ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К

іменем України

Справа № 210/2268/24

Провадження № 1-кп/210/230/25

14 березня 2025 року

Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

сторони кримінального провадження, які приймали участь у судовому розгляді: прокурори Криворізької південної окружної прокуратури ОСОБА_5 ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , законний представник малолітнього потерпілого ОСОБА_8 , обвинувачений ОСОБА_9 , захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_10 (до 15.08.2024р.).

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривий Ріг кримінальне провадження, відомості про яке 11 березня 2022 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000417 , за обвинуваченням :

ОСОБА_11 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Шевченко Актюбінської області, Республіка Казахстан, особа без громадянства, має базову загальну середню освіту, не одружений, офіційно не працевлаштований, на утриманні малолітніх або неповнолітніх дітей не має, місце проживання: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимий.

у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 122 КК України,

ВСТАНОВИВ:

І. Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживав у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , спільно з ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та малолітнім сином ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

19 квітня 2023 в період часу приблизно з 16:00 години до 17:00 години (точний час в ході досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_11 , перебував у приміщенні кухні вказаної квартири. В цей час малолітній ОСОБА_13 знаходився на кухні поряд із ОСОБА_11 , граючи мобільним телефоном. ОСОБА_11 не сподобалась поведінка малолітнього ОСОБА_13 , який, на думку ОСОБА_11 , не реагував на його усні зауваження.

Внаслідок раптово виниклої гострої неприязні до малолітнього ОСОБА_13 у ОСОБА_11 виник умисел на заподіяння малолітньому ОСОБА_13 фізичного болю та тілесних ушкоджень.

ОСОБА_11 реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заподіяння фізичного болю та тілесних ушкоджень малолітньому ОСОБА_13 , з мотивів гострої раптової неприязні до нього, підійшов ліворуч зі спини малолітнього ОСОБА_13 та обома руками схопив ліву руку останнього, яку зі значною силою завів за спину та зігнув в ліктьовому суглобі, від чого малолітній ОСОБА_13 відчув гострий біль.

У результаті протиправних дій ОСОБА_11 малолітньому ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 спричинено тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому лівої плечової кістки у нижній третині зі зміщенням, що за своїм характером відноситься до середнього ступеня тяжкості тілесного ушкодження за ознакою тривалого розладу здоров`я більше 21 доби.

Дії ОСОБА_11 кваліфікуються як кримінальне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 122 КК України за ознаками «умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але такого, що спричинило тривалий розлад здоров`я».

ІІ. Позиція учасників судового провадження

Прокурор вважає встановленим те, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України, а його вина доводиться поза розумним сумнівом сукупністю доказів, які є належними та допустимими.

Законний представник потерпілого підтримав позицію обвинувачення.

Обвинувачений свою провину у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 122 КК України, не визнав. Під час судового розгляду відмовився від захисника. Клопотань про залучення іншого захисника не заявля, право на захист неодноразово роз"яснювалося.

ІІІ. Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви їх оцінки

На виконання вимог статті 349 КПК України судом з`ясовано думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити, та про порядок їх дослідження.

Докази зі сторони обвинувачення досліджувалися в першу чергу, сторона захисту, у тому числі й обвинувачений, не заявляли клопотань про виклик у судове засідання свідків захисту.

Відповідно до статті 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом.

За вимогами статті 95 КПК України суд може обґрунтувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу.

Свідки обвинувачення допитані з дотриманням положень статті 352 КПК України, приведені до присяги та попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів. Сторонам кримінального провадження забезпечена можливість безпосереднього допиту свідків під час судового розгляду з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності.

Обвинувачений надав показання, у яких стверджував, що він є батьком дитини ОСОБА_13 , документально це не підтверджено, мати хлопчика, його цивільна дружина. З приводу самої події зазначає, що він готував їсти, була каструля з супом, ОСОБА_14 сказав не крутитись, каструля перекинулась, схватив ганчірку, щоб витерти швидко, в квартирі зняті поли наразі, хлопчик впав, коли підіймав його, побачив, що рука вивернута. Побіг до сусідів, нікого не було, тому подзвонив товаришу, той був на машині, поїхали до швидкої та потім у восьму лікарню.

