Справа № 149/3504/18
Провадження №1-кп/132/15/25
Вирок

Іменем України

20 січня 2025 року м. Калинівка

Калинівський районний суд Вінницької області

в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Калинівка кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000558 від 23.12.2015 року про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Широка Гребля Хмільницького району Вінницької області, українця, громадянина України, освіта вища, розлученого, працюючого головним спеціалістом відділу цивільного захисту, оборонної роботи та взаємодії з правоохоронними органами Хмільницької міської ради Вінницької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 191 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

заступника керівника Хмільницької

окружної прокуратури ОСОБА_4 ,

Обвинуваченого ОСОБА_3 ,

Представника потерпілого,

цивільного позивача-адвоката ОСОБА_5 ,

адвоката ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

28.11.1999 відповідно до протоколу засідання профспілкового комітету санаторію «Поділля» №1, ОСОБА_3 одноголосним рішенням членів профкому був обраний головою профкому співробітників санаторію «Поділля», яка розташована за адресою: вул. Курортна, 10, м. Хмільник Вінницької області.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» профспілковий представник - це керівник профспілки, її організації, об`єднання профспілок, профспілкового органу, профорганізатор або інша особа, уповноважена на представництво статутом або відповідним рішенням профспілкового органу

Відповідно до п. 4.9.19. Статуту профспілки працівників агропромислового комплексу України (в редакції 2012 р., далі - Статут) профспілковий комітет (профорганізатор) затверджує кошторис витрат коштів, має право протягом року оперативно вносити зміни до статей кошторису з наступним звітом перед зборами, конференцією.

Пунктом 7.1. Розділу 7 «Кошти і майно профспілки» Статуту - Профспілка має повну фінансову незалежність, є власником коштів, майна, що знаходяться в її віданні, управлінні і необхідні для здійснення статутної діяльності.

Відповідно до п. 4.10. Профком, голова організації Профспілки, профорганізатор несуть персональну відповідальність перед членами Профспілки та вищими за статусом виборними органами за виконання первинною організацією Профспілки цього Статуту.

Засіданням первинної профспілкової організації ТОВ «Санаторій «Поділля» (згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань створена 14.04.2005) під головуванням ОСОБА_3 прийнято рішення у 2013 році придбати для голови та бухгалтера первинної профспілкової організації, для виконання функціональних обов`язків, зокрема подавати звітність до контролюючих органів в електронному вигляді з електронно-цифровим підписом, підтримувати постійний зв`язок з членами профспілки, тощо придбати мобільний телефон та комп`ютерну техніку, яке оформлено протоколом засідання № 29 від 28.12.2012.

У 2013 році первинна профспілкова організація ТОВ «Санаторій «Поділля» придбала основні засоби на загальну суму 10 803,00 грн., а саме мобільний телефон Nокіа 206, один монітор Рhilips 227Е4QНАD/01, один монітор LG 24ЕА53VQ-Р, два системні блоки Реntium Dual-Соге G 2030, що документально, за результатами дослідження первинних документів та зведених регістрів бухгалтерського обліку, підтверджується висновком судово-економічної експертизи № 3035/18-21 від 27.09.2018.

Відповідно до Актів приймання передачі № № 1, 2, 3, 4, 5 від 11.06.2013, затверджених підписами голови комісії ОСОБА_3 , членами комісії ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , первинною профспілковою організацією ТОВ «Санаторій «Поділля» введено в експлуатацію мобільний телефон Nокіа 206, один монітор Рhilips 227Е4QНАD/01, один монітор LG 24ЕА53VQ-Р, два системні блоки Реntium Dual-Соге G 2030, а відповідальною особою за збереження основних засобів призначено голову первинної профспілкової організації ОСОБА_3 .

Постановою Президії Вінницького обкому профспілки працівників агропромислового комплексу України від 25.11.2015 № П-7, в редакції постанови від 29.02.2016 № П-9 новостворену первинну профспілкову організацію «Поділля» було взято на профспілкове обслуговування Вінницької обласної профспілкової організації працівників АПК, а первинну профспілкову організацію ТОВ «Санаторій «Поділля» - виключено зі складу Вінницької обласної профспілкової організації працівників АПК.

У процесі ліквідації ППО ТОВ «Санаторій Поділля» 14.12.2015 було створено ліквідаційну комісію для передачі матеріальних цінностей та коштів первинної профспілкової організації, що зберігаються на депозитних рахунках, під керівництвом ОСОБА_9 .

Так, ОСОБА_3 у період ліквідації ППО ТОВ «Санаторій Поділля» відмовився передавати будь-які товарно - матеріальні цінності членам ліквідаційної комісії, про що останніми було складено акт від 15.12.2015.

У подальшому, постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 12.05.2017 скасовано запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про зміну відомостей про юридичну особу - первинну профспілкову ТОВ «Санаторій «Поділля» (), а саме: «Дані про перебування юридичної особи в процесі припинення 05.01.2017 - в стані припинення».

У ході проведення 11.01.2018 огляду місця події, а саме огляду приміщень ТОВ «Санаторій «Поділля», у т.ч. де розташовується ППО ТОВ «Санаторій «Поділля» основних матеріально-технічних засобів у вигляді мобільного телефону та комп`ютерної техніки не виявлено. Окрім того, проведеним 05.04.2018 санкціонованим обшуком за місцем проживання ОСОБА_3 вищезазначені товарно-матеріальні цінності також не виявлені.

Таким чином, ОСОБА_3 , являючись керівником ППО ТОВ «Санаторій «Поділля», будучи матеріально-відповідальною особою та особою наділеним повноваженнями по розпорядженню, управлінню та зберіганню основних матеріально-технічних засобів, а саме мобільного телефону Nокіа 206, одного монітору Рhilips 227Е4QНАD/01, одного монітору LG 24ЕА53VQ-Р, двох системних блоків Реntium Dual-Соге G 2030 , які перебували у його віданні на законній підставі, діючи з прямим умислом та переслідуючи корисливий мотив, з метою власного незаконного збагачення у період з грудня 2015 року по січень 2018 року, більш точну дату та час слідством не встановлено, привласнив з приміщення ППО ТОВ «Санаторій «Поділля», що за адресою: вул. Курортна, 10, м. Хмільник Вінницької області вищезазначені основні засоби, чим спричинив матеріальні збитки ППО ТОВ «Санаторій «Поділля» на загальну суму 10 803,00 грн.

Прокурор по справі ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримала обставини, викладені в обвинувальному акті даного кримінального провадження, щодо повідомлення про підозру ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України.

Враховуючи думку учасників судового провадження щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню, та порядку їх дослідження, суд вважає необхідним допитати в судовому засіданні свідків згідно реєстру матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні, дослідити письмові докази та документи, а також документи, що характеризують обвинуваченого та допитати обвинуваченого ОСОБА_3 .

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненому не визнав. Суду показав, що ліквідація Первинної профспілкової організації ТОВ «Санаторій «Поділля» є незаконною, а рішення про створення ліквідаційної комісії та передачі майна іншій профспілковій організації є нелегітимним. Тому не підлягає виконанню. Новостворена за ініціативи адміністрації санаторію профспілкова організація не має жодного відношення до майна, яке перебувало у власності Первинної профспілкової організації ТОВ «Санаторій «Поділля» та було ним набуто згідно договору купівлі-продажу. Коли 15 грудня 2015 року ОСОБА_9 почав вимагати у нього передати йому майно, яке належало Первинній профспілковій організації ТОВ «Санаторій «Поділля», він його вимогу не сприйняв серйозно. Адже на той час він навіть не був обізнаний із тим, що Вінницький обком профспілки працівників АПК прийняв рішення про ліквідацію ППО ТОВ «Санаторій «Поділля». Що уже була створена ліквідаційна комісія. На засідання президії Вінницького обкому профспілки працівників АПК та на засідання Хмільницького райкому профспілки працівників АПК, на яких вирішувалося питання про ліквідацію ППО ТОВ «Санаторій «Поділля», він не запрошувався, його думку з питань ліквідації первинної профспілкової організації не вислуховували, копію рішення про ліквідацію не надавали. Саме рішення про ліквідацію ППО ТОВ «Санаторій «Поділля» є незаконним та він його оскаржував в судовому порядку. Суди приймали різні судові рішення, що підтверджує лише спірність рішення про ліквідацію профспілки. Так, Вінницький апеляційний адміністративний суд 12.05.2017 року та Вінницький господарський суд 12.11.2021 року його позов задовольнили та визнали рішення про ліквідацію неправомірним і скасували. Після 15 грудня 2015 року по даний час до нього більше не зверталась ліквідаційна комісія із вимогою про передачу їй майна. Позовів про витребування у нього майна до суду не подавала. Він добросовісно виконував свої обов`язки по збереженню майна, недопущення його розтрати. Адже у ППО ТОВ «Санаторій «Поділля» були члени профспілкової організації, які вправі були вирішити на загальних зборах питання подальшої долі майна, у відповідності до вимог Закону України «Про професійні спілки, їх права га гарантії діяльності» та Статуту Професійної спілки працівників АПК України. Оскільки умислу на привласнення ввіреного йому майна у нього не було, а відмова у його передачі зумовлена незгодою із рішеннями про ліквідацією, тому вважає, що у його діях відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України. В зв`язку з цим просить його виправдати. Проти звільнення його від кримінальної відповідальності за строками давності заперечує.

Незважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненому не визнав, його вина в скоєному також підтверджується показаннями допитаних в судовому засіданні представника потерпілого, цивільного позивача та свідків.

Так, представник цивільного позивача Голови Первинної профспілкової організації «Поділля» ОСОБА_10 , - адвокат ОСОБА_5 суду показав, що 08.07.2015 року згідно протоколу установчих зборів трудового колективу ТОВ «Санаторій «Поділля» створено первинну профспілкову організацію «Поділля» та обрано голову ОСОБА_10 20 липня 2015 року між ТОВ Санаторій «Поділля» та ППО «Поділля» укладено угоду про взаємодію підприємства з профспілковою організацією. Постановою Президії Вінницького обласної профспілкової організації працівників агропромислового комплексу від 25.11.2015 року №П-7, та постанови від 29.02.2016 року №п-9 виключено зі складу первинну профспілкову організацію ТОВ «Санаторій «Поділля» (далі ППО ТОВ «Санаторій «Поділля») на підставі ст.3.14 Статуту Професійної спілки працівників агропромислового комплексу України. 14.12.2015 року на підприємстві створено ліквідаційну комісію для передачі правонаступнику створеної первинної профспілкової організації «Поділля» матеріальних цінностей та коштів, які зберігались на депозитному рахунку, крім того, голова ТОВ «Санаторій «Поділля» ОСОБА_3 зобов`язаний був передати документацію та печатку ППО. Згідно протоколу президії Вінницького ОВКОМУ профспілки працівників агропромислового комплексу Хмільницького райкому профспілки працівників агропромислового комплексу від 15.12.2016 року №12 прийняте рішення про припинення (ліквідацію) ППО ТОВ «Санаторій «Поділля» та призначена ліквідаційна комісія для проведення припинення (ліквідації) ППО ТОВ «Санаторій «Поділля» на чолі ОСОБА_9 , якій перейшли права та повноваження з управління справами та активами ППО ТОВ «Санаторій «Поділля». Таким чином з 14.12.2015 року, з урахуванням того, що на підприємстві діяла інша первинна профспілкова організація «Поділля» до якої входили всі працівники підприємства та які написали заяви про вихід з ППО, яку очолював ОСОБА_3 , а також у зв`язку із проведенням процедури припинення (ліквідації) ППО ТОВ «Санаторій «Поділля», призначення ліквідаційної комісії, ОСОБА_3 втратив право на користування, розпорядження спільним майном усіх членів профспілкової організації та таке майно придбавалось за рахунок внесків саме членів профспілки підприємства. Однак, ОСОБА_3 , з метою привласнення ввіреного йому майна ППО, а саме мобільного телефону Нокіа 206, одного монітору Philips 227Е4QНАD/01, одного монітору LG 24ЕА53VQ - Р, двох системних блоків Pentium Dual Core (G2030-1 та G2030 -1), за яке саме він був визначений відповідальною особою за збереження основних засобів, ОСОБА_3 відмовився передати вказані товарно матеріальні цінності членам ліквідаційної комісії, про що останніми був складений акт від 15.12.2015 року. Дані матеріальні цінності ОСОБА_3 не повернуті і по даний час Голові Первинної профспілкової організації «Поділля» ОСОБА_10 або ліквідаційній комісії в час її дії, або у ТОВ «Санаторій Поділля», що підтверджено в судовому процесі свідками. Також ОСОБА_3 наголошує на тому, що він є головою діючої первинної профспілкової організації ТОВ «Санаторій «Поділля» до складу якої входить 5 осіб, які не являються працівниками ТОВ «Санаторій «Поділля», тому Ткач не вважає, що матеріальні цінності ним привласнені, а вважає що він на законній підставі використовував такі матеріальні цінності нібито для потреб профспілкової організації. Не повернув матеріальні цінності задля їх збереження, тому і перемістив з території санаторію до свого домоволодіння, зберігав в гаражі, тощо.

За таких обставин, враховуючи думку потерпілої сторони, за узгодженою позицією з потерпілою стороною, цивільним позивачем- головою Первинної профспілкової організації «Поділля» ОСОБА_10 , просить суд визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки, з позбавленням права обіймати керівні, виборчі посади в установах, підприємствах та організаціях незалежно від форм власності та займатись діяльністю, пов`язаною із зберіганням та використанням ввірених матеріальних цінностей на строк три роки. Цивільний позов Первинної профспілкової організації «Поділля» задовольнити повністю та стягнути з ОСОБА_3 на користь Первинної профспілкової організації «Поділля» матеріальну шкоду в розмірі 10803,00 гривень.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 показав, що він працює на посаді заступника директора санаторію «Поділля» по медчастині. У 2014 році розпочалися дії по ліквідації ППО ТОВ «Санаторій Поділля», яку очолював ОСОБА_3 . У 2017 році його було призначено головою ліквідаційної комісії. Він, як голова комісії, звертався до ОСОБА_3 з вимогою про передачу основних матеріально-технічних засобів у вигляді мобільного телефону та комп`ютерної техніки, однак останній ніяк на його вимогу не відреагував, про що було складено відповідний акт. Вказане майно було придбано за кошти профспілки і на даний час не повернуто. Також ОСОБА_3 не повернув установчі документи і печатку.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні показала, що вона працювала в санаторії «Поділля» в первинній профспілковій організації на посаді бухгалтера з 2003 по травень 2017 року. В 2013 році, відповідно до Актів приймання передачі первинною профспілковою організацією ТОВ «Санаторій «Поділля» було введено в експлуатацію мобільний телефон Nокіа 206, два монітори та два системні блоки, а відповідальною особою за збереження основних засобів призначено голову первинної профспілкової організації ОСОБА_3 . Новій профспілковій організації вищевказані матеріальні цінності передані не були, оскільки це нічим не було передбачено, та знаходилися у спеціальному приміщенні, як було зазначено у колективному договорі. В травні 2016 року директор ТОВ «Санаторій Поділля» дав вказівку, щоб звільнити приміщення і винести усі речі. Усі речі були винесені і завантажені в автомобілі, а комп`ютер і телефон забрав ОСОБА_3 . Де на даний час знаходиться вищевказана техніка її невідомо.

Також вина ОСОБА_3 повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами та документами, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження, зокрема: статутом Професійної спілки працівників агропромислового комплексу України (т.1 а.с.210-225); актом про відмову про виконання вимог ліквідаційної комісії, створеною згідно постанови Хмільницької районної профспілкової організації працівників АПК від 14.12.2015 (т.1 а.с.226); актом №1 приймання-передачі основних засобів від 11.06.2013 (т.1 а.с.227-228); актом №2 приймання-передачі основних засобів від 13.11.2013 (т.1 а.с.229-230); актом №3 приймання-передачі основних засобів від 13.11.2013 (т.1 а.с.231-232); актом №4 приймання-передачі основних засобів від 13.11.2013 (т.1 а.с.223-234); актом №5 приймання-передачі основних засобів від 13.11.2013 (т.1 а.с.235-236); інвентарною книгою матеріальних цінностей за 2012-2015 роки (т.1 а.с.237); картками рахунку: 104, 112 за 2015 рік, картками рахунку: 104, 112 за 2014 рік, картками рахунку: 104, 112 за 2013 рік, карткою рахунку: 112 за 2012 рік (т.1 а.с.238-244); протоколом огляду місця події від 11.01.2018 та фото таблицею до протоколу (т.1 а. с. 245-254); ухвалою слідчого судді Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 30.03.2018 про проведення обшуку домогосподарства за місцем проживання ОСОБА_3 , за адресою: АДРЕСА_2 (т.2 а.с.1); протоколом обшуку від 05.04.2018, в ході проведення якого за місцем проживання ОСОБА_3 зазначених речей в ухвалі суду виявлено та встановлено не було (т.2 а.с.2-5); постановою про визнання та приєднання до кримінального провадження речових доказів (т.2 а.с.6); висновком судового експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи від 27.09.2018 за №3035/18-21 (т.2 а.с.9-15); повідомленням про підозру ОСОБА_3 від 19.11.2018 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.191 ч.1 КК України (т.2 а.с.161-165); протоколом установчих зборів трудового колективу ТОВ «Санаторій Поділля» від 08.07.2015 (т.2 а.с. 224-225); угодою №1 про взаємодію між ТОВ «Санаторій Поділля» та первинною профспілковою організацією «Поділля» від 20.07.2015 (т.2 а.с. 226); довідкою №1 від 04.01.2017 року Первинної профспілкової організації «Поділля» про те, що станом на 04.01.2017 року всі працюючі в ТОВ «Санаторій «Поділля» являються членами нової первинної профспілкової організації «Поділля» (т.2 а.с. 227); постановою президії Вінницької обласної профспілкової організації працівників АПК №П-7 від 25.11.2015 року «Про порушення статутних вимог первинною профспілковою організацією ТОВ «Санаторій «Поділля» (т.2 а.с.228); постановою Хмельницької профспілкової організації працівників АПК від 14.12.2015 року (т.2 а.с. 229); протоколом №12 президії Вінницького овкому працівників АПК Хмільницького райкому профспілки працівників АПК від 15.12.2016 року, відповідно до якої було створено ліквідаційну комісію для проведення припинення (ліквідації) первинної профспілкової організації ТОВ «Санаторій «Поділля» (т.2 а.с.232-233); реєстром осіб, які брали участь у засіданні Президії Хмільницької районної профспілкової організації працівників АПК від 15.12.2016 року та документом, що підтверджує правомочність прийнятого рішення (т.2 а.с.235-236); протоколом загальних зборів Первинної профспілкової організації ТОВ «Санаторій «Поділля» (т.2 а.с.240-241); витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (т.2 а.с.242-244); постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 29.01.2021 року відповідно до якої касаційні скарги голови комісії з припинення первинної профспілкової організації ТОВ «Санаторій «Поділля» ОСОБА_9 та Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області задоволено частково. Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 28.02.2017 та постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 12.05.2017 скасовано та закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, третя особа голова комісії з припинення первинної профспілкової організації ТОВ «Санаторій «Поділля» ОСОБА_9 про скасування запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб (т.2 а.с. 245-249); протоколом установчих зборів трудового колективу ТОВ «Санаторій «Поділля» від 08.07.2015 (т.3 а.с. 1-3); актом приймання-передачі матеріальних цінностей від 22.08.2018 (т.3 а.с.41); актом приймання-передачі печатки Первинної профспілкової організації ТОВ «Санаторій «Поділля» (т.3 а.с.42); висновком судової комп`ютерно-технічної експертизи № СЕ-19/102-21/18411-КТ від 05.05.2022, яка була призначена на підставі ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 28.10.2022 та фото таблицею до висновку (т.3 а.с.84-110); постановою Північно-Західного апеляційного Господарського суду від 01.02.2022 (т.3 а.с.115-146); постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.08.2022 відповідно до якої касаційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, а постанову Північно-Західного апеляційного Господарського суду від 01.02.2022 без змін (т.3 а.с.142-164).

Відповідно до ч.1 ст. 89 КК України, суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Оцінивши надані стороною обвинувачення докази з точки зору їх належності та допустимості, суд вважає, що вищеперераховані докази отримані у порядку, встановленому КПК України, мають відношення до даного кримінального провадження, а тому визнає їх допустимими.

Таким чином, з досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що 08.07.2015 року згідно протоколу установчих зборів трудового колективу ТОВ «Санаторій «Поділля» було створено первинну профспілкову організацію «Поділля» та обрано її головою ОСОБА_10

20 липня 2015 року між ТОВ Санаторій «Поділля» та ППО «Поділля» укладено угоду про взаємодію підприємства з профспілковою організацією.

Постановою Президії Вінницької обласної профспілкової організації працівників агропромислового комплексу від 25.11.2015 року №П-7, та постанови від 29.02.2016 року №п-9 виключено зі складу первинну профспілкову організацію ТОВ «Санаторій «Поділля» на підставі ст.3.14 Статуту Професійної спілки працівників агропромислового комплексу України.

14.12.2015 року на підприємстві створено ліквідаційну комісію для передачі правонаступнику створеної первинної профспілкової організації «Поділля» матеріальних цінностей та коштів, які зберігались на депозитному рахунку, крім того, голова ТОВ «Санаторій «Поділля» ОСОБА_3 зобов`язаний був передати документацію та печатку ППО.

Згідно протоколу президії Вінницького ОВКОМУ профспілки працівників агропромислового комплексу Хмільницького райкому профспілки працівників агропромислового комплексу від 15.12.2016 року №12 прийняте рішення про припинення (ліквідацію) ППО ТОВ «Санаторій «Поділля» та призначена ліквідаційна комісія для проведення припинення (ліквідації) ППО ТОВ «Санаторій «Поділля» на чолі ОСОБА_9 , якій перейшли права та повноваження з управління справами та активами ППО ТОВ «Санаторій «Поділля».

Таким чином з 14.12.2015 року, з урахуванням того, що на підприємстві діяла інша первинна профспілкова організація «Поділля», до якої входили всі працівники підприємства та які написали заяви про вихід з ППО яку очолював ОСОБА_3 , а також у зв`язку із проведенням процедури припинення (ліквідації) ППО ТОВ «Санаторій «Поділля», призначення ліквідаційної комісії, ОСОБА_3 втратив право на користування, розпорядження спільним майном усіх членів профспілкової організації та таке майно придбавалось за рахунок внесків саме членів профспілки підприємства.

Однак, ОСОБА_3 з метою привласнення ввіреного йому майна ППО, а саме: мобільного телефону Нокіа 206, одного монітору Philips 227Е4QНАD/01, одного монітору LG 24ЕА53VQ - Р, двох системних блоків Pentium Dual Core (G2030-1 та G2030 -1), за яке саме він був визначений відповідальною особою за збереження основних засобів, відмовився передати вказані товарно матеріальні цінності членам ліквідаційної комісії, про що останніми був складений акт від 15.12.2015 року. Дані матеріальні цінності ОСОБА_3 не повернуті і по даний час Голові Первинної профспілкової організації «Поділля» ОСОБА_10 або ліквідаційній комісії в час її дії, або у ТОВ «Санаторій Поділля», що підтверджено в судовому засіданні свідками.

Про повну обізнаність обвинуваченого про порядок ліквідації ППО ТОВ «Санаторій «Поділля», реєстраційних дій та прийнятих рішень і створення на підприємстві нової профспілкової організації підтверджують досліджені в ході судового розгляду судові рішення, а саме: постанова від 01.02.2022 року у справі №802/199/17-а Північно-західного апеляційного господарського суду та постанова від 25.08.2022 року у справі №802/199/17-а Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду.

Дані судові рішення ухвалені за результатами розгляду позовної заяви ОСОБА_3 до Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Хмільницького райкому профспілки працівників агропромислового комплексу, Первинної профспілкової організації Товариства з обмеженою відповідальністю «Санаторій «Поділля», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів: Голова комісії з припинення первинної профспілкової організації Товариства з обмеженою відповідальністю «Санаторій «Поділля» ОСОБА_9 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Санаторій Поділля», про визнання незаконним та скасування рішення президії Хмільницького районного комітету профспілки працівників агропромислового комплексу від 15 грудня 2016 року, визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора від 05 січня 2017 року, скасування запису в Єдиному держаному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Крім цього, у даній справі ОСОБА_3 03 серпня 2021 року змінив позовні вимоги та просив суд визнати незаконним та скасувати рішення Президії Хмільницького районного комітету профспілки працівників агропромислового комплексу, оформлене протоколом засідання Президії № 12 від 15 грудня 2016 року, про припинення (ліквідацію) Первинної профспілкової організації Товариства з обмеженою відповідальністю «Санаторій «Поділля», визначення строків розгляду вимог кредиторів Первинної профспілкової організації Товариства з обмеженою відповідальністю «Санаторій «Поділля», призначення ліквідаційної комісії Первинної профспілкової організації Товариства з обмеженою відповідальністю «Санаторій «Поділля»; визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_12 від 05 січня 2017 року про державну реєстрацію рішення про припинення юридичної особи в результаті її ліквідації - Первинної профспілкової організації Товариства з обмеженою відповідальністю «Санаторій «Поділля»; скасувати запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про зміну відомостей про юридичну особу - Первинну профспілкову організацію Товариства з обмеженою відповідальністю «Санаторій «Поділля» (), а саме: «Дані про перебування юридичної особи в процесі припинення - 05.01.2017 року - в стані припинення; Відомості про строк, визначений засновниками (учасниками) юридичної особи, судом або органом, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, для заявлення кредиторами своїх вимог - 16.03.2017 року; ОСОБА_9 - голова комісії з припинення або ліквідатор».

Північно-західний апеляційний господарський суд постановою від 01 лютого 2022 року скасував рішення Господарського суду Вінницької області від 15 листопада 2021 року у справі № 802/199/17-а в частині часткового задоволення позову та ухвалив нове рішення, яким відмовив у задоволенні позову в цій частині. В решті рішення Господарського суду Вінницької області від 15 листопада 2021 року у справі №802/199/17-а залишив без змін.

Постановою від 25.08.2022 року у справі №802/199/17-а Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду касаційна скарга ОСОБА_3 залишена без задоволення, а постанова від 01.02.2022 року у справі №802/199/17-а залишена без змін.

Ухвалюючи таке рішення, яке набуло законної сили, суди апеляційної та касаційної інстанцій дійшли до висновків, що відмовляючи у задоволенні позову спірне рішення президії Хмільницького районного комітету профспілки працівників агропромислового комплексу про припинення Первинної профспілкової організації Товариства з обмеженою відповідальністю «Санаторій «Поділля», є таким, що прийняте у спосіб і порядок, визначений установчим документом (статутом), не суперечить чинному законодавству, прийняте на підставі пункту 5.7.9. Статуту за наявності існування підстав для його прийняття, а саме: неможливості подальшого функціонування Первинної профспілкової організації Товариства з обмеженою відповідальністю «Санаторій «Поділля» у зв`язку з відсутністю її членів. Суди визнали доведеним факт припинення членства як самого позивача ОСОБА_3 , так і інших осіб у цій профспілковій організації у зв`язку з несплатою членських внесків протягом тривалого часу (більше шести місяців підряд). Відмовивши у задоволенні позову про визнання недійсним рішення президії Хмільницького районного комітету профспілки працівників агропромислового комплексу, оформленого протоколом засідання президії № 12 від 15 грудня 2016 року, суд відмовив і у задоволенні позову про скасування запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №1000070 від 05 січня 2017 року, внесеного на підставі зазначеного спірного рішення.

Враховуючи дане судове рішення доведеним і встановленим є факт, що саме з 05 січня 2017 року ОСОБА_3 втратив будь-яке право утримувати та розпоряджатись майном профспілки, яке привласнив, використовував і використовує на власний розсуд протягом тривалого часу.

Крім того, з дослідженого в судовому засіданні витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань за №012000070, вбачається, що державним реєстратором прийняте рішення про припинення з 21.06.2022 року ППО ТОВ «Санаторій «Поділля» в якій керівник ОСОБА_3 .

Крім того, захисна позиція обвинуваченого ОСОБА_3 спростовується наступним.

З матеріалів справи вбачається, що 26.05.2015 року затверджено зміни і доповнення до Статуту професійної спілки працівників агропромислового комплексу України, де у п. 2.1 зазначено, що членом Профспілки може бути кожна особа, яка визнає Статут Профспілки, сплачує членські внески в установленому порядку, при цьому: працює на підприємстві, в установі, організації.

Підпунктом «в» пункту 2.12. передбачено, що профспілкове членство припиняється у випадку несплати членських внесків протягом 6 місяців без поважних причин. Згідно протоколу президії Вінницького ОВКОМУ профспілки працівників агропромислового комплексу Хмільницького райкому профспілки працівників агропромислового комплексу від 15.12.2016 року №12 прийняте рішення про припинення (ліквідацію) ППО ТОВ «Санаторій «Поділля», а постановою Президії Вінницького обласної профспілкової організації працівників агропромислового комплексу від 25.11.2015 року №П-7, та постановою від 29.02.2016 року №п-9 виключено зі складу первинну профспілкову організацію ТОВ «Санаторій «Поділля» на підставі ст. 3.14 Статуту Професійної спілки працівників агропромислового комплексу України.

Пунктом 2.13 Статуту передбачено, що виключений або вибулий із Профспілки не має права на користування спільним профспілковим майном.

Розділом 12 Статуту передбачено припинення діяльності профспілки.

Пункт 12.1. передбачає, що діяльність Профспілки може бути припинена за рішенням з`їзду або за рішенням суду. У п. 12.2. визначено, що припинення діяльності Профспілки відбувається шляхом реорганізації або ліквідації. Рішення про реорганізацію чи ліквідацію (саморозпуск) приймається з`їздом.

У разі ліквідації Профспілки її активи повинні бути передані іншій неприбутковій організації або зараховані до доходу бюджету відповідно до чинного законодавства. Під час реорганізації Профспілки відбувається перехід всіх прав і обов`язків Профспілки до її правонаступників.

У пункті 12.3. визначено, що ліквідацію Профспілки проводить призначена з`їздом ліквідаційна комісія. Ліквідаційна комісія оцінює наявне майно Профспілки, здійснює розрахунки з дебіторами і кредиторами, проводить обов`язкові внески до бюджету, здійснює розрахунки з виборними і найманими працівниками. Грошові кошти та майно, які залишаються після ліквідації Профспілки, поділу між членами Профспілки не підлягають (пункт 12.4.).

Таким чином, показання обвинуваченого ОСОБА_3 повністю спростовується вищевказаними вимогами Статуту, відповідно до якого останній зобов`язаний був передати ввірене майно профспілки правонаступнику новоствореній первинній профспілковій організації «Поділля», або членам ліквідаційної комісії, або принаймні залишити на території ТОВ «Санаторій «Поділля», чого він не зробив, що підтверджується протоколом огляду місця події від 11.01.2018 року, згідно якого в приміщеннях та на території санаторію матеріальних цінностей не було виявлено.

Також згідно протоколу обшуку від 05.04.2018 року у домоволодінні ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 матеріальних цінностей не було виявлено та ОСОБА_3 повідомив, що мобільного телефону та комп`ютерної техніки, що належать профкому у нього не має.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 підтвердив, що вищевказані матеріальні цінності він утримував у себе та використовував на власний розсуд, у тому числі, коли без відому та дозволу членів діючої профспілки привіз у суд і передав для проведення експертного дослідження. А також, коли розпоряджаючись цим майном, пропонував суду долучити до справи.

Згідно обєктивної сторонни, привласнення - це протиправне і безоплатне вилучення (утримання, неповернення) винним чужого майна, яке знаходилось у його правомірному володінні, з наміром в подальшому обернути його на свою користь чи користь третіх осіб. В результаті привласнення чужого майна винний починає незаконно володіти і користуватись вилученим майном, поліпшуючи безпосередньо за рахунок викраденого, своє матеріальне становище.

У пункті 23 Постанови Пленуму ВСУ передбачено відповідальність за три форми вчинення злочину - привласнення, розтрату або заволодіння майном шляхом зловживання службовим становищем. Вони характеризуються умисним протиправним і безоплатним оберненням чужого майна на свою користь чи на користь іншої особи. Предметом привласнення та розтрати є лише те чуже майно, яке було ввірене винній особі чи перебувало в її законному віданні, тобто таке майно, що знаходилося в неї на законних підставах і стосовно якого вона здійснювала повноваження щодо розпорядження, управління, доставки використання або зберігання тощо. При привласненні ці повноваження використовуються для обернення винною особою майна на свою користь.

Також суд критично оцінює позицію обвинуваченого та його захисника з приводу вручення повідомлення про підозру не уповноваженою особою.

Так, в ході судового розгляду досліджено наступні прийняті процесуальні рішення: повідомлення про підозру ОСОБА_3 від 19.11.2018 року; доручення на проведення даної процесуальної дії, а саме вручення повідомлення про підозру; протокол роз`яснення процесуальних прав та обов`язків підозрюваному.

Слід відразу зауважити, що підписами обвинуваченого та захисника засвідчено про відсутність скарг, клопотань та зауважень з приводу проведених вищезазначених процесуальних дій. Тобто в момент притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_3 та набуття ним статусу підозрюваної особи, не відбулося порушень прав і свобод, повідомлення про підозру та її вручення відбулось належним суб`єктом.

Під час судового розгляду захисник обвинувачено ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_6 просив виправдати обвинуваченого і закрити кримінальне провадження з тих підстав, що повідомлення про підозру депутату Хмільницької міської ради 7-го скликання було вручено не особисто прокурором Вінницької області, а прокурором Калинівської місцевої прокуратури ОСОБА_13 , що на переконання сторони захисту, є істотним порушенням прав і свобод обвинуваченого.

Перед тим, як перейти до процедури набуття статусу підозрюваної особи ОСОБА_3 , суд зазначає, що істотних порушень прав і свобод людини, у відповідності до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 756/10060/17 не відбулося, тому що імперативною законодавчою забороною використовувати результати процесуальних дій як докази охоплюються випадки, коли недотримання процедури їх проведення призвело до порушення конвенційних та/або конституційних прав і свобод людини і такими з - заборони катування й нелюдського поводження (ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч. 1 ст. 28 Конституції України), прав підозрюваного, обвинуваченого на захист, у тому числі професійну правничу допомогу (п. «с» ч. 3 ст. 6 Конвенції, ст. 59 Конституції України), на участь у допиті свідків (п. «d» ч. 3 ст. 6 Конвенції), права людини на повагу до свого приватного життя, недоторканність житла (ст. 8 Конвенції), на відмову давати показання щодо себе, членів своєї сім`ї та близьких родичів (ч. 1 ст. 63 Конституції України).

З огляду на зазначене суд, вирішуючи питання про вплив порушень порядку проведення процесуальних дій на доказове значення отриманих у їх результаті відомостей, повинен насамперед з`ясувати вплив цих порушень на ті чи інші конвенційні або конституційні права людини, зокрема встановити, наскільки процедурні недоліки «зруйнували» або звузили ці права або ж обмежили особу в можливостях їх ефективного використання.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження письмове повідомлення про підозру ОСОБА_3 від 19.11.2018 року складено та підписано прокурором Вінницької області державним радником юстиції другого класу ОСОБА_14 , а його вручення було доручено процесуальному прокурору у справі ОСОБА_13 .

Так, на день повідомлення і вручення підозри депутату Хмільницької міської ради 7-го скликання ОСОБА_3 , він належав до категорії тих осіб, щодо яких здійснюється особливий порядок кримінального провадження згідно зі статтею 480 КПК. Однією зі складових особливого порядку кримінального провадження щодо депутата місцевої ради є процедура здійснення повідомлення про підозру.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 481 КПК (в редакції станом на час відповідної процесуальної дії) повідомлення про підозру депутату місцевої ради здійснюється Генеральним прокурором, його заступником, керівником обласної прокуратури в межах його повноважень.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості тверджень сторони захисту про порушення порядку повідомлення депутату місцевої ради про підозру, слід звернути увагу на те, що за загальним правилом, письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором (частина перша статті 277 КПК). Однак, в статті 276 цього Кодексу зазначено, що особливості повідомлення про підозру окремій категорії осіб визначаються главою 37 цього Кодексу.

Повідомлення про підозру є системою процесуальних дій та рішень слідчого або прокурора під час досудового розслідування, спрямованих на формування законної та обґрунтованої підозри за умови забезпечення особі, яка стала підозрюваною, можливості захищатися усіма дозволеними законом засобами та способами. Цим актом у кримінальному провадженні вперше формулюється та обґрунтовується підозра конкретної особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Системний аналіз норм глав 22 та 37 КПК дає підстави зробити висновок, що саме керівник обласної прокуратури в межах його повноважень наділений повноваженнями щодо погодження і наступного підписання письмового повідомлення про підозру депутату місцевої ради, оскільки саме перевіркою наявності підстав для вчинення такої процесуальної дії виключно цим суб`єктом забезпечуються гарантії незалежності депутата місцевої ради. Адже, за таких умов контроль за дотриманням законності повідомлення про підозру здійснює керівник прокуратури обласного рівня.

Відповідаючи на питання про те, чи можливе надання керівником обласної прокуратури доручення слідчому або іншому прокурору на вручення депутату місцевої ради повідомлення про підозру, слід звертати увагу на те, що законодавець наділяє правом на здійснення письмового повідомлення про підозру депутату місцевої ради саме керівником обласної прокуратури для посилення захисту від здійснення такого повідомлення прокурором або слідчим будь-якого нижчого рівня.

Дотримання такої підвищеної гарантії незалежності депутата місцевої ради досягається саме на етапі формування та об`єктивації волевиявлення щодо повідомлення про підозру цьому депутату місцевої ради уповноваженим на це суб`єктом, яким прийнято, перевірено, складено та підписано відповідне повідомлення про підозру.

Що стосується вручення вже підписаного прокурором Вінницької області повідомлення про підозру депутату місцевої ради, слід зважати на те, що норма статті 276 КПК відсилає до глави 37 цього Кодексу і вказує на те, що особливості повідомлення про підозру окремій категорії осіб визначаються у ній. Однак, глава 37 КПК, яка є спеціальною щодо глави 22 цього Кодексу, не дає чіткого розуміння того, чи поширюється на керівника прокуратури Вінницької області норма про особисте вручення ним такого письмового повідомлення депутату місцевої ради, так само як і не передбачає імперативної вимоги про це.

Тобто, вручення процесуального документа (повідомлення про підозру), а також повідомлення і роз`яснення (за необхідності) прав підозрюваному є кінцевим етапом, яким завершується процедура здійснення повідомлення про підозру депутату місцевої ради. Однак саме по собі вручення тексту повідомлення про підозру депутату місцевої ради іншим суб`єктом за умови, що його було прийнято, перевірено, складено та підписано уповноваженим на це статтею 481 КПК суб`єктом, не порушує гарантії незалежності депутата місцевої ради. Подальше вручення такого документа не дає підстав вважати, що суб`єкт його вручення якимось чином впливає на реалізацію цієї гарантії. Так як саме на початковому етапі об`єктивації волевиявлення щодо повідомлення про підозру депутату місцевої ради забезпечується гарантія його незалежності. Сам по собі факт особистої передачі повідомлення про підозру не забезпечує додаткового захисту ані депутата місцевої ради, ані інших осіб, щодо яких визначено спеціальний порядок здійснення повідомлення про підозру.

З огляду на викладене, слід дійти до висновку, що вручення повідомлення про підозру депутату місцевої ради іншою уповноваженою особою за умови, що рішення було прийняте та підписане визначеним на це статтею 481 КПК (в редакції Закону що діяв у даних правовідносинах) суб`єктом, не порушує гарантії депутата місцевої ради та його незалежності. На час здійснення зазначеної процесуальної дії чинне законодавство не містило застережень щодо неможливості доручення слідчому або прокурору здійснення вручення письмового повідомлення про підозру. Тому прокурор Вінницької області державний радник юстиції другого класу ОСОБА_14 був вправі доручити слідчому чи прокурору вручити депутату місцевої ради повідомлення про підозру.

Уповноваження іншої особи на вручення повідомлення про підозру депутату місцевої ради, рішення про здійснення якого прийнято належним суб`єктом, на завершальному етапі здійснення такого повідомлення, не призводить до порушення цієї гарантії, передбаченої статтею 481 КПК України та гарантій незалежності депутатів місцевої ради.

Водночас, слід зважати, що з урахуванням статті 481 КПК (в редакції станом на час відповідної процесуальної дії), відповідне доручення прокурор Вінницької області мав право надати лише тій уповноваженій особі, яка здійснювала досудове розслідування або входила до групи прокурорів, яка призначена для здійснення процесуального керівництва у справі цього кримінального провадження відповідно до статті 37 КПК України, яким і являвся прокурор Калинівської місцевої прокуратури ОСОБА_13 .

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник не навели будь - яких обставин, пов`язаних із врученням повідомлення про підозру прокурором, які б негативно вплинули на обсяг процесуальних прав та обов`язків у цьому кримінальному провадження депутата Хмільницької міської ради 7-го скликання ОСОБА_3 , або порушили б його право на захист. За таких обставин, суд не вбачає підстав для визнання повідомлення про підозру ОСОБА_3 незаконним.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 грудня 2019 року (справа № 536/2475/14-к) зазначила, «що вручення повідомлення про підозру іншою уповноваженою особою за умови, що рішення було прийнято та підписано визначеним на це ст. 481 КПК України суб`єктом, не порушує гарантії суддівської незалежності. Генеральний прокурор або його заступник можуть доручити слідчому або іншому прокурору вручити повідомлення про підозру. Уповноваження іншої особи на вручення повідомлення про підозру судді, рішення про здійснення якого прийнято належним суб`єктом, на завершальному етапі здійснення такого повідомлення, не призводить до порушення цієї гарантії, передбаченої ст. 481 КПК України».

Таким чином, аналізуючи та оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у скоєнні кримінального правопорушення за обставин, встановлених у вироку доведена. При цьому суд вважає, що скоєння обвинуваченим кримінального правопорушення, яке полягає у привласненні чужого майна, яке перебувало у віданні особи, повністю доводиться дослідженими в судовому засіданні доказами, які є взаємопов`язаними, повністю узгоджуються між собою та в своїй сукупності є достатніми для доведення винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 та прийняття відповідного процесуального рішення.

Проаналізувавши безпосередньо отримані у судовому засіданні показання, обвинуваченого, свідків, а також досліджені під час судового розгляду письмові докази, суд приходить до висновку, що підстав для їх неврахування, а також визнання неналежними чи недопустимими сторонами не наведено, і судом встановлено, що вони є переконливими, логічними, послідовними та такими, що узгоджуються між собою і у своїй сукупності є достатніми для встановлення судом усіх обставин кримінальних правопорушень, які підлягають встановленню відповідно до вимог, передбачених ст. 91 КПК України, та жодним чином не спростовуються будь-якими іншими обставинами.

Згідно вимог ч.1 ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

З огляду на це, показання обвинуваченого ОСОБА_3 , які дані в судовому засіданні, в яких він не визнає свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, суд вважає повністю спростованими та розцінює їх як спосіб його захисту з метою уникнути відповідальності за скоєний ним умисний злочин.

Посилання в судовому засіданні захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_6 про відсутність в діях обвинуваченого ОСОБА_3 події та складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 191 КК України, суд розцінює як лінію його захисту з метою вигородити свого підзахисного від покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення.

За таких обставин суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 в судовому засіданні повністю доведена і його дії вірно кваліфіковані ч. 1 ст. 191 КК України, тобто привласнення чужого майна, яке перебувало в віданні особи.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_15 , відповідно до ст. 66 КК України, не встановлено.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідно до ст. 67 КК України, в ході досудового розслідування та під час судового розгляду не встановлено.

В судовому засіданні прокурор просила визнати винним ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.191 КК України, та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49, ч.5 ст.74 КК України звільнити його від покарання, у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження закрити.

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував щодо звільнення його від кримінальної відповідальності на підставах, передбачених ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, мотивуючи таке рішенням невизнанням своєї вини у вчиненому.

Як вбачається з обвинувального акту, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 191 КК України було вчинене ОСОБА_3 у 2015 році та на момент вчинення, відповідно до ст. 12 КК України, було злочином середньої тяжкості, а на момент розгляду справи судом є нетяжким злочином.

Відповідно до ч. 5 ст. 74 КК України, особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

У відповідності до положень п. 3 ч.1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину.

Враховуючи те, що на час ухвалення вироку минуло більше п`яти років з дня вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 191 КК України, суд, керуючись ч. 5 ст. 74 КК України, дійшов висновку про необхідність звільнення ОСОБА_3 від покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.191 КК України, на підставах, передбачених ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до відповідальності

Також за вимогами ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» під час застосування норм права суди повинні враховувати висновки Верховного Суду, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з висновком Верховного Суду щодо застосування норм права, зокрема, ст. 74 КПК України, який викладено у постанові від 18.06.2020 у справі № 756/6876/19 (провадження № 51-5464км19) системний аналіз вжитих у кримінальному законі формулювань «звільнення від покарання (ч. ч. 4, 5 ст. 74, ч. 1 ст. 105 КК України), «звільнення від відбування покарання» ( ст. ст. 75, 79, 104 КК України), «звільнення від призначеного покарання» (ст. 78 КК України) дає підстави зробити висновок, що під звільненням від покарання слід розуміти звільнення не від конкретного покарання, визначеного в санкції статті чи призначеного судом, а від його призначення, як виду примусових заходів в цілому. Такий же висновок закріплено і у постанові Верховного Суду від 19.03.2024 у справі №756/3924/20.

Таким чином, суд, приймаючи рішення про звільнення від покарання, постановляє вирок, яким визнає обвинуваченого винуватим у вчиненому злочині та звільняє його від покарання без визначення його виду і розміру.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Також суд зазначає, що відмова суду у звільненні обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності буде порушенням прав обвинуваченого, що є недопустимим.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 14 березня 2013 року № 1-кс 13, від 19 березня 2015 року № 5-1кс 15, постанові Верховного Суду від 19 червня 2018 року № 659/234/16-к.

У будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження, суд або суддя має вирішити питання про скасування чи зміну запобіжного заходу, речові докази, розподіл процесуальних витрат тощо. До такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17.06.2020р. у справі № 598/1781/17 (провадження № 13-47кс20).

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 на досудовому слідстві не застосовувався.

Документально підтверджені витрати за проведення судової економічної експертизи (висновок експерта №3035/18-21 від 27.09.2018) становлять 8580 гривень; за проведення комп`ютерно - технічного дослідження експертами Вінницького НДЕКЦ МВС України (висновок експерта № СЕ-19/102-21/18411-КТ від 05.05.2022) становлять 6864,80 грн, а в загальному розмірі становлять 15444,80 гривень, які суд вважає за необхідне, на підставі ч.2 ст. 124 КПК України, стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави.

Відповідно до положень ст.129 КПК України, рішення про повне або часткове задоволення цивільного позову може бути винесене лише у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення і ухвалення обвинувального вироку чи винесення постанови про застосування до особи примусових заходів виховного або медичного характеру.

Згідно роз`яснень, викладених у п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином і стягнення безпідставно нажитого майна» від 31.03.1989р. № 3 (зі змінами), у разі закриття кримінальної справи з передбачених законом підстав цивільний позов не розглядається. Вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди у цьому разі можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства.

Верховний Суд у своїй постанові від 24.05.2018р. (справа № 531/2332/14-к) зазначив: «так, відповідно до вимог ч.4 ст.286 КПК України, якщо сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання. У разі закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності цивільний позов не розглядається, а вимоги потерпілого можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства, оскільки закриття справи на підставах, зазначених у п.1 ч.2 ст.284 КПК України, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду».

Таким чином, суд приходить до висновку, що цивільний позов Первинної профспілкової організації «Поділля» про стягнення з ОСОБА_3 матеріальної шкоди в розмірі 10803,00 гривень слід залишити без розгляду, з роз`ясненням цивільному позивачу право його вирішення в порядку цивільного судочинства.

Заходи забезпечення кримінального провадження в ході досудового розслідування не застосовувались.

Питання про речові докази суд вважає необхідним вирішити в порядку, передбаченому ст.100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 74 КК України, ст. ст. 373, 374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 191 КК України, та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49, ч.5 ст.74 КК України звільнити його від покарання, у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000558 від 23.12.2015 року про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.191 КК України, закрити.

Цивільний позов Первинної профспілкової організації «Поділля» про стягнення з ОСОБА_3 матеріальної шкоди залишити без розгляду.

Роз`яснити цивільному позивачеві, що залишення цивільного позову без розгляду не перешкоджає праву на звернення до суду із аналогічним позовом в порядку цивільного судочинства.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта в сумі 15444 гривень (п`ятнадцять тисяч чотириста сорок чотири) гривні 80 копійок.

Речовий доказ по справі: DVD-R із відеозаписом із проведенням обшуку за місцем проживання ОСОБА_3 , який знаходиться при матеріалах кримінального провадження №0000558 від 23.12.2015, - залишити при матеріалах кримінального провадження №0000558 від 23.12.2015.

Вирок може бути оскарженим до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1