Справа № 462/3797/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/51/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2025 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження № 0000046 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника - адвоката ОСОБА_7 на вирок Залізничного районного суду м. Львова від 02.12.2024 року, відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Львівської області, м. Червонограда, українця, громадянина України, з вищою освітою, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 205-1 КК України,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 205-1 КК України

за участю:

прокурора - ОСОБА_8

встановила:

Захисник та обвинувачений подали апеляційні скарги на вирок Залізничного районного суду м. Львова від 02.12.2024, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 205-1 КК України ( в редакції Закону № 642-VII від 10.10.2013 р. із змінами, внесеними згідно із Законом № 835-VIII від 26.11.2015 р.) та призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі 1 тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн.

На підставі ст. ст. 49, 74 КК України, ОСОБА_6 звільнено від призначеного покарання за ч. 1 ст. 205-1 КК України у виді штрафу у розмірі 1 тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. у зв`язку з закінченням строків давності.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави вартість проведення судових експертиз, зокрема, висновку № 6020 від 11.12.2020 р. у розмірі 9806,40 грн.

Обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій просить вирок суду першої інстанції скасувати, а кримінальне провадження щодо нього закрити на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України. Окрім того просить дослідити усі наявні докази по справі. Викликати та допитати у судовому засіданні усіх свідків, про допит яких було заявлено клопотання по справі стороною обвинувачення та стороною захисту. Вважає вирок незаконним, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, а відповідно таким, що підлягає скасуванню.

Обвинувачений покликається, що формулювання обвинувачення є таким, що порушує презумпцію невинуватості та примушує його доводити речі, які мав би довести прокурор. Зокрема в кримінальному провадженні по суті доводиться відсутність обставин (відсутність фірми за місцем її реєстрації), а не наявність обставин. Відсутність обставин жодними доказами не може бути доведена, бо це суперечить логіці, елементарним засадам процесу доказування. Тобто в цьому кримінальному провадженні він має сам доводити що був в конкретний час у конкретному місці, що порушує в апріорі презумцію невинуватості.

Свою вину в інкримінованому правопорушенні не визнає, оскільки, завідомо неправдивих відомостей до документів про реєстрацію юридичної особи, він не вносив та умисно не подавав для проведення такої реєстрації документи. Наголошує, що у TOB «КОПАРТ ЛТД» був директором в період з 2018 по 2019 рік.

Реєстрацію товариства здійснював він, саме через мережу Інтернет на веб-сайті OLX знайшов юриста, який допоміг підготувати документи для реєстрації ТОВ «КОПАРД ЛТД». Юрист надав всі документи, які необхідні для реєстрації юридичної особи, точний їх перелік не пам`ятає, також надав контакти державного реєстратора, прізвища якого не пам`ятає за спливом часу. На момент реєстрації ТОВ «КОПАРТ ЛТД» вказана адреса місцезнаходження була актуальною. Дане приміщення використовувалось для ведення господарської діяльності ТОВ «КОПАРТ ЛТД». Фірма займалась заготівлею і торгівлею вторсировиною та брухтом (макулатура, залишки меблів, залишки обладнання). За даною адресою знаходилось офісне приміщення ТОВ «КОПАРТ ЛТД», туди приходили менеджери та контрагенти. У сусідніх кабінетах також працювали люди, але з ними мало спілкувався, це були чоловіки та жінки середнього віку в загальній кількості до 10 чоловік. З тих розмов, зрозумів, що їх роботодавці також орендували (суборендували) приміщення. Кому належало на праві власності приміщення він вже не пам`ятає та з ким саме було укладено договір суборенди, також, не пам`ятає.

Апелянт зазначає, що договори суборенди приміщення за адресою м. Львів, вул. Залізняка, 17 передано новому власнику ТОВ «КОПАРТ ЛТД» при складанні документів, пов`язаних із зміною засновника. Погодився продати товариство, оскільки в нього змінилися пріоритети, в тому числі і щодо здійснюваної ним роботи, тому займатися далі цим товариством не хотів. ТОВ «КОПАРТ ЛТД» сплачувало податки в необхідних розмірах. Обороти фірми (доходи і витрати) та їх розмір вже не пригадує, але вони не були значними.

Апелянт наполягає, що здобуті стороною обвинувачення докази в даному кримінальному провадженні не можуть враховуватись при постановлені вироку, оскільки є недопустимими, що підтверджується наступним.

Так, в постанові про об`єднання матеріалів досудових розслідувань від 14.05.2021 року вказано про те, що 13.05.2021 року в ході розслідування кримінального провадження №0000114, виявлено ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.205-1 КК України та розпочато за даним фактом досудове розслідування кримінального провадження №0000043 від 13.05.2021 року. Також, у матеріалах справи містяться ряд процесуальних документів (постанови про початок досудового розслідування, визначення органу дізнання, призначення групи прокурорів), які стосуються кримінального провадження №0000043 від 13.05.2021 року, разом з тим, у матеріалах кримінального провадження відсутній витяг з ЄРДР №0000043 і такий стороні захисту не відкривався.

Крім того у витягу з ЄРДР особи дізнавачів зазначені без повного найменування їх посад. Відомості в ЄРДР внесені безпідставно, не зазначено яка заява про кримінальне правопорушення поступила та коли саме. Дані про заявника не вказано.

Апелянт зазначає, що він - ОСОБА_6 перебував свідком близько 2 років у кримінальному провадженні № 0000114 від 19.09.2019 р., тобто проводилось збирання доказів, а саме: допити ОСОБА_6 (протоколи допиту свідка ОСОБА_6 від 11.11.2019 р., від 22.06.2020 р., від 17.09.2020 р., від 19.02.2021 р.) проводилась експертиза почерку, підписів та друкованих знаків ОСОБА_6 (висновок експерта від 11.12.2020 р. № 6020).

Порядок здійснення повноважень прокурора в одному кримінальному провадженні іншим прокурором є прерогативою керівника органу прокуратури та прокурора вищого рівня, які з обставин, в порядку та спосіб, передбачених КПК, усунули прокурора від виконання повноважень та призначили іншого прокурора для участі в цьому кримінальному провадженні чи самостійно взяли участь у ньому.

Постанова про призначення групи прокурорів підписана не керівником а його Першим заступником, який не мав повноважень підписувати постанову про призначення групи прокурорів.

Апелянт зазначає, що відповідно до протоколу огляду місця події (протокол огляду місця події від 23.04.2020 року, складений старшим слідчим СУ ФР ГУ ДФС у Львівській області підполковником податкової міліції ОСОБА_9 ), здійснено огляд приміщення за адресою АДРЕСА_2 , однак такий є недопустимим доказом через те, що в ньому зафіксовані відомості про те, що власник приміщення був відсутній при його огляді і не відомо, що він проводився з його дозволу, відсутні його підписи в протоколі, у зв`язку з чим неможливо зробити беззаперечний висновок про те, що даний огляд проводився з додержанням вимог закону. Дані про понятих відсутні, протокол ними не підписаний, відомості про те, що поняті відмовились підписувати протокол відсутні.

Немає належних доказів того, що огляд дійсно проводився за адресою м. Львів, вул. Залізняка, 17, оскільки у протоколі відсутні дані про понятих та власника приміщення, а описи проведених робіт надто загальні: «вхідні двері коричневого кольору...на другому поверсі знаходиться табличка з адресою...» . Відсутні підписи понятих та інших учасників на додатку до протоколу, у зв`язку з цим можна дійти висновку, що додатки до протоколів огляду події складено в порушенням вимог ч.3 ст. 105 КПК України.

Огляд був проведений без дозволу суду, слідчий з таким клопотанням до слідчого судді не звертався.

Також немає належних доказів того, що дійсно огляд проводився за адресою АДРЕСА_3 , оскільки у протоколі відсутні дані про понятих та власника приміщення, а описи проведених робіт надто загальні: «...за даною адресою знаходиться п`ятиповерховий багатоквартирний житловий будинок, який має чотири під`їзди, в яких розташовані 62 квартири...»

Щодо реєстраційних документів, поданих стороною обвинувачення в якості доказів апелянт зазначає наступне.

Стороною обвинувачення в якості доказів надано заяву про державну реєстрацію юридичної особи від 19.09.2018 року; рішення засновника № 1 ТОВ «КОПАРТ ЛТД» про створення юридичної особи від 19.09.2018 року; статут ТОВ «КОПАРТ ЛТД» від 19.09.2018 року.

Апелянт зазначає, що на заяві про державну реєстрацію юридичної особи від 19.09.2018 року наявний підпис ОСОБА_6 , проте, саму заяву ОСОБА_6 не заповнював та з відомостями, які в неї внесені, він не ознайомлений.

На рішенні засновника № 1 ТОВ «КОПАРТ ЛТД» про створення юридичної особи від 19.09.2018 року наявний підпис ОСОБА_6 , проте, текст рішення він не складав, не фіксував на будь-якому носії інформації, з його змістом він не ознайомлений.

На статуті ТОВ «КОПАРТ ЛТД» від 19.09.2018 року наявний підпис ОСОБА_6 , проте, текст статуту він не складав, не фіксував на будь-якому носії інформації, з його змістом ОСОБА_6 не ознайомлений.

Апелянт покликається, що у кримінальному провадженні було проведено почеркознавчу експертизу щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , 21.01.1993 р,н., висновок експерта №6020 від 11.12.2020 року. Вважає, що інформація зафіксована у ньому є недопустимим доказом.