На додаткові запитання прокурора ОСОБА_11 зазначив, що у дитини ушкодження саме від падіння.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 показала, що 19.04.2023 року звернувся до станції «Швидкої медичної допомоги» за допомогою чоловік з дитиною, дитина була травмована. Пам`ятає, що були синяки та лівий суглоб травмовано, чоловік прибіг з дитиною. Дитині близько 6 років, невеликий худий хлопчик, подія була ближче до 6 вечора. В чоловіка був запах алкоголю, був схвильований. Батькові пояснили, що потрібно їхати до лікарні, хлопчик вказав що батько взяв за руку, та якось наче вивернув, їхати не хотів, вдома в нього було двоє дітей, сказав що набере сусідці щоб вона довше посиділа з дітьми, а він поїде. У хлопчика також була гематома на лобі, та в лівому ліктьовому суглобі, передпліччі та плечі.

За клопотанням сторони обвинувачення, безпосередній допит малолітнього потерпілого ОСОБА_13 в судовому засіданні не проводився з метою мінімізувати і не допустити повторної травматизації психіки дитини.

Обвинувачений ОСОБА_11 не заперечував з цього приводу та погодився з думкою прокурора.

З відеозапису допиту малолітнього ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який під час досудового розслідування був допитаний із застосуванням методики «зеленої кімнати» у присутності законного представника, психолога з застосуванням безперервної відеофіксаціїї. Дитина у безпечній для себе обстановці надала свідчення, що ОСОБА_11 силою заломив йому руку назад через те, що він грався у мобільний телефон під час обіду. Внаслідок цих дій йому було зламано руку.

Дослідження такого доказу - відеозапису свідчень дитини - жертви злочину і прийняття відеосвідчень як доказу в суді відповідає всім міжнародним та національним вимогам судочинства у питаннях дітей-жертв і дітей-свідків злочинів, а також забезпеченню найвищому пріоритету інтересів дітей.

Так, згідно постанови Верховного суду від 23.11.2021, справа №369/1044/19 судом було досліджено відеозапис допиту свідка за правилами «зеленої кімнати», в якому вона детально розповіла про обставини вчиненого злочину. Судом констатовано, що таке дослідження доказу-відеозапису і прийняття відеосвідчень як доказу в суді дозволяє уникнути необхідності повторних викликів та допитів дитини та її ревіктимізацїї, що відповідає міжнародним вимогам до дитини-свідка чи жертви злочинних посягань.

Відповідно до Керівних принципів ООН щодо судочинства у питаннях дітей-жертв і дітей-свідків злочинів кожна дитина має право на першочергову увагу якнайкращому забезпеченню своїх інтересів, включаючи право на захист і можливість гармонійного розвитку.

Відповідно до пункту 49 Віденських керівних принципів держави повинні перевірити, оцінити і поліпшити, якщо це необхідно, стан доказового і процесуального права, що регулює становище дітей-свідків злочинів, аби у повному обсязі забезпечити захист їхніх прав, і що слід намагатися, наскільки можливо, не допускати прямих контактів між дитиною-жертвою і правопорушником під час процесу розслідування і кримінального переслідування, а також в ході судових слухань.

Таким чином, дитину як потерпілого/свідка доцільно допитувати лише тоді, коли обставини у справі не можна повно і достовірно встановити за допомогою інших доказів, що є у справі, оскільки допит у суді може викликати стрес у дитини.

На підставі відеозапису свідчень потерпілого також проведена судово-психологічна експертиза та встановлено, що дитина дає свідчення добровільно, без застосування примусу.

Підстави відхиляти такий доказ (допит малолітнього потерпілого в умовах "зеленої кімнати" у суду відсутні.

В судовому засіданні, законний представник потерпілого показала, що мати потерпілого ОСОБА_13 наразі позбавлена батьківських прав, хто батько дитини не відомо. Документів, які б свідчили про те, що обвинувачений є біологічним батьком не встановлено. Наразі дитина в прийомній сім"ї. ОСОБА_13 , як і інші діти, були вилучені у матері. Підстав недовіряти свідченням дитини, яка потерпіла від злочину не встановлено.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 надала показання, що була цивільною дружиною обвинуваченого, від спільного проживання у них троє дітей, але діти записані лише за нею, а батько вказаний з її слів, оскільки ОСОБА_11 заяву не подавав до органів реєстрації. Саме обвинувачений є біологічним батьком дітей, у тому числі й потерпілого. Обвинувачений застосовував до дітей фізичну силу в цілях виховання, кричав на них, як він пояснював - з метою їх належного виховання. Якщо вона вступалася за них - вона також отримувала, він її бив, вона писала заяви до поліції, а потім забирала, бо думала, що ОСОБА_16 виправиться. Вона з дітьми навіть перебувала в центрі ОСОБА_17 на Карачунах - там притулок до жертв домашнього насильства. І вона і обвинувачений зловживали спиртними напоями, наркотичними засобами. У неї була залежність. Після вилучення дітей вона пройшла тривалу реабілітацію, зараз проходить адаптацію. Бажає повернути дітей. Зазначила, що була залежна від алкоголю та наркотиків, потрапила до лікарні. Прог те, що сталося з сином ОСОБА_14 дізналася від поліції. Вона довірняє сину. Вірить у те, що саме ОСОБА_16 завдав йому ушкодження. Він навіть намагався заладити провину через свою матір, бабусю дітей, яка купила ОСОБА_14 телефон, щоб той не казав, як свідок вважає, правду про події, а говорив що сам впав.

Клопотань про допит інших свідків від сторони обвинувачення, а так само і захисту не надходило.

Окрім безпосередньо отриманих під час судового розгляду показів свідка та обвинуваченого, вина ОСОБА_11 у вчиненні злочину підтверджується дослідженими, з урахуванням позицій учасників судового провадження, письмовими доказами та судовими експертизами, а саме:

Згідно з статтею 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Незважаючи на невизнання вини обвинуваченим, його винуватість повністю підтверджується сукупністю зібраних та досліджених у судовому засіданні доказів.

На оглянутому оптичному диску зафіксовано допит малолітнього ОСОБА_13 , здійснений слідчим ОСОБА_18 у присутності законного представника ОСОБА_19 та психолога ОСОБА_20 . На запитання слідчого, чи пам`ятає ОСОБА_13 , як у нього боліла рука і що саме трапилось, останній пояснив та показав на відео, що тато ОСОБА_21 скрутив йому руку за спину і йому стало дуже боляче. Потім тато відпустив руку. Це трапилось тому що, він заважав татові варити суп. Потім вони з татом поїхали у лікарню. В лікарні тато його залишив самого. Лікарі зробили йому знімок та наклали гіпс. Відвідувала його у лікарні лише сестра ОСОБА_22 . Тато ОСОБА_21 з мамою до лікарні не приходив.

На запитання слідчого чи бив його тато ще, малолітній ОСОБА_13 зазначив, що тато ОСОБА_21 бив його по спині та по рукам шнуром, вказує, що йому було дуже боляче. Також тато бив ОСОБА_23 його сестру, за те, що вона теж себе погано вела. Додатково зазначає, що тато бив і маму.

Суд визнає вказаний доказ допит малолітнього потерпілого ОСОБА_13 зафіксований на відео від 01 березня 2024 року законним та допустимим. Допит дитини проводився під час досудового розслідування з дотриманням вимог закону, зокрема, у присутності законного представника та психолога, а таму, такий відеозапис визнаний допустимим доказом у суді. У даному провадженні це особливо актуально, враховуючи, що безпосередній допит дитини в суді може негативно вплинути на її психологічний стан або суперечити принципу найкращих інтересів дитини.

У якості спеціаліста-психолога ОСОБА_20 та у якості представника малолітнього потерпілого ОСОБА_19 залучені до участі у даному кримінальному провадженні відповідними постановами слідчого, як це передбачено чинним процесуально кримінальним законодавством.

Окрім того, судом досліджено висновок експерта №СЕ-19/105-25/2603-ПС від 10 липня 2024 року у якому проведено психологічний аналіз комунікативної діяльності ОСОБА_13 в ході допиту, проведеного за його участю 01.03.2024. У вказаному експертному досліджені зроблено один із висновків, що у відеозаписі допиту від 01.03.2024 за участю малолітнього потерпілого ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 суттєвих ознак психологічного впливу зі сторони учасників слідчої дії не встановлено.

Крім іншого, вина обвинуваченого ОСОБА_11 підтверджується:

- наданими поясненнями в судовому засіданні фельдшером ОСОБА_15 , яка безпосередньо першою оглянула неповнолітнього ОСОБА_13 та виявила припухлість, помірний біль плеча, гематому лобної ділянки. А також зауважили, що батько дитини був із запахом алкоголю;

- копією медичного документа КП «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф ДОР» від 19 квітня 2023 року у якому вказано, що ОСОБА_13 оглянуто за адресою Нікопольське шосе №8 у машині та зафіксовано попередній діагноз: закритий перелом нижньої третини лівого плеча, травма лоба ліворуч;

- протокол прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від ОСОБА_12 написаний власноручно, у якому вона просить притягнути до кримінальної відповідальності її співмешканця ОСОБА_11 , який мешкає з нею та її дітьми та наніс тілесні ушкодження її сину ОСОБА_24 у вечорі 19 квітня 2023 року;

- протоколом огляду місця події від 19 квітня 2023 року додатком до якого представлені фотокартки квартири, з яких встановлено невідповідність умов для проживання малолітніх дітей, а саме бурдно та розкиданні речі по підлозі;

- виписка із медичної карти стаціонарного хворого дитячого травматологічного відділення №2517 ОСОБА_25 , який перебував у стаціонарі з 19 квітня 2023 року по 28 квітня 2023 рік із діагнозом закритий перелом лівого плеча зі зміщенням. Множинні крововиливи обличчя обох гомілок;

- висновком судово-медичної експертизи документів на ім`я ОСОБА_13 за № 860/80, з якого встановлено, що характер тілесних ушкоджень у потерпілого свідчить про утворення крововиливів від дії тупого твердого предмета (предметів) за механізмом удар (удар - стиснення), перелом утворився від дії тупого твердого предмета можливо за механізмом удару або стиснення, можливо внаслідок згинання, зсуву, скручування (більш детально висказатися про механізм утворення перелому буде можливим після вивчення рентгенограм). Характер загоєння виявлених ушкоджень (дані в наданих медичних документах) свідчить що ушкодження могли бути отримані не пізніше дати їх встановлення у медичному закладі 19.04.2023 року. Виявлений у нього перелом лівої плечової кістки відноситься до СЕРЕДНЬОГО ступеня тяжкості тілесним ушкодженням, за ознакою тривалого розладу здоров`я більше 21 доби (термін загоювання кісткової тканини більше 21 доби). П.2.2.2. „Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом №6. МОЗ України від 17.01.1995р. За своїм характером виявлені крововиливи відносяться до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, як такі, що мають незначні скороминучі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів. П.2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 р. №6. Локалізація та характер виявлених ушкоджень не характерні для одночасного виникнення внаслідок виникнення падіння на площину, удару об ґрунтову поверхню.

- відповіддю на запит служби у справах дітей у якій констатовано що малолітній ОСОБА_13 перебуває на обліку, як такий, що опинився у складних життєвих обставинах через ухилення матір`ю від належного виконання батьківських обов`язків;

- відповіддю на запит КНП «Криворізька міська дитяча лікарня №4» КМР у якій вказано, що згідно із Рішення виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради № 316 від 29.08.2023 «Про відібрання малолітніх ОСОБА_13 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 та влаштування їх до державного закладу на повне державне забезпечення», знаходився у педіатричному відділенні № 1 в період з 29.08.2023 по 01.09.2023 з діагнозом: Гостра респіраторна вірусна інфекція. Забої, садна, гематоми правої навколо лопаткової області та правої половини обличчя.

ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_4 , був переданий 01.09.2023 о 10:30 представнику служби у справах дітей Металургійної районної у місті ради для подальшого влаштування до КЗ «Центру соціально-психологічної реабілітації дітей №1» КМР;

- інформаціє Служби у справах дітей виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради, відповідно до якої під час здійснення чергового інспектування встановлено, що умови проживання дітей погіршилися: відсутні продукти харчування, їжа, речі розкидані, меблі побиті, діти налякані, потребують негайного втручання. Враховуючи вищезазначене, виконкомом Металургійної районної у місті ради прийнято рішення "Про відібрання малолітніх ОСОБА_13 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 та влаштування їх до комунального закладу та комунального підприємства на повне державне забезпечення» та подано позовну заяву до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів з ОСОБА_12 .

29 серпня 2023 ОСОБА_11 рекомендовано пройти корекційний курс у «Ресурсному центрі примирення та корекційно-відновлюваних програм».

07 вересня 2023 під час спілкування ОСОБА_12 рекомендовано звернутися до Криворізького міського центру соціальних служб за направленням до «Криворізького центру для жінок, постраждалих від насильства в сім`ї «З надією у майбутнє». Станом на 05.10.2023 рекомендації спеціаліста невиконані.

- психолого-педагогічною характеристикою підтверджується, що ОСОБА_13 при влаштуванні до Закладу був пригніченим, недоглянутим, неохайно одягненим. Зі слів ОСОБА_24 дізналися, що мати знаходиться в лікарні, а батько не приділяв належної уваги дітям. У ОСОБА_24 є молодша сестричка Софія, до якої він виявляє почуття любові та піклування, завжди намагається прийти на допомогу.

Соціально-побутові навички у дитини сформовані на середньому рівні. Може виконувати прості трудові доручення. Мовлення нечітке, потребує колекції. Темп працездатності нерівномірний; Ярослав потребує постійної зміни видів діяльності. Увага нестійка; пам`ять короткотривала; інтереси ситуативні. Має недостатній об`єм знань для його віку.

Протягом перебування в центрі батьки жодного разу не відвідували сина. На даний момент ОСОБА_28 років 9 місяців, але до жодної школи він не зарахований, не навчається, бо батьки про це не потурбувалися;

- рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 грудня 2023 року ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_3 позбавлено батьківських прав відносно малолітніх дітей серед яких також ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 14 березня 2024 року за участю законного представника, психолога та у присутності понятих, у приміщенні «Центру соціально-психологічної реабілітації дітей № 1» де малолітній ОСОБА_13 погодовся показати як його відчит ОСОБА_11 зламав йому руку. Малолітній повідомляє, що в той день він перебував на кухні, грався телефоном. В цей час його вітчим готував їжу (варив суп), ОСОБА_13 , балувався, вітчим робив йому зауваження, після чого вітчим ОСОБА_29 підійшов до ОСОБА_13 з лівої сторони (зі спини) та двома руками схватив ліву руку малолітнього потерпілого ОСОБА_13 і загнув її за спину після чого малолітній потерпілий ОСОБА_13 відчув біль в руці. Вказані обставини також зафіксовані на оптичний диск, який оглянуто у судовому засіданні;

- висновком судово-медичної експертизи № 427 від 18 березня 2024 року констатовано, що виявлені у потерпілого ушкодження могли утворитися при механізмі на який він сам вказує (в ході слідчого експерименту), про що свідчить локалізація та характер виявлених у нього ушкоджень;

- слідчий експеримент проведений 05 квітня 2024 року за участю обвинуваченого ОСОБА_30 на якому останній добровільно розказав та показав, як він готував їжу, гарячий бульйон перебував на пліті, каструля прокинулась і увесь окріп вилився на підлогу, його син ОСОБА_24 злякався та побіг із даної кімнати, ОСОБА_11 побіг за ганчіркою, при цьому ОСОБА_24 перебігав через арку наступної кімнати, ймовірно перечепився та впав з висоти власного зросту обличчям вперед, при цьому ліва рука дитини потрапила до бетонного заглиблення у підлозі. ОСОБА_11 піднімаючи дитину відчув неприродну рухливість лівої руки тримаючи та піднімаючи за неї, спростовується висновком експерта № 567 від 10 квітня 2024 року у якому вказано, що виявлений у неповнолітнього перелом лівої плечової кістки виник від безпосередньої дії тупого предмету на кістку, таким чином виявлений перелом не міг утворитися при механізмі на який вказує ОСОБА_11 .

Отже, наведене обвинуваченим пояснення суперечить висновку експерта № 567 від 10 квітня 2024 року, враховуючи, що експертиза категорично заперечує можливість утворення такої травми за механізмом, описаним обвинуваченим. Відтак, доводи обвинуваченого в цій частині визнаються необґрунтованими та такими, що спростовуються наявними доказами у справі.

Відповідно до характеризуючи матеріалів зібраних на ОСОБА_11 , є особою яка притягувалась до кримінальної відповідальності, при цьому в силу статті 89 КК України вважається раніше не судимим, до лікаря нарколога та психіатра не звертався, на обліку не перебуває. Притягувався до адміністративної відповідальності 12 лютого 2024 року та визнаний винним за статтями 173, 185 КУпАП за ознаками дрібного хуліганство та злісної непокори законному розпорядженню поліцейського при виконанні ним службових обов`язків.

Обвинувачений ОСОБА_11 під час судового слідства не оспорив допустимість та належність доказів, покладених в основу обвинувачення.

Згідно з частиною першою статті 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 КПК України, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК випадках, - на потерпілого. При оцінці доказів суд керується критерієм доведення винуватості поза розумним сумнівом. Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою.

Відповідно до статті 94 КПК України суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, повинен оцінювати кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку.

Стандарт доведення винуватості поза розумним сумнівом в контексті рішень ЄСПЛ означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння, як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Усі слідчі дії в цьому кримінальному провадженні проведені уповноваженими особами, у порядку встановленому кримінально-процесуальним законом, із дотриманням належної процедури, протоколи слідчих дій відповідають положенням статей 104-106 КПК; експерти залучені з урахуванням статтям 242, 243, 332 КПК за наявності достатніх підстав для проведення експертиз, а висновки експертів належним чином вмотивовані.

Клопотань про визнання цих доказів недопустимим не заявлено.

Дослідженні судом докази відповідають вимогам закону щодо допустимості, достовірності й достатності доказів, та узгоджуються з показами допитаних під час судового розгляду свідків обвинувачення у їх сукупності та взаємозв`язку.

Аналізуючи зібрані у справі докази, суд вважає, що винуватість обвинуваченого повністю доведена сукупністю належних, допустимих та достовірних доказів, безпосередньо досліджених судом у судовому засіданні, які були отримані у рамках діючого законодавства без істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Досліджені докази є взаємозв`язаними між собою і суд вважає їх достатніми для визнання обвинуваченого винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень за частиною 1 статті 122 Кримінального кодексу України за вище встановлених обставин.

ІV. Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Правова природа кваліфікації злочинів пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення та доказування у визначений кримінальним процесуальним законом спосіб двох важливих обставин: 1) факту вчинення суб`єктом злочину суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту поведінки у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини Кримінального кодексу України.

Обов`язковою ознакою складу злочину, передбаченого ст. 122 КК є наявність вини особи у формі прямого чи непрямого умислу на спричинення потерпілому середньої тяжкості тілесних ушкоджень. Тобто особа повинна передбачати суспільно небезпечні наслідки своїх дій і бажати їх настання (прямий умисел) або ж хоча і не бажати, але свідомо припускати настання цих наслідків (непрямий умисел). При цьому питання про умисел вирішується виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

До того ж, умисне заподіяння середньої тяжкості тілесного ушкодження з об`єктивної сторони характеризується протиправним посяганням на здоров`я іншої людини, шкідливими наслідками, що настали для здоров`я потерпілого у вигляді спричинення тілесних ушкоджень, встановлення причинного зв`язку між зазначеним діянням та наслідками.

У судовому засіданні обвинувачений покликався на те, що дитина впала, і сама травмувалась, він її схопив, за руку, умислу на завдання ушкоджень не мав.

Кримінальна відповідальність за необережне тілесне ушкодження, тобто за кримінальне правопорушення, передбачене ст. 128 КК, настає за наявності таких самих елементів об`єктивної сторони, як і складу злочину, передбаченого ст. 122 КК, за умови, якщо були заподіяні середньої тяжкості тілесні ушкодження, а за суб`єктивною стороною цей злочин проявляється в необережній формі вини у виді злочинної самовпевненості або злочинної недбалості.

Розмежування умисного заподіяння середньої тяжкості тілесних ушкоджень і необережного заподіяння середньої тяжкості тілесних ушкоджень здійснюється за суб`єктивною стороною цих злочинів. Зміст і характер інтелектуального та вольового критеріїв вини у зазначених злочинах з матеріальним складом обумовлюються усвідомленням особою характеру вчиненого злочинного діяння, передбаченням його негативних наслідків та ставленням до цих наслідків.

При цьому для відмежування умисного заподіяння середньої тяжкості тілесних ушкоджень і необережного заподіяння середньої тяжкості тілесних ушкоджень, суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винуватого.

Зокрема, питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винуватого і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 24 КК умисел поділяється на прямий і непрямий.

Непрямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання (ч. 3 ст. 24 КК).

Зміст усвідомлення при непрямому умислі аналогічний усвідомленню при прямому умислі. Таке усвідомлення включає в себе розуміння винуватим суспільної небезпечності свого діяння та його наслідків.

У такому випадку, винуватий чітко усвідомлює, що його конкретні умисні дії можуть породити суспільно небезпечні наслідки, і тим самим передбачає розвиток причинного зв`язку між ними, проте такі наслідки винуватий передбачає як можливий результат свого діяння. Тобто, винуватий, не спрямовуючи свою волю на досягнення конкретного наслідку, все ж таки свідомо припускає його настання.

Вина обвинуваченого у вчиненні саме кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 122 КК України підтверджується протоколом проведення слідчого експерименту із потерпілим, під час якого він показав механізм спричинення йому тілесних ушкоджень. Свідчення дитини були перевірені судово-медичним експертом та висновки викладені у висновку експерта №427 від 18.03.2025, який зазначив, що виявлені у потерпілого ушкодження могли утворитись при механізмі на який він сам указує, про що свідчить локалізація та характер виявлених у нього ушкоджень.

В ході судового розгляду ОСОБА_31 у скоєному не визнав, суду пояснив, що дійсно 19.04.2023 перебував з дітьми за місцем мешкання. ОСОБА_24 бавився за столом під час обіду із сестрою. Волошин варив суп та розлив його. Так як ОСОБА_24 злякався, почав бігли та впав на підлогу. Волошин почав підіймали дитину та почув хрускіт у руці, ОСОБА_24 закричав від болю. Після чого він намагався допомогли дитині та повіз його у лікарню.

Аналогічні показання ОСОБА_11 надав під час досудового розслідування, про механізм спричинення тілесних ушкоджень добровільно, за участі адвоката показав на слідчому експерименті, відеозапис якого досліджено під час судового засідання.

На підставі свідчень обвинуваченого судово-медичним експертом проведено експертизу та у висновку № 567 зазначено, що виявлений у дитини перелом не міг утворитись при механізмі, на який вказує ОСОБА_11 .

Таким чином, версія обвинуваченого спростовується сукупністю доказів, які свідчать саме про те, що потерпілий не міг отримати тілесні ушкодження в інший спосіб, а враховуючи вік дитини та обвинуваченого, фізичну силу обвинуваченого, останній не міг не усвідомлювати наслідки своїх дій - прклдадання сили до дитини.

За таких обставин, суд вважає, що обвинувачений діяв з прямим умислом.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що своїми умисними та протиправними діями обвинувачений ОСОБА_11 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 122 КК України, тобто умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

V. Мотиви суду при призначенні покарання.

Згідно зі статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до частини 2 статті 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Вказані норми наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї зальтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіхконкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання неможе вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися зурахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_11 встановлено, що він особа без громадянства, вчинив нетяжкий умисний злочин проти життя та здоров`я людини, має базову загальну середню освіту, не має міцних соціальних зв`язків, не одружений, офіційно не працевлаштований, на утриманні малолітніх або неповнолітніх дітей не має.

Обвинувачений пояснював свої дії тим, що намагався допомогти дитині, яка впала, любить ОСОБА_24 та сумує за ним. Однак, згідно медичної карта стаціонарного хворого №5096 на ОСОБА_13 останній поступив у вересні 2023 року в лікарню знову з забоями, саднами, гематомами, службою у справах дітей дитину декілька разів вилучали із сім`ї у зв`язку із загрозою його життю і здоров`ю і врешті решт позбавили матір батьківських прав. Згідно інформації служби у справах дітей від 05.10.2023 умови проживання дітей жахливі, відсутні продукти харчування, меблі побиті, діти налякані, ОСОБА_16 було рекомендовано пройти курс у Ресурсному центрі примирення та корекційно-відновлювальних програм, однак рекомендації не виконані. Згідно психолого-педагогічної характеристики на ОСОБА_25 від Центру соціально-психологічної реабілітації дітей, ОСОБА_24 при влаштуванні до закладу був пригніченим, недоглянутим, зі слів хлопчика батько не приділяв належної уваги дітям.

Обставин, які б пом`якшували покарання обвинуваченого ОСОБА_11 , відповідно до вимог, передбачених ст. 66 КК України, судом не встановлено.

До обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_32 , відповідно до вимог, передбачених п. 6 ч. 1 ст. 67 КК України суд відносить вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини. Додатково суд визнає обтяжуючою обставиною вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння. Факт перебування ОСОБА_11 в стані алкогольного сп`яніння встановлений показаннями свідка ОСОБА_15 отриманими в судовому засіданні.

Норми кримінального процесуального законодавства не передбачають необхідності доведення факту перебування особи у стані алкогольного сп`яніння якимось певним видом доказів. Зазначені обставини підлягають доказуванню і оцінці, виходячи з положень статей 84,92,94 КПК. До такого висновку дійшов Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати у справі № 643/20474/15-к.

Виходячи з указаної мети й вищезазначених принципів, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_11 , суд виходить із положень ст.ст. 50, 65 КК України, враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення відносно малолітньої дитини, відсутність пом`якшуючої покарання обставини, наявність обтяжуючих покарання обставин, дані про особу винного, який на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, офіційно не працевлаштований, не одружений, на утриманні малолітніх дітей не має, відповідно до характеристики громадської організації «Нове покоління України» де ОСОБА_11 , проходить реабілітацію, останній є врівноваженим, комунікабельним та бажає змінити своє життя на краще, в силу статті 89 КК України - не судимий, у зв`язку з чим суд призначає обвинуваченому ОСОБА_11 , покарання у межах санкції ч. 1 ст. 122 КК України у виді позбавлення волі волі, яке є необхідним та достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Спосіб нанесення малолітньому потерпілому середньої тяжкості тілесного ушкодження шляхом застосування значної сили, що призвело до закритого перелому свідчить про те, що обвинувачений становить небезпеку для суспільства, адже сам по собі спосіб завдання тілесного ушкодження спрямований на заподіяння малолітньому фізичного болю єнебезпечний для життя людини в момент заподіяння.

Більш м`який вид покарання, а саме виправні роботи, обмеження волі, суд не може застосувати у зв`язку з тим, що характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину відносно малолітньої дитини не забезпечить досягнення мети покарання у вигляді виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових правопорушень.

Покарання у виді позбавлення волі перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, покарання, призначене особі, за своїм видом і розміром має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, а також з урахуванням обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання. Визначаючи ступінь тяжкості злочину необхідно виходити з особливостей конкретного злочину та обставин його вчинення, а саме: форми вини, мотивів, мета, спосіб, кількість епізодів злочинної діяльності, характер та ступінь наслідків).

Спосіб вчинення злочинів, та мотиви, з урахуванням характеристики з військової частини свідчить про те, що обвинувачений наразі не є цілком безпечним для суспільства, адже носіння вибухових пристроїв без передбачених дозволів, навіть якщо це трофей з поля бою, та підрив її в людному місці свідчить про нехтування загальноприйнятними правилами поведінки.

Суд враховує, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засуджених та має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а тому, на думку суду, виправлення обвинуваченого не можливе без ізоляції на певний строк.

Підстав для застосування положень статей 75, 76 КК України суд не вбачає.

Підстав для призначення покарання обвинуваченому з урахуванням положень ст. 69, 69-1 КК України суд також не вбачає.

На переконання суду, саме таке покарання відповідає загальним засадам його призначення, визначеним у статтях 50, 65 КК України, є справедливим та співмірним протиправному діянню, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_11 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

VІ. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Процесуальні витрати на проведення судових експертиз підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Арешт на майно не накладався.

Строк застосування запобіжного заходу стосовно ОСОБА_11 у виді домашнього арешту сплив та не продовжувався.

У судовому засіданні прокурор просив суд застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту у нічний час з метою виконання вироку.

Суд вважає, що таке клопотання підлягає задоволенню, враховуючи відсутність у обвинуваченого міцних соціальних зв"язків, а також його поведінку під час судового розгляду - неодноразову з"явлення в стані алкогольного сп"яніння до суду, що слугувало підставою для відкладання судового розгляду.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 65-67, 70,75, 76, 368-371, 373-374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Строк відбування призначеного ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 покарання відраховувати з моменту затримання ОСОБА_11 на виконання вироку.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до набрання вироку законної сили запобіжний захід у виді домашнього арешту у нічний час, заборонивши залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 у період з 23год:00хв.. до 06год.00хв.(за виключенням випадків необхідності перебування в укритті під час повітряної тривоги).

Стягнути з ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь держави в особі Донецького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, процесуальні витрати на проведення судової експертизи від 10.07.2024р. за № СЕ-19/105-24/2603-ПС, код бюджетної класифікації 24060300, а саме: - 24 232,96 (двадцять чотири тисячі двісті тридцять дві гривні дев`яносто шість копійок).

Матеріали кримінального провадження, внесеного 20 квітня 2023 року в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000462 - залишити у справі № 210/2268/24.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти діб з дня його проголошення, а засудженим в той же строк з часу отримання копії вироку.

Подання апеляційної скарги на вирок зупиняє набрання ним законної сили та його виконання. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Роз`яснити обвинуваченому його право подати клопотання про помилування Президенту України, право ознайомитись із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження, право заявляти клопотання про доставку в судове засідання суду апеляційної інстанції (у разі перебування під вартою).

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Вирок складено та надруковано в єдиному примірнику у нарадчій кімнаті.

Суддя: ОСОБА_1