинитися і виліз з таксі та крикнув ОСОБА_9 , щоб він стояв, але останній почав тікати, тому він почав гнатися за ОСОБА_9 , а ОСОБА_7 залишався в автомобілі. Коли наздогнав ОСОБА_9 , сказав йому віддати гроші, на що останній відповів, що грошей немає. Він наніс близько 6-7 ударів ОСОБА_9 руками по грудній клітці, в область печінки, селезінки, почок. В обличчя не бив. Від цих ударів ОСОБА_9 свідомості не втрачав. Потім через хвилину чи дві під`їхав ОСОБА_7 , а таксист поїхав. ОСОБА_7 висловлював ОСОБА_9 якісь претензії щодо дівчини, і ударив ОСОБА_9 "у бороду", та ОСОБА_9 впав, втратив свідомість. Сам цей удар він не бачив, а лише замах ОСОБА_7 , оскільки відвернувся і подивився на перехожого чоловіка, який йшов назустріч, а коли повернувся ОСОБА_9 вже лежав. Потім він привів ОСОБА_9 до тями і сказав дати телефон під заставу заборгованих грошей. ОСОБА_9 дістав телефон та кейс від наушників і віддав йому. У чохлі під телефоном він на місці бачив дві купюри по 50 грн, але надалі їх не знайшов, припускає, що гроші непомітно випали коли оглядав телефон і одягав назад чохол. У кейсі з-під навушників самих навушників не було. Мабуть вони повипадали коли ОСОБА_9 біг, тікаючи від нього. Він сказав ОСОБА_9 , що поверне телефон, коли ОСОБА_9 віддасть гроші, та вони розійшлися. На наступний день до нього до дому приїхали поліцейські (т.1 а.п. 175-179);

- протокол проведення слідчого експерименту від 20.02.2024 за участю потерпілого ОСОБА_9 з додатком до протоколу - оптичним диском з відеозаписом, переглянутим у судовому засіданні, з якого вбачається, що потерпілий ОСОБА_9 на місці розповів про обставини вчинення кримінального правопорушення та показав місце вчинення злочину і відтворив обставини події.

Так, потерпілий ОСОБА_9 зазначив, що 20.01.2024 йшов по вул. Чернігівська в бік вул. Космонавтів, коли він дійшов до перехрестя вулиць Чернігівська і Широкомагерська, та перейшов вул. Широкомагерську, зупинився чорний автомобіль Шкода Октавія, та з нього вибіг ОСОБА_5 і нецензурними словами почав кричати йому "стій". Хотів втекти від ОСОБА_5 , думав, що ОСОБА_5 за ним не побіжить, але ОСОБА_5 побіг за ним та продовжував нецензурно кричати, щоб він зупинився, і погрожував фізичною розправою. Також з автомобіля вийшов ОСОБА_7 , але він не побіг, а стояв біля автомобіля, який зупинився на перехресті. Коли ОСОБА_5 його наздогнав біля недобудованого будинку, він розвернувся до ОСОБА_5 обличчям і відходив назад та просив не бити його і говорив, що можливо все пояснити словами, адже він все розуміє. Проте ОСОБА_5 сказав "та що ти розумієш" і вдарив кулаком в щелепу, від чого він впав і втратив свідомість та не пам`ятає, що було в наступні хвилини, зокрема не знає, чи нишпорили у нього по кишенях у цей час. Пам`ятає, що прийшов до тями, підвівся і вже стояв поряд ОСОБА_7 , який під`їхав на автомоіблі, та якому ОСОБА_5 сказав не бити, бо ОСОБА_5 "йому вже дав". Вже після удару ОСОБА_5 він відчував біль у нижній щелепі зліва і труднощі говорити. ОСОБА_7 сказав "да як це", що він і не дасть. ОСОБА_5 і ОСОБА_7 почали говорити, що він пише якісь заяви до поліції, хоча це їх не стосувалося, а мало відношення до іншого хлопця, про що він їм і сказав. Після чого ОСОБА_7 сказав "так що, ти заяву писати будеш" і вдарив його в ту ж область нижньої щелепи і лобом в обличчя, від чого він знову впав і втратив свідомість. Згодом отямився і встав, і тоді ОСОБА_5 спитав, що він має з собою, чи є гроші, телефон. Він відповів, що є телефон, і під чохлом телефона 100 грн, сказав, що можуть їх забирати. В наказовому порядку ОСОБА_5 йому сказав викласти все на землю. Під час цього він боявся за своє життя і здоров`я, висовлені йому погрози сприймав реально. Віддав телефон в чохлі, з грошима під телефоном, і кейс з-під навушників. Потім йому сказали, щоб увечері він заїхав і приніс 5 тис грн, одному і другому, тобто і ОСОБА_5 , і ОСОБА_7 . Вимога віддати наявні при собі речі і принести потім по 5 тис. грн виходила як від ОСОБА_5 , так і від ОСОБА_7 . Після події пішов на робту. За медичною допомогою звернувся 21 чи 22.01.2024. Стаціонарно лікувався у обласній лікарні. Щодо тверджень ОСОБА_5 про наявність боргу зазначив, що упродовж 4-х місяців у будинку сім`ї ОСОБА_5 дійсно проживав, але перед ОСОБА_5 ніяких боргів не мав, грошей у нього не позичав. Дівчини ОСОБА_7 ніколи не ображав. Вважає, що це надумані приводи для висловлення йому претензій щодо надання ним майна нападникам (т.1 а.п. 56-60);

- протокол проведення слідчого експерименту від 22.01.2024 за участю свідка ОСОБА_22 з додатком до протоколу - оптичним диском з відеозаписом, переглянутим у судовому засіданні, з якого вбачається, що свідок ОСОБА_16 на місці розповів про обставини події та показав її місце і відтворив обставини.

Так, свідок ОСОБА_16 зазначив, що прийняв замовлення на перевезення від десятої школи до п`ятої школи. До нього сіли 2 молодих чоловіки біля десятої школи біля "Нової пошти". Почали їхати. Доїжджаючи до перехрестя вулиць Чернігівської і Широкомагерська, ці два молодих чоловіка, побачили ще одного молодого чоловіка, який рухався в напрямку вул. Чернігівська. Почали відкривати двері і вибігати з автомобіля та бігти за ним, нецензурно кричали стояти, що він винен кучу грошей. Що було далі він не бачив, відмінив замовлення і поїхав. Раніше нікого з зазначених чоловіків він не знав і не бачив (т.2 а.п. 60-64);

- супровідний лист про направлення судової товарознавчої експертизи (т.1 а.п. 88);

- довідку про витрати на проведення експертизи - 1514,56 грн (т. 1 а.п. 89);

- висновок експерта Чернігівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № СЕ-19/125-24/970-ТВ від 23.01.2024, згідно з яким ринкова вартість з урахуванням зносу мобільного телефону Хіаоmі Redmi 6А 3/32 Gb Gold, без зарядного пристрою та навушників, у технічно справному стані, з незначними потертостями на корпусі, станом на момент викрадення, а саме 20.01.2024, могла становити 1736 (одна тисяча сімсот тридцять шість) гривень 67 копійок (т.1 а.п. 90-95 );

- довідку від 13.03.2024 про вартість б/в кейса для блютуз навушників Хіаоmі» модель Redmi АіrDots 2 станом на 20.01.2024, з урахуванням цін, що діяли на споживчому ринку на території України становила 250 грн (т.1 а.п. 227);

- супровідний лист про направлення судової комп`ютерно-техічної експертизи (т.1 а.п.191)

- довідку про витрати на проведення експертизи - 5679,60 грн (т.1 а.п. 192);

- висновок експерта Чернігівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № СЕ-19/125-24/1252-КТ від 29.01.2024, згідно з яким в пам`яті вилученого при затримані і обшуці ОСОБА_5 і наданого на дослідження мобільного пристрою марки Xiomi модель «М1903С3ЕG (Redmi 7А), ІМЕІ 1 НОМЕР_3 ; ІМЕІ 2 НОМЕР_4 , s/n: НОМЕР_7 , виявлено записи в телефонній книзі, записи в журналі дзвінків, SMS-повідомлення, графічні файли, відео файли, аудіо файли, записи та відомості у додатках які мають доступ до соціальних інших мереж. Виявлена вищезазначена інформація та виявлена інформація про файли (назва, шлях, дата створення, дата останніх змін, хеш сума) сформована у файлі звіту з назвою «Звіт Xiomi.html», який разом з файлами заархівовано в архів та записано на оптичний диск для лазерних систем зчитування, що додається до висновку експерта. В пам`яті наданого на дослідження мобільного пристрою марки Xiomi модель «М1903С3ЕG (Redmi 7А), ІМЕІ 1 НОМЕР_3 ; ІМЕІ 2 НОМЕР_4 , s/n: НОМЕР_7 , виявлено електронну поштову переписку. Виявлена вищезазначена інформація та виявлена інформація сформована у файлі звіту з назвою «Звіт Xiomi.html», який заархівовано в архів та записано на оптичний диск для лазерних систем зчитування, що додається до висновку експерта. Відновлена видалена інформація з пам`яті наданого на дослідження дослідження мобільного пристрою марки Xiomi модель «М1903С3ЕG (Redmi 7А), ІМЕІ 1 НОМЕР_3 ; ІМЕІ 2 НОМЕР_4 , s/n: НОМЕР_7 сформована у файлі звіту з назвою «Звіт Xiomi.html», який заархівовано в архів та записано на оптичний диск для лазерних систем зчитування, що додається до висновку експерта (т.1 а.п.193-197);

- постанову слідчого про зміну місця зберігання речових доказів від 19.02.2024 та квитанцію № 35/2024, згідно з якими вилучений мобільний телефон Xiomi марки Redmi 7А, ІМЕІ 1 НОМЕР_3 ; ІМЕІ 2 НОМЕР_4 , визнаний речовим доказом, поміщено на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Ніжинського РУП ГУНП (т. 1 а.п. 198-200);

- доручення слідчого оперативному підрозділу на проведення слідчих (розшукових) дій в порядку ст. ст. 40, 41 КПК України про проведення огляду оптичного диску на якому записано інформацію з мобільного телефону Xiomi марки Redmi 7А, який було вилучено у ОСОБА_5 (т. 1 а.п. 201-202);

- супровідний лист про направлення слідчому матеріалів виконання доручення (т.1 а.п.203);

- протокол огляду предмета від 19.02.2024 та оптичний диск до нього, згідно з яким проведено огляд інформації на диску, на який поміщено інформацію з телефона, який було вилучено у ОСОБА_5 при затриманні (т.1 а.п. 204-212);

- постанову слідчого про визнання документом від 05.03.2024, згідно з якою слідчим прийнято рішення визнати документом оптичний диск з інформацією, що надійшов з Чернігівського НДЕКЦ разом з висновком № СЕ-19/125-24/1252-КТ (т.1 а.п. 213-214);

- постанову керівника Ніжинської окружної прокуратури про здійснення тимчасового доступу до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю від 21.02.2024, згідно з якою надано слідчим дозвіл на тимчасовий доступ та можливість вилучення медичної картки стаціонарного хворого на ім`я ОСОБА_9 , що перебуває в архіві КНП «Чернігівська обласна лікарня» (т. 1 а.п. 215-217);

- протокол тимчасового доступу до речей і документів від 04.03.2024 та опис до нього, згідно з якими вилучено у КНП «Чернігівська обласна лікарня» медичну картку стаціонарного хворого на ім`я ОСОБА_9 (т.1 а.п. 218-219);

- супровідний лист про направлення висновку судово-медичної експертизи (т.1 а.п.220);

- висновок експерта КЗ «Чернігівське обласне бюро судово-медичної експертизи» № 33 від 07.03.2024, згідно з яким відповідно до записів у наданій медичній документації у громадянина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мались наступні тілесні ушкодження: перелом нижньої щелепи в області кута зліва, ускладнений остеоміелітом та одонтогенною флегмоною лівої підщелепної та підборідної ділянок. Закрита черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку. По механізму спричинення всі виявлені тілесні ушкодження могли утворитись внаслідок удару (ударів) тупим предметом (предметами), або об такий. По ступеню тяжкості: оскільки під час утворення черепно-мозкової травми кожне наступне тілесне ушкодження може збільшувати її прояви в цілому, тому оцінка ступеню тяжкості цих ушкоджень також проводиться в комплексі. Отже весь описаний вище комплекс тілесних ушкоджень за ознакою тривалості розладу здоров`я на строк більше ніж 21 добу, відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості. Всі вищевказані тілесні ушкодження могли бути заподіяні одночасно. Наявні у ОСОБА_9 тілесні ушкодження могли виникнути не менше як від однієї травматичної дії. Тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_9 , могли виникнути від падіння з висоти власного зросту на тверду поверхню типу тверда земля, в тому числі, за умови удару ділянкою нижньої щелепи об тверду поверхню чи виступаючий предмет. Тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_9 , могли виникнути в тому числі за обставин на які вказує ОСОБА_9 : «… один раз вдарив його правим кулаком в нижню ліву частину щелепи, від чого ОСОБА_9 відчув різкий біль та втратив на мить свідомість і впав ..... вдарив своїм лобом в область лоба потерпілого, та також наніс один удар правою рукою в нижню ліву частину щелепи, від чого потерпілий знову відчув біль та на мить втратив свідомість і впав» (т.1 а.п. 221-226);

- повідомлення про підозру ОСОБА_5 за ч.4 ст. 187 КК України від 22.01.2024 (т.1 а.п. 149-151);

- повідомлення про підозру ОСОБА_7 за ч.4 ст. 187 КК України від 22.01.2024 (т.1 а.п. 166-168);

- протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 13.03.2024, згідно з яким слідчий прийняв усну заяву від ОСОБА_9 про те, що 20.01.2024 о 05.00 годин наглядно знайомі ОСОБА_5 та ОСОБА_7 спричинили йому тілесні ушкодження у виді перелому нижньої щелепи, що відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень (т.1 а.п. 235);

- витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, яким підтверджуєть внесення 13.03.2024 до ЄРДР відомостей за ч. 1 ст. 122 КК України, номер кримінального провадження 0000224, за цією заявою ОСОБА_9 (т. 1 а.п. 230);

- повідомлення слідчого керівнику прокуратури про початок досудового розслідування від 13.03.2024 (т.1 а.п.231);

- постанову начальника СВ Ніжинського РУП від 13.03.2024 про призначення групи слідчих у кримінальному провадженні №0000224(т.1 а.п. 232);

- повідомлення заступника керівника Ніжинської окружної прокуратури про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні №0000224 (т.1 а.п.233);

- постанову заступника керівника Ніжинської окружної прокуратури від 13.03.2024 про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні №0000224(т.1 а.п.234);

- постанова прокурора у кримінальних провадженнях від 13.03.2024 про об`єднання матеріалів досудових розслідувань №0000074 та №0000224 (т.1 а.п.228-229);

- повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри та повідомлення нової підозри від 13.03.2024, яким ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 4 ст.186 КК України (т. 1 а.п. 237-240);

- повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри та повідомлення нової підозри від 13.03.2024, яким ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122 , ч. 4 ст. 186 КК України (т.1 а.п. 241-243);

- обвинувальний акт від 13.03.2024, яким ОСОБА_5 та ОСОБА_7 пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.122 , ч. 4 ст. 186 КК України (т.1 а.п. 2-6).

Допитавши обвинувачених, потерпілого, свідка, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов наступних висновків.

Суд надає оцінку дослідженим у ході судового розгляду доказам у відповідності до ст.94 КПК України за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, ураховуючи, що жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Учасники кримінального провадження у ході з`ясування обставин та перевірки їх доказами не висловлювали доводів та не ставили під сумнів допустимість досліджених доказів.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника зводяться до відсутості доказів його попередньої змови із ОСОБА_5 на вчинення грабежу, та його участі у вчинені грабежу, відсутності доказів наявності у нього умислу і мети заволодіння майном потерпілого і корисливого мотиву.

Пред`явлене ОСОБА_5 та ОСОБА_7 обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, повністю доведено окрім визнавальних показань ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , і іншими дослідженими у суді доказами.

Так, потерпілий ОСОБА_9 у своїх показаннях суду, які узгоджуються з повідомленими ним відомостями під час слідчого експерименту за його участю, повідомив, що спочатку його в щелепу вдарив рукою ОСОБА_5 , від чого він впав і втратив свідомість, а коли отямився відчував біль у щелепі, запаморочення, нудоту. Потім, у те ж місце його рукою також вдарив ОСОБА_23 , від чого біль в щелепі стала ще сильнішою, та потім ОСОБА_7 вдарив лобом йому в обличчя. За висновком судово-медичної експертизи у ОСОБА_9 були тілесні ушкодження у вигляді: перелому нижньої щелепи в області кута зліва, ускладнений остеоміелітом та одонтогенною флегмоною лівої підщелепної та підборідної ділянок; закрита черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку. Тілесні ушкодження відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості.

Показання обвинувачених та потерпілого щодо обставин нанесення тілесних ушкоджень потерпілому загалом логічно узгоджуються між собою та іншими дослідженими судом доказами щодо обставин кримінального правопорушення, зокрема його часу, місця та інших обставин: протоколом прийняття заяви про злочин, огляду місця події, рапортів про прийняття повідомлень із закладів охорони здоров`я про звернення за медичною допомогою потрепілого з тілесними ушкодженнями, висновком судово-медичниї експертизи.

За цим епізодом обвинувачення, дії ОСОБА_5 та ОСОБА_7 правильно кваліфіковані і містять склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, а саме - умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Щодо обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні грабежу ОСОБА_9 , суд бере до уваги, що сам ОСОБА_5 визнав і підтвердив, що відкрито відібрав у ОСОБА_24 телефон, коробочку з-під навушників. Підтвердив на слідчому експерименті, що спочатку під телефоном у чохлі були і гроші. Телефон і кейс з-під навушників у потерпілого відібрав і тримав при собі допоки на наступний день до нього не приїхали поліцейські і не вилучили їх.

Показання обвинуваченого ОСОБА_5 в цій частині повністю узгоджуються з показаннями обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_9 , а також з: даними протоколу затримання ОСОБА_5 , у якому зафіксовано вилучення мобільного телефону і відбитків пальців з нього та коробки з-під навушників; протоколом огляду цих телефону і коробки з-під навушників, у ході якого потерпілий впізнав у них свої викрадені речі; висновком судової трасологічної експертизи, згідно з якою один відбиток пальця з поверхні телефону належить ОСОБА_5 ; висновком судової товарознавчої експертизи та довідкою щодо вартості викрадених телефону і коробочки з-під навушників.

За таких обставин, під час судового розгляду доведено вчинення ОСОБА_5 щодо ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Вирішуючи питання доведеності вчинення ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, суд доходить таких висновків.

Обов`язковою суб`єктивною ознакою викрадення є прямий умисел, корисливий мотив та мета. Тобто суб`єкт злочину, протиправно вилучаючи майно, усвідомлює незаконний характер своїх дій, розуміє, що не має на майно, яке він вилучає, жодного права; вилучення цього майна здійснюється всупереч волі його власника чи іншої особи, у володінні якої воно перебуває, але, незважаючи на це, винний бажає незаконно вилучити відповідне майно і позбавити власника чи законного володільця можливості володіти, користуватися чи розпоряджатися відповідним майном.

Суб`єктивна сторона грабежу характеризується наявністю у винної особи прямого умислу на протиправне заволодіння чужим майном і корисливим мотивом.

Прямим умисел є тоді, коли особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання (ч.2 ст.24 КК України).

Усвідомлення суб`єктом суспільно небезпечного характеру свого діяння означає, що він усвідомлює всі фактичні обставини вчиненого діяння, які відповідають ознакам складу інкримінованого злочину, та одночасно розуміє, що вчинене ним діяння є соціально-осуджуваним, шкідливим для суспільства. Зокрема, при вчиненні грабежу винний усвідомлює, що він порушує право власності, відкрито викрадає чуже майно і тим самим завдає потерпілому майнової шкоди.

Передбачення є адекватним розумовим уявленням особи про неминучість чи можливість конкретних результатів своєї дії (бездіяльності). Бажання полягає у прагненні досягти чітко визначеної мети і спрямованості волі на її досягнення.

Мотивом вчинення злочину є внутрішнє спонукання, рушійна сила кримінально караного вчинку людини, що визначає його зміст і допомагає більш глибоко розкрити психічне ставлення особи до вчиненого. Мотив дозволяє визначити, чому особа вчиняє злочин. Мету становить конкретно сформульоване уявлення про бажаний наслідок свого діяння та спрямованість на його досягнення в обраний спосіб.

Попри те, що наявність корисливого мотиву не передбачена в диспозиціях частин статті 186 КК України, необхідність наявності саме корисливого мотиву визначається змістом самого поняття викрадення як діяння, що криміналізоване у ст. 185 (якщо воно таємне), ст. 186 (коли воно відкрите) КК України, незалежно від окремого зазначення цього мотиву у змісті диспозиції кримінально-правової норми, що узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 25.01.2020 у справі № 234/1145/19.

Відкрите заволодіння чужим майном, вчинене без корисливого мотиву, не може кваліфікуватися як грабіж, висновків про що Верховний Суд дійшов у постанові від 21.10.2021 у справі № 596/1688/18. До схожих висновків Верховний Суд дійшов у постанові від 06.12.2018 у справі № 718/642/16-к.

Під корисливим мотивом слід розуміти спонукання до незаконного збагачення за рахунок чужого майна.

Змістом умислу грабіжника охоплюється усвідомлення того факту, що вчинювані ним дії здійснюються в умовах очевидності - вони мають відкритий для потерпілого або інших осіб характер. При цьому винний ігнорує цю обставину.

Основним безпосереднім об`єктом грабежу є право власності, а у разі вчинення грабежу, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства, додатковим безпосереднім об`єктом виступають здоров`я, життя, психічна або фізична недоторканність людини.

Суспільна небезпечність даного злочину полягає в тому, що він порушує право громадян на власність та полягає у протиправному безоплатному вилученні чужого майна і оберненні його на користь винної особи, що завдає шкоди власникові.

Грабіж вважається закінченим злочином з моменту заволодіння майном. Таким моментом визнається поява у злочинця реальної початкової можливості розпорядитися вилученим майном (винести, передати іншим особам тощо).

Питання про спрямованість умислу необхідно вирішувати з огляду на сукупність всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб вчинення дій, обстановку, поведінку обвинуваченого до, під час і після події, його взаємини з потерпілим, що передували події. Визначальним при цьому є і суб`єктивне ставлення винного до своїх дій.

Заперечуючи вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник - адвокат ОСОБА_8 наполягають, що дії ОСОБА_7 обмежуються лише спричиненням ОСОБА_9 ударів у голову, так як хотів тільки щоб ОСОБА_9 вибачився за те, що ображав його дівчину. Акцентують увагу на тому, що ОСОБА_7 не мав корисливого мотиву і умислу та мети заволодіти майном ОСОБА_9 . Таким майном і не заволодівав. Майно ОСОБА_9 сам віддав ОСОБА_5 на вимогу останнього. ОСОБА_7 не підтримував і не допомагав ОСОБА_5 вчиняти грабіж, ніяких речей у ОСОБА_9 не вимагав, не розумів, що коється, так як не знав причину конфлікту між ОСОБА_5 та ОСОБА_9 .

Проте, такі доводи не грунтуються на доказах, досліджених у ході судового розгляду.

Так, під час слідчого експерименту за участю ОСОБА_5 у якості підозрюваного останній повідомив, що про наявність у нього конфлікту з ОСОБА_9 ОСОБА_7 знав, але не знав його причини і за що саме ОСОБА_9 був винен гроші, тобто знав поверхово, "не всю ситуацію".

Свідок ОСОБА_16 у своїх показаннях суду та під час слідчого експерименту за його участю повідомив, що коли він віз у таксі ОСОБА_5 і ОСОБА_7 та вони побачили перехожого, суть їх метушні і криків зводилася до того, що перехожий винен "кучу грошей".

Під час слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_9 останній повідомив, що коли він після ударів ОСОБА_5 прийшов до тями і підвівся, то вже стояв поряд ОСОБА_7 , який під`їхав на автомоіблі, та якому ОСОБА_5 сказав не бити, бо ОСОБА_5 "йому вже дав".

Отже, на самому початку розвитку події ОСОБА_7 знав, що ОСОБА_5 має не будь-які невизначені, а саме майнові претензії до ОСОБА_9 і бачив, що ОСОБА_14 погнався за ОСОБА_9 , висловлючи перед цим обурення в сторону ОСОБА_9 саме як до боржника. Коли ж через незначний час ОСОБА_7 прибув на місце, де ОСОБА_5 наздогнав ОСОБА_9 , він за обстановкою на місці і спілкування з ОСОБА_5 розумів, що ОСОБА_9 щойно був побитий ОСОБА_15 через борг.

В свою чергу, ОСОБА_7 і сам наніс кілька ударів в обличчя ОСОБА_9 , чого ОСОБА_7 не заперечує, вказуючи, що вчинив так тому, що ОСОБА_9 не вибачився за те, що ображав його дівчину.

Оскільки ту обставину, що перед нанесенням цих ударів ОСОБА_7 висував до ОСОБА_9 претензії щодо образ в минулому останнім дівчини ОСОБА_7 , підтвердили у своїх показаннях як ОСОБА_5 , так і потерпілий ОСОБА_9 , суд не має підстав сумніватися в означених мотивах дій ОСОБА_7 . Але це стосується саме спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 потерпілому.

Що ж до оцінки подальших дій ОСОБА_7 суд ураховує, що ОСОБА_7 був на місці разом з ОСОБА_5 у момент коли ОСОБА_5 висунув вимогу ОСОБА_9 викласти наявні речі, та коли ОСОБА_5 відібрав у потерпілого майно. Дана обставина підтверджується показаннями усіх учасників події: ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 .

ОСОБА_7 стверджує, що при цьому не підтримував і не допомагав ОСОБА_25 вчиняти грабіж.

Однак, зазначене спростовується показаннями потерпілого ОСОБА_9 та відомостями слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_9 .

Так, у наданих суду показаннях потерпілий ОСОБА_9 повідомив, що коли отямився вже після ударів ОСОБА_7 , ОСОБА_5 сказав дістати і віддати, що є в кишенях. ОСОБА_7 підтримав вимогу ОСОБА_5 , і говорив: «Да, діставай». Через страх за своє здоров`я дістав мобільний телефон в чохлі, у якому під телефоном було дві купюри по 50 грн, коробку з під навушників, та віддав їх в руки ОСОБА_5 , який коробку з під навушників передав ОСОБА_7 , який її взяв. ОСОБА_5 сказав, щоб він ввечері приніс п`ять тисяч грн. і тоді забере свої речі, а ОСОБА_7 додав: «по п`ять тисяч». У подальшому з місця події вони розійшлися.

Під час слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_9 останній повідомив, що коли отямився після ударів ОСОБА_7 , тоді ОСОБА_5 спитав, що він має з собою, чи є гроші, телефон. Він відповів, що є телефон, і під чохлом телефона 100 грн, сказав, що можуть їх забирати. В наказовому порядку ОСОБА_5 йому сказав викласти все. Під час цього він боявся за своє життя і здоров`я, висовлені йому погрози сприймав реально. Віддав телефон в чохлі, з грошима під телефоном, і кейс з-під навушників. Потім йому сказали, щоб увечері він заїхав і приніс 5 тис грн, одному і другому, тобто і ОСОБА_5 , і ОСОБА_7 . Вимога віддати наявні при собі речі і принести потім по 5 тис. грн виходила як від ОСОБА_5 , так і від ОСОБА_7 . Після події пішов на робту.

У судовому засіданні не встановлено обставин, які б давали підстави сумніватися у достовірності показань потерпілого ОСОБА_9 , які є послідовними та логічного узгодженими упродовж досудового розслідування та розгляду справи у суді.

Показання ж в цій частині обвинуваченого ОСОБА_7 суд оцінює з урахуванням природнього прагнення особи покращити чи полегшити для себе правові наслідки вчиненого діяння, применшити ступінь своєї участі у протиправних діях.

Отже, ОСОБА_7 безпосередньо підтримав вимогу ОСОБА_5 до ОСОБА_24 віддати речі, що свідчить про те, що він із ОСОБА_5 діяв разом, безпосередньо брав участь у вчиненні злочину, а відтак є співвиконавцем злочину. Попри розуміння і сприйняття відпочатку ОСОБА_7 , що майно потерпілого ОСОБА_26 вилучається і було вилучено у розпорядження не його особисто, а іншого співучасника злочину - ОСОБА_5 , за встановлених обставин справи, які полягають і у тому, що після відбірання у потерпілого майна, ОСОБА_7 підтримав також вимогу до потерпілого сплатити гроші як ОСОБА_5 , так і йому особисто (по 5 тисяч для повернення викраденого), дії ОСОБА_7 свідчать про наявність у нього умислу та мети заволодіння майном і корисливого мотиву.

З огляду на викладене, аналіз сукупності доказів, досліджених у ході судового розгляду справи, дає суду підстави для висновку про доведеність вчинення ОСОБА_7 разом з ОСОБА_5 грабежу щодо потерпілого ОСОБА_9 .

Твердження захисту про відсутність попередньої змови обвинувачених на вчинення грабежу та непричетність ОСОБА_7 до реалізації скоєного суд вважає безпідставними з огляду на таке.

За приписами ст. 26 КК України співучастю у кримінальному правопорушенні є умисна спільна участь декількох суб`єктів кримінального правопорушення у вчиненні умисного кримінального правопорушення.

При цьому закон про кримінальну відповідальність розрізняє вчинення злочину як групою осіб, так і за попередньою змовою групою осіб.

Кримінальне правопорушення визнається таким, що вчинене групою осіб, якщо у ньому брали участь декілька (два або більше) виконавців без попередньої змови між собою (ч. 1 ст. 28 КК України).

Кримінальне правопорушення визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб (дві або більше), які заздалегідь, тобто до початку кримінального правопорушення, домовилися про спільне його вчинення (ч. 2 ст. 128 КК України).

Учасники вчинення злочину групою осіб діють узгоджено, зі спільним умислом, і кожен із них безпосередньо виконує діяння, що повністю чи частково утворює об`єктивну сторону складу злочину. При цьому можливий розподіл функцій, за якого кожен співучасник виконує певну роль у вчиненні злочину (пункт 24 Постанови Пленуму ВСУ "Про судову практику у справах про злочини проти власності" від 06.11.2009 № 10).

Як зазначив Верховний Суд у постановах від 14.05.2020 у справі № 405/2648/18, від 21.12.2021 у справі №742/2146/20, домовленістю групи осіб про спільне вчинення злочину є узгодження об`єкту злочину, його характеру, місця, часу, способу вчинення та змісту виконуваних функцій, яке може відбутися у будь-якій формі - усній, письмовій, за допомогою конклюдентних дій, що висловлені не у формі усної чи письмової пропозиції, а безпосередньо через поведінку, з якої можна зробити висновок про такий намір.

За змістом висновків Верховного Суду, наведених у постанові від 02.05.2024 у справі №344/2803/23, кваліфікуюча ознака «за попередньою змовою групою осіб» має місце, зокрема, тоді, коли злочин спільно вчинили дві особи, які заздалегідь домовилися про його вчинення. Домовитись про спільне вчинення злочину заздалегідь означає дійти згоди щодо його вчинення до моменту виконання його об`єктивної сторони. Як випливає з ч. 2 ст. 28 КК України, домовленість повинна стосуватися спільності вчинення злочину (узгодження об`єкта злочину, його характеру, місця, часу, способу вчинення, змісту виконуваних функцій тощо). Така домовленість може відбутися у будь-якій формі - усній, письмовій, за допомогою конклюдентних дій тощо. Учасники вчинення злочину такою групою діють як співвиконавці. При цьому конклюдентними вважають мовчазні дії, з яких можна зробити висновок про дійсні наміри особи. За який саме час до початку нападу виникла домовленість між особами для кваліфікації не має значення. Грабіж буде вважатися вчиненим за попередньою змовою і тоді, коли така змова мала місце за кілька хвилин до початку вчинення злочину.

У даній справі ОСОБА_7 та ОСОБА_5 пред`явлено обвинувачення про заподіяння ними потерпілому спочатку з мотивів неприязних відносин і з метою помсти тілесних ушкоджень, у тому числі у вигляді перелому щелепи, що за встановлених у судовому розгляді обставин ще й супроводжувалося втратою свідомості потерпілого, тобто небезпечним для життя станом.

І тільки після цього, згідно з обвинуваченням ОСОБА_5 і ОСОБА_7 вступили у злочинну змову вже з метою досягнення спільної мети та реалізуючи єдиний умисел на заволодіння майном ОСОБА_9 з корисливих мотивів відкрито заволоділи у ОСОБА_9 належним йому майном.

Суд ураховує, що від самого початку розвитку події ОСОБА_5 погнався за потерпілим з нецензурними криками щодо боргу потерпілого, що добре чув і бачив ОСОБА_7 , який прибувши на місце, де наздогнав потерпілого ОСОБА_5 , і розуміючи за обстановкою на місці і з спілкування з ОСОБА_5 , що ОСОБА_9 щойно був побитий ОСОБА_5 , також наніс удари в обличчя потерпілому. Надалі ж, як повідомив у своїх показаннях суду потерпілий, ОСОБА_5 і ОСОБА_7 щось говорили між собою, але через спантеличеність та запаморочення від побиття він не чув що саме. Йому було висунуто вимогу віддати речі, яку він сприймав як таку, що висувалася від обох обвинувачених спільно, як від ОСОБА_5 , так і від ОСОБА_7 , так як ОСОБА_5 сказав віддати що є, а ОСОБА_7 підтримав цю вимогу. В кінці ж, потерпілому, як він показав при слідчому експерименті, обвинуваченими було висунуто вимогу принести по 5 тис. грн для поверння телефону і інших речей.

Отже, із матеріалів провадження видно, що поведінка ОСОБА_5 і ОСОБА_27 під час скоєння грабежу була узгодженою, оперативною та послідовною, а обопільність їх умислу підтверджується також і конклюдентними діями обвинувачених. Так, у своїх показаннях ОСОБА_9 повідомив, що через страх за своє здоров`я дістав мобільний телефон в чохлі, у якому під телефоном було дві купюри по 50 грн, коробку з під навушників, та віддав їх в руки ОСОБА_5 , який коробку з під навушників передав ОСОБА_7 , який її взяв.

За такого ОСОБА_7 не може бути стороннім спостерігачем того, як його знайомий ОСОБА_5 після нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, а також після нанесення ним самим тілесних ушкоджень потерпілому, відкрито викрадав майно потерпілого і при цьому сам ОСОБА_7 не перешкоджав, не завадив, не припинив чи не відсторонився від дій ОСОБА_5 щодо викрадення майна, а навпаки підтримав вимогу до потерпілого віддати майно, як і вимогу сплатити гроші за його повернення.

Ураховуючи наведені фактичні обставини справи, у тому числі обставини початку розвитку події саме на грунті майнових претензій, що було відомо обом обвинуваченим, суд доходить висновку, що обвинувачені ОСОБА_5 і ОСОБА_7 через свою вищеописану поведінку безпосередньо перед вчиненям грабежу, з якої слідував висновок про намір відкрито заволодіти майном ОСОБА_9 , дійшли згоди щодо вчинення грабежу безпосередньо перед моментом виконання його об`єктивної сторони.

За таких обставин, під час судового розгляду доведено вчинення і ОСОБА_7 щодо ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Встановлені у ході судового розгляду відповідно до поданих і досліджених у суді доказів дії як обвинуваченого ОСОБА_5 , так і обвинуваченого ОСОБА_7 , містять склад злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, а саме - відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану.

Водночас суд звертає увагу, що згідно з обвинуваченням, під час заволодіння майном ОСОБА_9 останній перебував у безпорадному стані.

У нормах КК України не розкрито суть значення безпорадного стану. Воно вживається як в Загальній частині КК України при визначені обставин, які обтяжують покарання (п.6 ч.1 ст. 67 КК), так і в Особливій частині КК України при описі складів кримінальних правопорушень (ч. 1 ст. 135, ч. 3 ст. 143, ч. 2 ст. 144, ч. 3 ст. 314 КК).

Під таким станом можливо розуміти фізичний або психічний стан потерпілого, коли він не здатен усвідомлювати характеру і значення вчинюваних із ним дій або, усвідомлюючи їх, не може чинити опір. Умовно можливо поділити безпорадний стан особи на фізичну безпорадність (що полягає у неможливості чинити опір вчинюваним з особою діям) та психічну безпорадність (що полягає у неможливості усвідомлення потерпілою особою характеру вчинюваних з нею дій, зокрема через малолітній вік, особливості психічного стану чи ін.). Безпорадним станом може бути визнано втрату особою свідомості, перебування її у стані тяжкого наркотичного, токсичного чи алкогольного сп`яніння, у шоковому стані, зумовленому, наприклад, пожежею, стихійним лихом, або у стані, коли особа фізично не може виправити ситуацію, в якій вона опинилась.

Як слідує з наданих суду показань потерпілого ОСОБА_9 , він вже після втрати від побиття свідомості, вже коли прийшов у свідомість, сам віддав у руки ОСОБА_5 свої речі через страх за своє здоров`я. На час висунення йому вимоги віддати наявні в нього речі, він був у свідомості і розумів, що відбувається.

Отже, у даному випадку виключається психічна безпорадність ОСОБА_9 , оскільки на час висунення йому вимоги віддати майно і передання ним своїх речей ОСОБА_5 він був у свідомості і розумів значення дій. З показань учасників події очевидно, що попереднім побиттям воля ОСОБА_9 до опору була подавлена, він відчував страх за своє здоров`я, а тому саме через це, а не через фізичну неспроможність, він не вчиняв фізичних дій опору, у зв`язку з чим, на думку суду, відсутня і фізична безпорадність, адже ОСОБА_9 був у свідомості, міг вчиняти активні фізичні дії, а відтак не перебував у безпорадному стані. Невчинення таких дій через свідоме рішення не провокувати більшу агресію правопорушників не свідчить про безпорадний стан у розумінні норм КК України. Стан потерпілого після побиття і оговтання та коли він прийшов до тями, виходячи з його показань, не відповідав такому рівню шоку, який свідчив би про стан безпорадності.

За такого, суд вважає слушними заперечення сторони захисту про те, що потерпілий ОСОБА_9 на час грабежу у безпорадному стані не перебував, та при зазначенні на виконання п. 2 ч. 3 ст. ст. 374 КПК України у вироку формулювання обвинувачення за ч. 4 ст. 186 КК України щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , визнаного судом доведеним, судом виключено з такого обвинувачення твердження про те, що ОСОБА_9 перебував у безпорадному стані.

Вирішуючи питання про вид та розмір покарання обвинувачених суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки, тяжкість вчинених кримінальних правопорушень і відомості про особу винних, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Вчинені обвинуваченими кримінальні правопорушення згідно із ст. 12 КК України відносяться до нетяжких (ч.1 ст.122 КК) та тяжких (ч.4 ст.186 КК) злочинів.

Конкретні обставини вчинення злочинів проявилися у тому, що обвинувачені випадково побачили на вулиці у місті ОСОБА_9 , якому спочатку ОСОБА_5 наніс кілька ударів, а потім і ОСОБА_7 , від чого ОСОБА_9 втрачав свідомість і згодом приходив до тями, чим потерпілому були заподіяні середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження, зокрема мав місце перелом нижньої щелепи, після чого обвинувачені відкрито заволоділи мобільним телефоном, кейсом з-під навушників та 100 грн потерпілого, висунувши вимоги принести їм по 5 тисяч грн для повернення цих речей.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,суд визнає щире каяття, оскільки ОСОБА_7 визнав свою вину, дав правдиві показання за цим епізодом обвинувачення, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, що склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання за вчинення даного злочину.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_7 за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, судом не встановлено, як і обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання ОСОБА_7 за вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

ОСОБА_7 є молодим чоловікок 26 років на час скоєння злочинів, до кримінальної відповідальності раніше не притягувався, з середньою освітою, не працює, неодружений, дітей немає, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, скарг на нього до органу місцевого самоврядування за місцем проживання не надходило.

Обвинуваченому ОСОБА_7 , з урахуванням характеру та ступеня суспільної небезпеки, тяжкості вчинених ним злочинів і відомостей про його особу, обставин, що за ч. 1 ст. 122 КК пом`якшують і відсутності обставин, що обтяжують покарання, та відношення ОСОБА_7 до скоєного ним у співучасті грабежу і його менш активної ролі у протиправному відкритому заволодінні майном потерпілого, притягнення до кримінальної відповідальності вперше, суд вважає необхідним призначити покарання у виді позбавлення волі у мінімальних межах санкцій ч. 1 ст. 122, ч. 4 ст. 186 КК України, а остаточне покарання призначити за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим. Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 слід обчислювати з дня набуття вироком законної сили, зарахувавши в строк покарання на підставі ч. 5 ст. 72 КК України строк попереднього ув`язнення з 21.01.2024 до дня набуття вироком законної сили.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 за вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого збитку, оскільки ОСОБА_5 критично оцінює свою протиправну поведінку, бажає загладити провину, відпочатку досудового розслідування надавав показання, згодився і взяв участь у слідчому експерименті, потерпілий ОСОБА_9 у судовому засіданні підтвердив, що завданий йому збиток і заподіяну шкоду відшкодовано і претензій матеріального чи морального характеру до ОСОБА_5 він немає.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 за вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, судом не встановлено.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне усунення заподіяної шкоди.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, судом не встановлено.

ОСОБА_5 є молодим чоловікок 19 років на час скоєння злочинів, в силу ст. 89 КК України не судимий, з середньою освітою, не працює, неодружений, дітей немає, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, скарг на нього до органу місцевого самоврядування за місцем проживання не надходило, надає матеріальну допомогу на потреби Збройних сил України (т.2 а.п. 66).

За правовими приписами статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому каральна функція не є домінуючою, а обраний захід примусу має найбільше сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства. У будь-якому разі покарання має бути співмірним злочину, що передбачає врахування способу й об`єкту посягання, тяжкості його наслідків і потенційної суспільної небезпеки. Така домірність є необхідним проявом справедливості кримінальної відповідальності.

Ураховуючи вік обвинуваченого ОСОБА_5 , визнання ним вини у скоєнні грабежу і інші обставини справи, суд розглянув обгрунтованість доводів сторони захисту про наявність правових підстав для призначення ОСОБА_5 покарання, нижчого від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 4 ст. 186 КК України.

Згідно з ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429, 437-439, 442, 442-1 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

У судовому засіданні встановлено наявність вищезазначених пом`якшуючих покарання ОСОБА_5 обставин та відсутність обставин, які б обтяжували покарання, дані про особу ОСОБА_5 , який непрацевлаштований, має постійні місце реєстрації та проживання, на час злочину мав 19 років, тобто 1 рік як досяг повноліття, на обліках у лікарів психіатра і нарколога не перебуває, усвідомив протиправність своєї злочинної поведінки, про що свідчить добровільне відшкодування збитку потерпілому, який не має жодних претензій до обвинуваченого, цивільного позову не заявляв.

У відповідності до ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Так, Верховним Судом у постанові від 17.09.2019 у справі № 744/884/17 (пункти 14, 15, 17, 18) зазначено, що частина 1 ст. 69 КК України надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину». Таке формулювання призводить до висновку, що застосування статті 69 КК можливе, якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони (1) можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК, і (2) істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

При визначенні поняття обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, Верховний Суд виходить з системного тлумачення статей 66 та 69 КК та тих статей спеціальної частини Кодексу, що визначають певні пом`якшуючі обставини як елемент складу злочину. Про зв`язок пом`якшуючих обставин, зазначених у статті 66 КК, з привілейованими складами злочинів свідчить, зокрема, частина 3 статті 66 КК, яка забороняє врахування пом`якшуючої обставини, яка вже визначена законом як елемент складу злочину, у вчиненні якого особу визнано винуватою.

Хоча в статті 69 КК закон передбачає, що можуть існувати й інші обставини чи сукупність обставин, за яких призначення покарання в межах санкції статті кримінального закону може бути явно несправедливим, однак, виходячи з системного тлумачення кримінального закону, Суд доходить висновку, що обставини чи сукупність обставин, які відповідно до статті 69 КК надають суду повноваження вийти за межі мінімального покарання, встановленого законом, мають бути такого ж характеру і сили, які зумовили створення привілейованих складів злочинів.

Крім того, Верховний Суд зазначив, що ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, роллю, яку виконувала особа, визнана винуватою, у вчиненні злочину, її поведінкою під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватця. Суд, посилаючись при призначенні покарання на статтю 69 КК, зобов`язаний не лише перерахувати обставини, що можуть бути враховані як такі, що пом`якшують покарання, а й обґрунтувати, виходячи із загальних засад призначення покарання, яким чином сукупність таких обставин істотно знизила тяжкість вчиненого злочину.

Попри встановлення позитивної посткримінальної поведінки обвинуваченого і пом`якшуючих покарання обставин, вони не можуть применшити того, що саме ОСОБА_14 з поміж співвиконавців більш активно діяв при вчиненні злочину, а тому суд не вбачає зв`язку цих обставин з вчиненим злочином і що вони істотно знижують його тяжкість, висновки про яку суд робить не лише відповідно до ст. 12 КК України на основі класифікації злочинів за суворістю санкцій, а й з урахуванням конкретних обставин і умов вчинення злочину, що у даному разі характеризується, застосуванням ОСОБА_5 спочатку, хоча й не з корисливого мотиву, безпосередньо перед грабежем фізичного насильства до потерпілого, що призводило до втрати потерпілим свідомості.

Позиція потерпілого щодо міри покарання за даних обставин не може бути визначальною. Для такого злочину як грабіж не встановлено нижньої межі шкоди, яка може бути завдана власнику майна, і вказана обставина свідчить про підвищену суспільну небезпечність цього злочину.

За такого, суд не вбачає, що встановлені у справі обставини, які пом`якшують покарання та характеризують ОСОБА_5 як загалом, так і його посткримінальну поведінку, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину у розумінні положень ч. 1 ст. 69 КК України.

Отже, суд дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі у мінімальних межах санкцій ч. 1 ст.122, ч. 4 ст. 186 КК України, а остаточне покарання призначити за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим. Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 слід обчислювати з дня набуття вироком законної сили, зарахувавши в строк покарання на підставі ч. 5 ст. 72 КК України строк попереднього ув`язнення з 21.01.2024 до дня набуття вироком законної сили.

З урахуванням того, що ухвалою слідчого судді Ніжинського міськрайонного суду від 23.01.2024 накладено арешт на майно, то ухвалюючи вирок у відповідності до ч. 4 ст. 174 КПК України арешт слід скасувати у зв`язку із припиненням потреби у його подальшому застосуванні.

Згідно ч.2 ст. 124 КПК України витрати на залучення експертів в розмірі 10 601 гривень 92 копійки підлягають стягненню з обвинувачених в солідарному порядку на користь держави.

Долю речових доказів, документів, необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Запобіжні заходів ОСОБА_5 та ОСОБА_7 у виді тримання під вартою, необхідно залишити без змін, до набрання вироком законної сили.

На підставі викладеного, керуючись ст. 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 4 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання:

- за ч. 1 ст.122 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік;

- за ч. 4 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_5 призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 обчислювати з дня набуття вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_5 в строк покарання, остаточно призначеного за цим вироком, строк попереднього ув`язнення з 21.01.2024 до дня набуття вироком законної сили, з розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 у виді тримання під вартою залишити без змін до набрання вироком законної сили.

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 4 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання:

- за ч. 1 ст. 122 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік;

- за ч. 4 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з дня набуття вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 в строк покарання, остаточно призначеного за цим вироком, строк попереднього ув`язнення з 21.01.2024 до дня набуття вироком законної сили, з розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 у виді тримання під вартою залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_5 та ОСОБА_7 на користь держави 10 601 (десять тисяч шістсот одну) гривню 92 копійки витрат на залучення експертів.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ніжинського міськрайонного суду від 23.01.2024 з: мобільного телефона моделі Xiomi марки Redmi 7А, ІМЕІ 1 НОМЕР_3 ; ІМЕІ 2 НОМЕР_4 , м. т. НОМЕР_5 ; мобільного телефона моделі Xiomi білого кольору з наліпкою «Glory to Ukraine» та сімкартою оператора «Лайфселл» з цифровим написом НОМЕР_6 та чохлом для телефону; кейса для блютуз навушників марки Redmi чорного кольору.

Речові докази:

- мобільний телефон моделі Xiomi марки Redmi 7А, ІМЕІ 1 НОМЕР_3 ; ІМЕІ 2 НОМЕР_4 , м.т. НОМЕР_5 , що зданий до камери зберігання речових доказів Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області, - повернути власнику ОСОБА_5 ;

- мобільний телефон моделі Xiomi білого кольору з наліпкою «Glory to Ukraine», сімкарту оператора «Лайфселл» з цифровим написом НОМЕР_6 , чохол для телефону, кейс для блютуз навушників марки Redmi чорного кольору, що здані до камери зберігання речових доказів Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області, - повернути власнику ОСОБА_9 .

Оптичний диск з інформацію до висновку судової комп`ютерно-технічної експертизи, визнаний документом постановою слідчого від 05.03.2024, - зберігати у матеріалах кримінального провадження.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення тридцятиденного строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченим та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1