Справа № 573/2107/24
Провадження №1-кп/573/226/24
В И Р О К

і м е н е м У к р а ї н и

04 грудня 2024 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області у складі:

головуючої судді: ОСОБА_1 ,

з участю секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 09 серпня 2024 за № 0000376 по обвинуваченню

ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Краснопілля Коропського району Чернігівської області, зареєстрованого та фактично проживаючого в АДРЕСА_1 , із вищою освіто, вдівця, пенсіонера, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуваючого, не особа з інвалідністю, раніше не судимого,

за ч. 2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , 09.08.2024 близько 09 годин 35 хвилин на автодорозі Р-44 «Суми-Путивль-Глухів» керував автомобілем «ВАЗ - 21093», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та перевозив пасажирів: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканку АДРЕСА_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешканку АДРЕСА_3 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , мешканця АДРЕСА_3 .

Рухаючись з м. Білопілля, перебуваючи за межами населеного пункту зі швидкістю в межах 60 - 80 км/год., в напрямку м. Суми в порушенні вимог пунктів 2.3 «б», 12.3, 12.9 «б» та 8.1 в частині дотримання вимог дорожніх знаків 3.29, 1.4.5, 2.2 Правил дорожнього руху України наблизившись до штучної споруди у вигляді габіону, що розташований на автодорозі Р-44 «Суми-Путивль-Глухів», ОСОБА_4 знехтував безпекою дорожнього руху, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не ураховував дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не виявив перешкоду, яку об`єктивну спроможний був виявити та негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, внаслідок чого, допустив зіткнення зі штучною перешкодою габіоном блокпосту.

В результаті дорожньо - транспортної пригоди пасажири автомобіля «ВАЗ-21093», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_6 та ОСОБА_8 зазнали тілесних ушкоджень різного ступеню тяжкості.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №1725 від 14.10.2024, пасажир автомобіля «ВАЗ - 21093», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_6 отримав внаслідок дорожньо-транспортної події тілесні ушкодження: ЗТГК, переломи 1-3 ребер праворуч, травматичний правобічний пневмоторакс (в правій плевральній порожнині наявність великої кількості повітря, права легеня колабована до 1Л), гематома підборіддя, забійна рвана рана слизової нижньої губи. Дані ушкодження утворилися в результаті дії тупого предмета, про що свідчить їх характер,, та могли утворитися при ДТП. Вказані тілесні ушкодження в ділянці грудної клітки, у вигляді перелому ребер справа не були небезпечними для життя, спричинили тривалий розлад здоров`я та за цими ознаками відносяться до СЕРЕДНЬОЇ тяжкості тілесних ушкоджень. Вказані тілесні ушкодження у вигляді правобічного пневмотораксу були небезпечними для життя і за цією ознакою відносяться до ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №1723 від 15.10.2024, пасажир автомобіля «ВАЗ - 21093», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_8 отримала внаслідок дорожньо-транспортної події тілесні ушкодження: відкрита черепно-мозкова травма (перелом передньої і задньої стінок правого фронтального синусу, комірок решітчастої кістки, субарахноїдальний крововилив), забійна рана лобної ділянки справа. Дані ушкодження утворилися в результаті дії тупого предмета, про що свідчить їх характер, та могли утворитися при ДТП. Вказані тілесні ушкодження були небезпечними для життя і за цією ознакою відносяться до ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень.

Відповідно до висновку судової інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю 10.1 «Дослідження обставин і механізму дорожньо- транспортних пригод» №СЕ-19/119-24/15009-ІТ від 27.09.2024, у даній дорожній ситуації водій автомобіля ОСОБА_4 , керуючи автомобілем «ВАЗ - 21093» реєстраційний номер НОМЕР_1 повинен був діяти відповідно до вимог пунктів 2.3 (б), 12.3, 12.9 (б), а також пункту 8.1 стосовно виконання вимог дорожніх знаків 3.29, 1.4.5, 1.39, 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 і введених у дію з 01.01.2002.

Водій автомобіля ОСОБА_4 мав технічну можливість попередити виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди шляхом виконання вимог пункту 12.3 Правил дорожнього руху України.

В діях водія автомобіля ОСОБА_4 вбачаються невідповідності вимогам пунктів:

12.3 - У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;

12.9. Водієві забороняється:

б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил;

8.1. Регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

В частині дотримання вимог дорожніх знаків:

3. Заборонні знаки.

3.29 «Обмеження максимальної швидкості». Забороняється рух із швидкістю, шо перевищує зазначену на знаку».

2. Знаки пріоритету.

2.2 «Проїзд без зупинки заборонено». Забороняється проїзд без зупинки перед розміткою 1.12 (стоп-лінія), а у разі, коли вона відсутня, перед знаком Необхідно дати дорогу транспортним засобам, що рухаються дорогою, яка перетинається, а за наявності таблички 7.8 - транспортним засобам, що рухаються головною дорогою, а також праворуч рівнозначною дорогою.

З яких невідповідності вимогам п.12.3, з технічної точки зору, перебувають в причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.

Допущені. ОСОБА_4 порушення вимог пунктів 12.3, 12.9 (б) та 8.1 в частині дотримання вимог дорожніх знаків 3.29, 2.2 Правил дорожнього руху України, з яких невідповідності вимогам пункту 12.3, з технічної точки зору, перебувають у прямому причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали, та він мав змогу уникнути даної дорожньо-транспортної пригоди. Дії ОСОБА_4 по порушенню Правил дорожнього руху умисні, а форма вини до наслідків необережна.

Допитаний у судовому засіданні в режимі відеоконференції обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав, зокрема пояснив, що 09.08.2024 близько 09 годин 30 хвилин він рухався по автодорозі із м. Білопілля в напрямку м. Суми на автомобілі «ВАЗ - 21093», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував, та перевозив пасажирів: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які є його сусідами. Рухаючись з м. Білопілля, перебуваючи за межами населеного пункту в напрямку м. Суми наблизившись до блокпосту за містом він зіткнення із габіоном блокпосту. Зазначає, що рухався не швидко. Момент зіткнення він не пам"ятає та допускає, що відключився та прийшов до тями вже як приїхала "швидка". В результаті ДТП пасажири його автомобіля ОСОБА_6 та ОСОБА_8 зазнали тілесних ушкоджень різного ступеню тяжкості. Він попросив вибачення у потерпілих, допомагав коштами на лікування, тому вони претензій до нього не мають.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, відповідно до яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

При цьому встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 та прокурор правильно розуміють зміст цих обставин, тому у суду немає сумнівів у добровільності та істинності їх позицій. Також судом учасникам судового провадження роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Враховуючи викладене, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу останнього, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті та описовій частині вироку суду, доведена повністю.

Таким чином, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості та тяжке тілесне ушкодження.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Отже, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, з урахуванням принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, спрямованих на виправлення, виховання та соціальну реабілітацію засудженого.

При обранні виду та міри покарання для ОСОБА_4 суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї, його матеріальний стан, тощо.

Згідно із статтею 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому враховуються ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 виду та міри покарання суд враховує, що згідно з класифікацією ст. 12 КК України вчинене останнім кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України відноситься до тяжких злочинів.

Дані про особу обвинуваченого зокрема те, що ОСОБА_4 раніше не судимий, пенсіонер, вдівець, за місцем проживання характеризується задовільно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не особа з інвалідністю (а. с. 38-46 ).

Суд враховує визначену пом`якшуючу покарання обвинуваченого ОСОБА_4 обставину, передбачену ст. 66 КК України, якою є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування шкоди.

Обставиною, як обтяжує покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Таким чином, беручи до уваги, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, одночасно враховуючи зазначені вище обставини, з урахуванням особи обвинуваченого, принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, спрямованих на виправлення, виховання та соціальну реабілітацію засудженого, суд дійшов висновку, що за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, необхідно призначити ОСОБА_4 покарання в межах санкції статті у виді позбавлення волі.