У висновку експерта не зазначено докладний опис проведених досліджень, у тому числі методи, застосовані у дослідженні, отримані результати та їх експертна оцінка. Не наведений детальний опис отриманих матеріалів та які конкретно матеріали були використані експертом при дослідженні тексту та рукописних підписів відтворених ОСОБА_6 . Перед призначенням експертизи не було перевірено обставин, які б могли виключати участь експерта у дослідженні, не встановлено чи є підстави для відводу експерта чи експертної установи, не з`ясовано кваліфікацію експерта та наявність факту внесення його в реєстр атестованих експертів України.

Висновок експертизи не містить вичерпної та повної відповіді на поставлені питання, не є достатньо обґрунтованим, при призначені експертизи не з`ясовано всіх даних, які є необхідними при призначенні експертизи, тому висновок експерта №6020 від 11.12.2020 року слід визнати недопустимим доказом по справі.

Апелянт покликається, що є порушення норм процесуального права у суді першої інстанції, оскільки обвинувальний акт складений стосовно обвинуваченого не відповідав нормам КПК України, щодо оформлення обвинувального акту, обвинувачення не конкретне, обставини справи не викладені у хронологічному порядку:

В обвинувальному акті не зазначена редакція інкримінованої ОСОБА_6 статті КК України. Не зрозуміле та не конкретизоване обвинувачення, не вказано всі обставини справи, не має чітко сформульованої послідовності дій обвинуваченого. Матеріали кримінального провадження не розкрито у порядку 290 КПК України захиснику, враховуючи що договір про надання правової допомоги був укладений 26.05.2021 року між адвокатом та обвинуваченим. Права та обов`язки не роз`яснено обвинуваченому. Реєстр матеріалів кримінального провадження не містить часу вчинення процесуальних дій. Повідомлення про підозру не обґрунтоване та не вручене в порядку КПК України, обвинуваченому не роз`яснено права та обов`язків, не залучено захисника під час допиту та повідомлення. У свою чергу, неконкретність і незрозумілість обвинувачення є порушенням п. "а" ч. З ст. 6 ЄКПЛ, а також права на захист.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції у своєму рішенні посилається на докази, які не доводять у повному обсязі вину обвинуваченого ОСОБА_10 .

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_7 просить оскаржуваний вирок скасувати, а кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.205-1 КК України закрити на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що покази свідків сторони обвинувачення жодним чином не підтверджують винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, що полягає у внесенні в документи, які відповідно до закону подаються для проведення державної реєстрації юридичної особи або фізичної особи підприємця, завідомо неправдивих відомостей, а також умисне подання для проведення такої реєстрації документів, які містять завідомо неправдиві відомості.

Апелянт зазначає, що матеріали виконання постанови від 28.04.2020 СУ ФР ГУ ДФС у Львівській області про проведення процесуальних дій на території Полтавської області, є недопустимим доказом, оскільки такі матеріали отримані з грубим порушенням порядку, передбаченого КПК України, зокрема 20.05.2020 було здійснено тимчасовий доступ до речей і документів особою, доступ якій до таких речей та документів ухвалою суду не надавався, а саме старшим слідчим з ОВС ОСОБА_11 на підставі постанови про проведення процесуальних дій на іншій території від 28.04.2020.

Захисник наголошує, що дані протоколу від 22.06.2020 щодо отримання зразків почерку та підписів ОСОБА_6 для проведення почеркознавчої експертизи разом із відповідною постановою органу дізнання від 22.06.2020 про відібрання взірців підпису та почерку останнього, не є доказом у кримінальному провадженні, оскільки не містять інформації щодо вини чи невинуватості особи.

Крім того апелянт вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкової думки, що висновок експерта №6020 від 11.12.2020 Львівського НДІСЕ складений за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи, підтверджує вину ОСОБА_6 та є допустимим доказом.

Прокурор ОСОБА_12 подав на апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 заперечення в яких просить залишити апеляційні скарги без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 , при проведенні державної реєстрації створення ТОВ «Копарт ЛТД», достовірно знаючи про відсутність у нього законних підстав для перебування або користування на будь-яких правових підставах нежитловими приміщеннями за адресою: 79057, м. Львів, Франківський район, вул. Залізняка, 17, здійснив внесення неправдивих відомостей щодо місцезнаходження вищевказаної юридичної особи до рішення засновника № 1 від 19.09.2018 та заяви від 19.09.2018 про державну реєстрацію створення юридичної особи, після чого, підписавши власноруч вказані документи, умисно подав їх 19.09.2018 державному реєстратору управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради, що знаходиться за адресою: м. Львів, Залізничний район, вул. Городоцька, 299, для проведення відповідної реєстрації.

На підставі документів, із недостовірними відомостями щодо місцезнаходження юридичної особи, внесеними та поданими ОСОБА_6 для реєстрації державним реєстратором управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради ОСОБА_13 в Єдиному державному реєстрі 19.09.2018 проведено реєстрацію створення юридичної особи ТОВ «Копарт ЛТД» (), про що в Єдиному державному реєстрі зроблено відповідний запис за № 0045345.

Так, згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» відомості до Єдиного державного реєстру про юридичну особу вносяться на підставі відповідних заяв про державну реєстрацію; документів, що подаються для проведення інших реєстраційних дій; відомостей, отриманих у результаті інформаційної взаємодії між Єдиним державним реєстром та інформаційними системами державних органів.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» в Єдиному державному реєстрі повинен міститись визначений перелік відомостей про юридичну особу, у тому числі місцезнаходження юридичної особи.

Статтею 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» визначено, що для державної реєстрації юридичної особи, серед іншого, подаються заява про державну реєстрацію створення юридичної особи; примірник оригіналу (нотаріально засвідчена копія) рішення засновників; установчий документ юридичної особи - у разі створення юридичної особи на підставі власного установчого документа. Форма заяви про державну реєстрацію створення юридичної особи затверджена наказом Міністерства юстиції України № 3268/5 від 18.11.2016 «Про затвердження форм заяв у сфері державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань».

Обвинувачений ОСОБА_6 судом апеляційної інстанції було належним чином повідомлений про розгляд справи, однак в суд апеляційної інстанції не прибув, в апеляційній скарзі зазначив, що в разі його неприбуття - слухати справу без його участі.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_7 , судом апеляційної інстанції була належним чином повідомлена про розгляд справи, однак в суд апеляційної інстанції не прибула, скерувала заяву про розгляд справи без її участі.

У відповідності до вимог ч.4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомив про поважні причини свого неприбуття.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_8 про заперечення апеляційних вимог сторони захисту та залишення без змін вироку суду першої інстанції, вивчивши матеріали кримінального провадження, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Статтею 55 Конституції України гарантовано кожному право на оскарження до суду будь-яких рішень, дій чи бездіяльності органів влади, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У суді апеляційної інстанції встановлено, що висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 в інкримінованих йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.1 ст. 205-1 КК України, вчиненого за обставин, описаних у вироку, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

При цьому, відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд при призначені покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину має додержуватись принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Також суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Зважується, крім того, на висновки з приводу пропорційності покарання тяжкості правопорушення, висловлені ЄСПЛ в своїх рішеннях, зокрема, у рішеннях по справах Souring v. UK, Shvydka v. Ukraine, Tammer v. Estonia, - за змістом яких захід, що застосовується до порушника має бути пропорційним переслідуваній меті, засудження та покарання порушника не мають бути непропорційними законній меті і підстави, якими керуються національні суди, мають були відповідними і достатніми для виправдання такого втручання.

Зазначені вище вимоги судом першої інстанції були враховані та дотримано принципів призначення покарання.

Як зазначив Конституційний суд України у Рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004, покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю, обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Санкція ч.1 ст. 205-1 КК України передбачає максимальне покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Суд першої інстанції дійшов висновку про доведення вини обвинуваченого ОСОБА_6 в тому, що він своїми умисними діями вніс в документи, які відповідно до закону подаються для проведення державної реєстрації юридичної особи, завідомо неправдиві відомості, а також умисно подав для проведення такої реєстрації документи, які містять завідомо неправдиві відомості і ці його дії суд кваліфікує за ч. 1 ст. 205-1 КК України.

При призначення покарання судом було враховано, що вину ОСОБА_6 доведено повністю всіма сукупними, належними, допустимими та достатніми доказами. Також враховано ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, обставини скоєння злочину, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, згідно довідки КНПЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень» ОСОБА_6 не перебуває на обліку в диспансері, згідно довідки Львівського обласного клінічного психоневрологічного диспансеру, ОСОБА_6 не перебуває на обліку. Обставин, які б пом`якшували чи обтяжували покарання судом не встановлено.

Відповідно суд дійшов висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання в межах санкції ч. 1 ст. 205-1 КК України у виді штрафу, який суд вважав необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів

При цьому було враховано, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 кваліфіковано за ч. 1 ст. 205-1 КК України, що згідно зі ст. 12 КК України є проступком.

Згідно п.2 ч.1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі.

Як зазначено у ч. 3 ст. 49 КК України перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Відповідно до ч. 5 ст. 74 КК України особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Оскільки обвинуваченого ОСОБА_6 притягнуто до кримінальної відповідальності за дії, що мали місце 19.09.2018 року, зазначений термін давності минув, враховуючи те, що обвинувачений від слідства та суду за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 205-1 КК України не ухилявся, перебіг давності відбувся не з його вини, суд дійшов висновку, що обвинуваченого ОСОБА_6 слід звільнити від призначеного покарання за ч. 1 ст. 205-1 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Апеляційні вимоги сторони захисту, які були предметом розгляду суду першої інстанції, не знайшли підтвердження в суді апеляційної інстанції.

У суді апеляційної інстанції знайшов підтвердження факт вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 205-1 КК України незважаючи на його заперечення винуватості у скоєнному, винуватість ОСОБА_6 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні повністю підтверджена безпосередньо дослідженими під час судового розгляду доказами.

У кримінальному провадженні, розпочатому шляхом виділення матеріалів з іншого такого провадження, може бути використано як докази ті матеріали, які було виділено з первісного провадження, в порядку вимог статті 217 КПК матеріалів, якщо такі матеріали існували на момент виділення. Таким чином, усі зібрані докази до виділення матеріалів в окреме провадження є допустимими, зберігають своє доказове значення, а тому підставі для визнання таких недопустимими у суду немає. Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 20.03.2023 ( справа №761/37510/18).

Так, інкриміноване ОСОБА_6 обвинувачення полягає у внесенні неправдивої інформації щодо ТОВ «Копарг ЛТД» в частині юридичної та фактичної адреси по вул. Залізняка, 17 у м. Львові у документи (рішення № 1 одноосібного засновника та заяву про створення юридичної особи), які 19.09.2018 підписані та подані обвинуваченим державному реєстратору, на підставі чого в Єдиному державному реєстрі здійснено запис про створення нової юридичної особи ТОВ «Когіарт ЛТД» з кодом згідно .

Висновки узагальненого матеріалу Державної служби фінансового моніторингу України щодо переведення у готівку грошових коштів одержаних ТОВ «Копарт ЛТД», нібито на закупівлю металобрухту, стали приводами та підставами для початку досудового розслідування в якому зібрано достатні докази вчинення директором вищевказаного товариства ОСОБА_6 кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 205-1 КК України в якому оголошено про підозру останньому.

Щодо апеляційних вимог апелянта про недопустимість, неналежність та недостовірність зібраних стороною обвинувачення доказів, слід зазначити наступне.

Покликаючись в апеляційній скарзі на порушення вимог ст.ст. 84, 86, 87 КПК України, апелянтом не враховано чітку правову позицію Великої Палати Верховного Суду від 31.08.2022 року у справі № 756/10060/17, якою наголошено на необхідності обов`язкового застосування низки критеріїв під час вирішення питань про недопустимість доказів, що мають обов`язково вказувати на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону із зазначенням, які саме й чиї права і свободи було порушено і в чому це виражалося, виходячи з обставин конкретної справи.

У даному випадку, в межах інкримінованого ОСОБА_6 обвинувачення та зібраних доказів сторонами провадження, апелянтом ані під час судового розгляду, ані в судових дебатах чи в апеляційній скарзі не констатовано жодного істотного порушення прав людини та основоположних свобод, які хоча б гіпотетично мали місце відносно ОСОБА_6 .

Стосовно апеляційних вимог захисника щодо показів свідків та їх виклику до суду першої інстанції, а також по виклику в суд апеляційної інстанції то слід враховувати наступне.

Свідок ОСОБА_14 в суді зазначив, що є одним із чотирьох співзасновників та обіймає посаду директора підприємства ТОВ «НВФ «Дока» з моменту його створення у 1998 році, є єдиним підписантом будь-яких договорів, а офіс товариства є окремою будівлею з єдиним входом, пропускною системою та відеонаглядом за адресою м. Львів, вул. Залізняка, 17. Як єдиний підписант ТОВ «НВФ «Дока» з моменту створення підприємства свідок ОСОБА_14 спростував перебування ТОВ «Копарт ЛТД» та його директора/засновника ОСОБА_6 в офісній будівлі ТОВ «НВФ «Дока». Крім того свідок вказав, що перший договір оренди частини приміщень в офісі ТОВ «НВФ «Дока» був укладений тільки в 2019 році, що виключає можливість для ТОВ «Копарт ЛТД» мати юридичну/фактичну адресу по вул. Залізняка, 17 у м. Львові у 2018 році.

Враховуючи, що директором ТОВ «Копарт ЛТД» ОСОБА_6 знято у готівці з рахунку підприємства 17 млн. грн нібито на закупівлю металобрухту (є предметом збирання доказів в окремому кримінальному провадження за фактом умисного ухилення від сплати податків ТОВ «Копарт ЛТД»), під час досудового розслідування та судового розгляду стороною обвинувачення також допитувались в якості свідків службові особи ТОВ «Балко» ОСОБА_15 та ТОВ «Галтехавто-Сервіс» ОСОБА_16 , які вказали що працюють, а останній є також засновником, у вищевказаних підприємствах та мають офісні будівлі поруч з юридичною адресою ТОВ «Копарт ЛТД» задовго до створення у вересні 2018 року ТОВ «Копарт ЛТД» та реєстрації даного товариства ОСОБА_6 по вул. Залізняка, 17 у м. Львові. Свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 не підтвердили перебування ТОВ «Копарт ЛТД» та будь-яких компаній із заготівлі металобрухту по вул. Залізняка 17, де багато років функціонує офіс ТОВ «НВФ «Дока» та поруч з цією офісною будівлею.

Судом першої інстанції, після повернення справи на новий судовий розгляд, систематично викликались всі свідки сторони захисту зі скеруванням письмових викликів (повісток), але жоден зі свідків, крім допитаного в суді приватного нотаріуса яким суду не надано жодних показів про невинуватість ОСОБА_6 , не з`явились та не надали суду ніякої інформації щодо їх місця проживання (відповідні судові виклики та поштові квитанції/повідомлення містяться в матеріалах судового провадження).

З огляду на викладене, судом першої інстанції було з`ясовано позицію сторони захисту щодо надання пояснень з приводу відсутності свідків та інформування про причини їх неявки, як свідків сторони захисту, після чого адвокатом та обвинуваченим суду надавались пояснення про те, що вони не мають можливості сприяти явці свідків сторони захисту для розгляду справи в розумні строки.

Сторона захисту стосовно заявлених нею свідків, яких намагались викликати в судове засідання, не підтвердила те, що такі відносять до інкримінованого ОСОБА_6 обвинувачення.

Крім того в суді апеляційної інстанції прокурор наголосив, що під час досудового розслідування сторона захисту не клопотала перед органом досудового розслідування про допит будь-яких свідків.

Крім того, 28.05.2021 старшому групи прокурорів у кримінальному провадженні № 0000046 ОСОБА_6 та адвокат ОСОБА_17 надали, згідно ч. 6 ст. 290 КПК України, заяву про відсутність доказів або їх частин, документів або їх копій які будуть використані як доказ у суді.

Щодо посилань в апеляційній скарзі на те, що досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000043 від 13.05.2021 за ч.1 ст. 205-1 КК України здійснювалось без внесення відомостей в Єдиний реєстр досудових розслідувань, оскільки відсутній витяг з вищевказаного реєстру слід зазначити наступне.

СУ ФР ГУ ДФС у Львівській області за процесуального керівництва прокурорів Львівської обласної прокуратури із дотриманням правил предметної підслідності здійснювалось збирання доказів за фактом вчинення службовими особами ТОВ «Копарт ЛТД» кримінального правопорушення із попередньою правовою кваліфікацією, передбаченою ч.1 ст.212 КК України, по кримінальному провадженні № 0000114, яке розпочато на підставі матеріалів Державної служби фінансового моніторингу України. У подальшому на підставі зібраних доказів по кримінальному провадженні №0000114 органом дізнання (СУ ФР ГУ ДФС у Львівській області) розпочато кримінальне провадження №0000043 від 13.05.2021 за фактом внесення недостовірних відомостей в документи при створенні ТОВ «Копарт ЛТД», в якому після призначення групи прокурорів, старшим прокурором прийнято процесуальне рішення про об`єднання з провадженням №0000114, а у подальшому після оголошення про підозру ОСОБА_6 за ч.1 ст. 205-1 КК України - процесуальне рішення про виділення в окреме кримінальне провадження матеріалів досудового розслідування з провадження №0000114. Після виділення в окреме провадження матеріалів за підозрою ОСОБА_6 по кримінальному провадженні №0000046 складено обвинувальний акт. При цьому в матеріалах, наданих стороною обвинувачення суду, є всі необхідні постанови (процесуальні рішення): про створення групи дізнавачів та призначення групи прокурорів по к/п №0000043, про об`єднання кримінальних проваджень №0000043 та №4000114, про виділення в окреме провадження матеріалів досудового розслідування за підозрою ОСОБА_6 в окреме (нове) к/п під №0000046, постанови про створення групи дізнавачів та про призначення групи прокурорів у к/п №0000046. Всі перелічені вище постанови (процесуальні рішення) разом з іншими матеріалами дізнання надавались для ознайомлення обвинуваченому ОСОБА_6 та його адвокату пану Майці, якими зроблено стороні захисту фотокопії всіх матеріалів досудового розслідування.

З огляду на викладене, посилання адвоката ОСОБА_18 на порушення ч.ч. 2, 3 ст. 214 КПК України в частині проведення досудового розслідування без внесення відомостей в Єдиний реєстр досудових розслідувань є помилковими.

Щодо доводів обвинуваченого з приводу недопустимості використання в якості доказу протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 20.05.2020 слід врахувати наступні положення кримінального процесуального законодавства, які надають право учасникам кримінального провадження на реалізацію їх прав, виходячи із принципу диспозитивності, передбаченого ст. 26 КПК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ч.3 ст. 110 КПК України рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, прокурор визнає цс за необхідне. Таким чином, слідчий і прокурор наділені правом винести постанову обов`язковість якої прямо не передбачена КПК України, але вважають це зробити за необхідне.

Згідно ч.6 ст. 218 КПК України слідчий, прокурор має право провадити слідчі (розшукові) дії та негласні слідчі (розшукові) дії на території, яка знаходиться під юрисдикцією іншого органу досудового розслідування, або своєю постановою доручити їх проведення такому органу досудового розслідування, який зобов`язаний її виконати.

Саме виходячи з вищевказаних положень законодавства, передусім ч.3 ст. 110 КПК України, СУ ФР ГУ ДФС у Львівській області виносилась постанова про ведення процесуальних дій на іншій території іншим органом досудового розслідування (СУ ФР ГУ ДФС у Полтавській області) через суттєву віддаленість м. Кременчука Полтавської області від м. Львова. У зв`язку з чим ухвала слідчого судді про надання дозволу на тимчасовий доступ з вилученням реєстраційної справи ТОВ «Копарт ЛТД» була виконана СУ ФР ГУ ДФС у Полтавській області на підставі постанови СУ ФР ГУ ДФС у Львівській області.

Щодо недопустимості доказів здобутих під час тимчасового доступу з вилученням матеріалів реєстраційної справи ТОВ «Копарт ЛТД», які стали у подальшому предметом почеркознавчої експертизи, проведеного на підставі ухвали слідчого судді органом досудового розслідування на іншій території, що діяв на підставі постанови слідчого СУ ФР ГУ ДФС у Львівській області, слід зазначити, що сторона захисту, орієнтуючи суд апеляційної інстанції на необхідність застосування ст.87 КПК України, не надає переконливих доводів з приводу того, що тимчасовий доступ і вилучення реєстраційної справи ТОВ «Копарт ЛТД», частка в статутному капіталі якого була продана ОСОБА_6 ще в 2019 році, призвела до порушення тих чи інших прав і свобод людини, передбачених Конвенцією та/або Конституцією України. Обвинуваченим не наведено обставин, які вказують на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону із зазначенням, які саме й чиї права і свободи було порушено і в чому це виражалося, виходячи з обставин конкретної справи, яка стосується обвинувачення інкримінованого ОСОБА_6 .

Відтак, виходячи із правових позицій Великої Палати Верховного Суду (від 31.08.2022 у справі № 756/10060/17), доводи обвинуваченого не можна взяти до уваги через відсутність вмотивованої позиції сторони захисту.

Апеляційні вимоги сторони захисту щодо незаконності долучення до матеріалів судового провадження протоколу від 22.06.2020 отримання зразків почерку та підписів ОСОБА_6 із відповідною постановою, не знайшли підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи, щодо виділених в окреме кримінальне провадження матеріалів за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 205-1 КК України, входила постанова про призначення почеркознавчої експертизи, постанова про відібрання взірців підпису та почерку з відповідним протоколом, а також висновок експерта, всі вищевказані процесуальні документи (постанови, протокол, висновок експерта) були долучені до матеріалів судового провадження, оскільки згадані процесуальні рішення та протокол, що є однією з форм фіксації у кримінальному провадженні, та висновок експерта, були долучені в суді стороною обвинувачення до матеріалів справи та, як наслідок, були оцінені судом першої інстанції у сукупності з іншими матеріалами під час ухвалення обвинувального вироку.

На думку колегії суддів апеляційні вимоги щодо несвоєчасної реєстрації дізнавачем епізоду за ч.1 ст. 205-1 КК України, під час дізнання у кримінальному провадженні № 0000114, є суб`єктивною думкою апелянта, яка не має жодного відношення до підтвердження чи спростування винуватості ОСОБА_6 . Відповідний епізод був внесений в ЄРДР та розпочато кримінальне провадження №0000043, за ч. 1 ст. 205-1 КК України, яке у подальшому прокурором об`єднано з кримінальним провадженням № 0000114, в якому вже здійснювалось повідомлення про підозру ОСОБА_6 та виділення матеріалів відносно підозрюваного в окреме провадження для закінчення дізнання та скерування обвинувального акту до суду.

Щодо недопустимості використання в якості доказу висновку експерта № 6020 від 11.12.2020 Львівського НДІСЕ суд апеляційної інстанції зазначає, що експертним шляхом підтверджено факт засвідчення ОСОБА_6 неправдивих відомостей про юридичну адресу ТОВ «Копарт ЛТД» по вул. Залізняка, 17 у м. Львові, яка була вказана в документах поданих останнім нотаріусу та державному реєстратору під час створення обвинуваченим товариства у 2018 році. Неправдиві відомості про дану адресу значились в Єдиному державному реєстрі щодо ТОВ «Копарт ЛТД» до того часу поки ОСОБА_6 не було вчинено, в липні 2019 року, після переведення в готівку понад 17 мільйонів гривень на нібито придбання металобрухту, юридичні дії для зміни власника та керівника ТОВ «Копарт ЛТД». Отже, ОСОБА_6 свідомо тривалий період часу після створення товариства за юридичною адресою, де він ніколи не перебував, не змінював жодних відомостей в Єдиному державному реєстрі щодо місцезнаходження товариства, що вказує на його умисні дії в частині інкримінованого обвинувачення.

Щодо недопустимості використання в якості доказів матеріалів одержаних за результатами проведення тимчасового доступу від 27.08.2020 в АКБ «Львів» слід зазначити, що такі твердження сторони захисту є помилковими, оскільки тимчасовий доступ проведено у м. Львові в банківській установі на підставі відповідного дозволу слідчого судді у кримінальному провадженні № 0000114, матеріали якого у подальшому, як зазначалось вище, стали приводами та підставами для внесення в ЄРДР відомостей за ч.1 ст. 205-1 КК України з об`єднанням відповідних матеріалів, оголошенням про підозру, виділенням матеріалів відносно підозрюваного із закінченням дізнання шляхом скерування обвинувального акту до суду.

З приводу доводів апелянта, в частині незаконності проведеного огляду офісної будівлі ТОВ «НВФ «Дока» по вул. Залізняка, 17 у м. Львові, колегія суддів звертає увагу на те, що огляд офісної будівлі по вулиці Залізняка, 17 у м. Львів, проведений СУ ФР ГУ ДФС у Львівській області на відкритій місцевості без проникнення до житла чи іншого володіння особи, у зв`язку з чим не вимагав ані дозволу слідчого судді, ані присутності понятих, а форма фіксації даної слідчої дії процесуально відповідає вимогам ст. ст. 104, 105 КПК України (протокол із додатком - фототаблицею, які підписані дізнавачем). Дана будівля була оглянута зовні, оскільки директор та співзасновник ТОВ «НВФ «Дока» ОСОБА_14 під час дізнання надавав покази про те, що будівля є окремою на території колишнього заводу «Кінескоп» та має єдиний вхід з охороною через який входять працівники компанії. Як наслідок, для фіксації візуального вигляду будівлі по вул. Залізняка, у м. Львові, стороною обвинувачення проводився огляд на відкритій місцевості, оскільки його результати у сукупності з показами свідка ОСОБА_14 свідчать про винуватість ОСОБА_6 щодо інкримінованого йому обвинувачення.

Надані стороні обвинувачення Франківською районною адміністрацією Львівської міської ради копії матеріалів, у відповідності до вимог ст. 99 КПК України, належать до документів в яких міститься інформація яка може бути використана як доказ факту чи обставин, що встановлюються у кримінальному провадженні.

Отриманими копіями документів від органу місцевого самоврядування сторона обвинувачення підтвердила фактичне перебування ТОВ «НВФ «Дока» по вул. Залізняка, у м. Львові з моменту створення цієї компанії, а також було одержано відомості про власників будівель по сусідству з ТОВ «НВФ «Дока», оскільки представники цих компаній так само мають доказове значення для спростування перебування ТОВ «Копарт ЛТД» по вищевказаній адресі у сукупності з матеріалами досудового розслідування наданими стороною обвинувачення під час судового розгляду.

Відповідно не знайшло підтвердження в суді апеляційної інстанції твердження апелянта про недопустимість доказів: інформаційної довідки від 21.12.2019 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, матеріалів виконання письмових вимог органу дізнання адресованих суб`єктам господарювання, розташованим у сусідніх окремих будівлях з офісом ТОВ «НВФ «Дока» по вул. Залізняка, 17 у м. Львові, а також листах ТОВ «НВФ «Дока» адресованих СУ ФР ГУ ДФС у Львівській області в яких власник будівлі неодноразово спростовав можливість перебування ТОВ «Копарт ЛТД» за вказаною адресою.

Покликання апелянта про те, що судом першої інстанції не було надано належної оцінки документам, що надійшли на адресу суду, а саме попередньому договору суборенди та договору суборенди приміщення за адресою м. Львів, вул. Залізянка, 17, є безпідставними так, як судом першої інстанції надано оцінку та обґрунтовано поставлено під сумнів достовірність копій документів, які надійшли до Залізничного районного суду м. Львова від невстановленої особи, що може свідчити тільки про спроби обвинуваченого уникнути кримінального покарання шляхом введення в оману, як суд першої та і апеляційної інстанції.

Апеляційні вимоги захисника не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, які викладені у вироку.

Будь яких істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства при розгляді даного кримінального провадження в суді першої інстанції, які б вплинули на правильність прийнятого судового рішення, колегією суддів не встановлено, а відтак не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги захисника.

Відтак колегія суддів вважає, що оскаржуваний вирок є законним й обґрунтованим, відповідно підстав для скасування чи зміни судового рішення не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 424 КПК України, колегія суддів,

постановила :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення .

Вирок Залізничного районного суду м. Львова від 02.12.2024 року яким ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 205-1 КК України та на підставі ст. ст. 49, 74 КК України, звільнено від призначеного покарання за ч. 1 ст. 205-1 КК України у виді штрафу у розмірі 1 тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. у зв`язку з закінченням строків давності залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: