УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2024 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001444 від 02.12.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м. Одеси надійшло клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001444 від 02.12.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

У клопотанні прокурор, з метою збереження речового доказу та встановлення істини по кримінальному провадженні виникла необхідність у накладенні арешту на: автомобіль «ВАЗ 21099», реєстраційний номер НОМЕР_1 та на військову рукавичку, на частину бронежилету і на пошкоджений ліхтарик, які були виявлені та вилучені під час огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 02-03.12.2024.

Прокурор ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, надав до канцелярії суду заяву в якій просив розглянути клопотання без його участі, вимоги якого просив задовольнити.

Також до канцелярії суду надійшла заява від представника власника майна ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 в якій просить розглянути клопотання без їх участі, проти задоволення якого не заперечують.

Відповідно до ч.4 ст. 107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється

Дослідивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, слідчий суддя приходить до наступного переконання.

В ході судового розгляду встановлено, що відділом СУ ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідуван ня у кримінальному провадженні № 0001444, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 02.12.2024, приблизно о 17:25 год., на ділянці проїзної частини автодороги Т1625 сполученням «Кучурган Біляївка Овідіополь», яка розташована на 32 км + 700 м в Одеському районі Одеської області, відбувся наїзд автомобілем «ВАЗ 21099», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_4 на пішоходів ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , внаслідок чого вказаним пішоходам спричинені тілесні ушкодження, від яких останній помер на місці події.

02.12.2024 слідчим розпочато проведення огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, проведення якого закінчено 03.12.2024. Під час огляду місця дорожньо-транспортної пригоди було оглянуто автомобіль «ВАЗ 21099», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на якому виявлені та зафіксовані механічні пошкодження аварійного характеру, розташовані в передній частині кузову автомобіля. Також на місці події виявлено деякі предмети одягу та особисті речі, які належали загиблому ОСОБА_7 . Під час огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 02-03.12.2024 вилучено наступне:

- автомобіль «ВАЗ 21099», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який спрямовано на майданчик тимчасового зберігання транспортних засобів, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

- військова рукавичка, частина бронежилету і пошкоджений ліхтарик, які належали загиблому ОСОБА_7 , які упаковано до сейф-пакету Національної поліції України №WAR1750381.

03.12.2024 автомобіль «ВАЗ 21099», реєстраційний номер НОМЕР_1 , військова рукавичка, частина бронежилету і пошкоджений ліхтарик, які належали загиблому ОСОБА_7 , визнані речовими доказами у кримінальному провадженні №0001444 від 02.12.2024.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Слідчим у клопотанні доведено, що вилучене під час обшуку майно, є речовим доказом у кримінальному провадженні, і на теперішній час з метою недопущення його відчуження, знищення, псування, перетворення, є необхідність в його арешті, для подальшого експертного дослідження зокрема на факт причетності осіб у вчиненні кримінального правопорушення та встановленню істинними по кримінальному провадженні, оскільки вказані речі та майно могли зберегти на собі його сліди.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України автомобіль ««ВАЗ 21099», реєстраційний номер НОМЕР_1 , відноситься до об`єктів, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України військова рукавичка, частина бронежилету і пошкоджений ліхтарик відноситься до об`єктів, які зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

З урахуванням викладеного, слідчий суддя вважає, що з метою встановлення істини по кримінальному провадженню та з`ясування причин дорожньо-транспортної пригоди потрібне детальне дослідження вилученого транспортного засобу за участю спеціалістів в галузі автотехніки, що свідчить про наявність необхідності у їх арешті.

При цьому, норми КПК України не визначають чітких термінів для призначення експертного дослідження вилученого майна, а також не передбачають такої підстави для відмови у накладенні арешту, як відсутність станом на час розгляду клопотання постанови про призначення експертизи.

При вирішенні клопотання сторони обвинувачення, слідчий суддя враховує, що закон не вимагає, щоб докази на підтвердження вчинення кримінального правопорушення були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого кримінального правопорушення. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно застосувати зазначений вид заходу забезпечення кримінального провадження, досягнення дієвості цього провадження та уникнення негативних наслідків.

Викладене переконує слідчого суддю у тому, що мета цього заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді запобігання цьому ризику може бути досягнута.

За викладених обставин та відповідних норм кримінального процесуального законодавства, слідчий суддя приходить до переконання, що матеріалами клопотання обґрунтовано та в судовому засіданні встановлено необхідність застосування на даній стадії досудового розслідування, такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, тимчасово вилученого під час проведення огляду, з метою уникнення можливості його відчуження, забезпечення збереження речових доказів, які можливо були засобами вчинення злочинів, та відповідно могли залишили на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, слідчий суддя приходить до висновку, що у випадку його незастосування, може призвести до наслідків, які можуть перешкоджати досудовому розслідуванню, а тому це є необхідною умовою досягнення дієвості даного кримінального провадження.

Вирішуючи питання про накладення арешту, слідчий суддя враховує й те, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження як накладення арешту.

Так, приймаючи до уваги викладене та враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення (ч. 2 ст. 286 КК України), за фактом вчинення якого розслідується кримінальне провадження та в межах якого подано дане клопотання, фактичні обставини кримінального провадження, слідчий суддя з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуження майна, яке відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, та визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні постановою слідчого від 03.12.2024 року, приходить до висновку про наявність достатніх підстав для накладення арешту на майно у даному кримінальному провадженні на початковій стадії досудового розслідування.

Критерії розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження є оціночними поняттями. Європейський Суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що будь-яке втручання у право особи з боку держави має забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.

На переконання слідчого судді, загальні інтереси суспільства у вигляді досягнення завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України (зокрема, захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування тощо), виправдовують ступінь втручання у право власності особи, яке пов`язане з накладенням арешту на належне їй майно.

Відповідно до пункту 18 частини першої статті 3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні,

Мета судового контролю полягає в тому, щоб досудове розслідування в кримінальних провадженнях проводилось із дотриманням принципу верховенства права.

У порядку встановленому КПК, слідчий суддя приходить до висновку про задоволення даного клопотання.

Одночасно слідчий суддя наголошує, що накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або невідворотним позбавленням такого права. Хоча власник і обмежується у реалізації всіх правомочностей щодо відповідного майна, проте таке обмеження має тимчасовий характер. Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України володілець майна, який не був присутній при розгляді питання про арешт майна, має право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 132, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001444 від 02.12.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України - задовольнити.

Накласти арешт шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження і користування власником та іншими особами на:

- автомобіль «ВАЗ 21099», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , виданого 15.03.2024 ТСЦ 5146, належить ОСОБА_4 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_2 ;

- на військову рукавичку, на частину бронежилету і на пошкоджений ліхтарик, які були виявлені та вилучені під час огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 02-03.12.2024, та які належали загиблому ОСОБА_7 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_3 .

Виконання ухвали покласти на прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 .

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1