Разом із цим, враховуючи особу винного ОСОБА_4 , який є особою похилого віку, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується за місцем проживання, думку потерпілих, суд дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого без його ізоляції від суспільства, звільнивши його від відбуття основного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням на строк, який буде достатній для того, щоб він довів своє виправлення, поклавши на нього обов`язки, передбаченіч.1 ст. 76 КК України.

Щодо додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд зазначає наступне.

Відповідно доп.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 14 від 23.12.2005 року "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст.286 і ст.287 КК України, необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Згідно з п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» додаткові покарання мають важливе значення для запобігання вчиненню нових злочинів як самими засудженими, так і іншими особами, рекомендувати судам при постановленні вироку обговорювати питання про застосування поряд з основним покаранням відповідного додаткового.

Також суд враховує, що кримінальне правопорушення, передбачене ст. 286 КК України, законодавцем віднесено до злочинів проти безпеки руху, а тому покарання без позбавлення права керувати транспортними засобами з урахуванням обставин вчинення вказаного злочину очевидно не сприятиме запобіганню вчиненню нових правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху як обвинуваченим, так й іншими особами.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне призначати обвинуваченому також додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк в межах санкції ч.2 ст.286 КК України.

Призначення обвинуваченому зазначеного покарання забезпечить виконання завдань кримінального судочинства та слугуватиме цілям його застосування, встановленим ст. 2 КПК України.

Також суд враховує думку потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , які зазначили, що претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого ОСОБА_4 не мають, про що надали відповідні письмові заяви (а. с. 35,37 ).

Цивільні позови у кримінальному провадженні відсутні.

В ході досудового розслідування проводились судово інженерно-транспортна експертиза № СЕ-19/119-24/15009-ІТ від 27.09.2024 у розмірі 3183 грн. 60 коп. та інженерно-транспортна експертиза №КСЕ-19/119-24/13018-ІТ від 25.09.2024 у розмірі 3979 грн. 50 коп., загальна вартість яких становить 7163 грн. 10 коп. (а. с. 51-52). Відповідно до ст. 124 КПК України вказана сума процесуальних витрат підлягає стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Долю речових доказів у кримінальному провадженні необхідно вирішити відповідно до ст. 100 КПК України (а. с. 47-49 ).

Ухвалою слідчого судді Білопільського районного суду від 14.08.2024 накладено арешт на майно, який необхідно скасувати, оскільки необхідність у ньому відпала (а. с. 50 ).

Під час досудового розслідування запобіжний захід відносно ОСОБА_4 у рамках даного кримінального провадження не обирався. За результатами судового розгляду кримінального провадження підстав для обрання обвинуваченій запобіжного заходу, суд також не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_10 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_10 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

Згідно із п. 1, 2 ч.1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_10 повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та періодично з`являтися у вказані органи для реєстрації.

Контроль за поведінкою засудженого покласти на уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання.

Запобіжний захід обвинуваченому до набрання вироком законної сили не обирати.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави 7 163 (сім тисяч сто шістдесят три) гривні 10 копійок процесуальних витрат.

Скасувати арешт, накладений 14 серпня 2024 ухвалою слідчого судді Білопільського районного суду Сумської області на автомобіль марки ВАЗ 21093 сірого кольору, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , належний ОСОБА_11 .

Відповідно до ст. 100 КПК України речові докази:

- автомобіль марки ВАЗ 21093, д.н.з. НОМЕР_1 , сірого кольору 2006 року випуску, належний ОСОБА_11 , мешканцю АДРЕСА_4 , яким фактично користується ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , мешканець АДРЕСА_1 , який передано для зберігання на спеціальний майданчик для тимчасово затриманих транспортних засобів ГУНП в Сумській області за адресою: м. Суми, вул. Чернігівська, 16а, повернути власнику майна - ОСОБА_11 .

Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Білопільський районний суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя