ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2025 року

м. Київ

справа № 569/14569/22

провадження № 51-207км24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на вирок Волинського апеляційного суду від 17 жовтня 2024 року щодо

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2ст. 307 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 05 грудня 2022 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК та призначено йому покарання із застосуванням ст. 69 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання із випробуванням з іспитовим строком 3 роки.

Також вирішено долю речових доказів та витрат у провадженні.

За вироком суду ОСОБА_6 за попередньою змовою з невстановленою досудовим розслідуванням особою, кримінальне провадження щодо якої виділене в окреме провадження, незаконно придбав особливо небезпечну психотропну речовину, яку зберігав з метою збуту у вигляді закладок у семи однотипних полімерних пакетиках із вмістом кристалічної речовини білого кольору, які останній розповсюдив (приховав) 07 липня 2022 року, у період з 19:53 по 20:43 поблизу АДРЕСА_3, після чого фотознімки місця розташування та координати вказаних закладок з психотропною речовиною ОСОБА_6 зберіг на власному мобільному телефоні для подальшого збуту кінцевим споживачам.

08 липня 2022 року, у період часу з 17:54 по 19:16 під час проведення огляду місця події ОСОБА_6 вказав на місцезнаходження закладок з психотропною речовиною, які в подальшому були виявлені та вилучені, зокрема 7 сліп-пакетиків із кристалічною речовиною білого кольору, яка є особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено - PVP, загальною масою 1,783 г, що є великим розміром.

Крім того, ОСОБА_6 , маючи умисел на незаконне придбання, зберігання з метою збуту наркотичних засобів, з корисливих мотивів, за попередньою змовою з невстановленою досудовим розслідуванням особою, кримінальне провадження щодо якої виділене в окреме провадження, незаконно придбав, отримавши посилку через службу доставки «Нова Пошта» 08 липня 2022 року о 16:28 особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, що знаходився в прозорому полімерному пакеті, який зберігав з метою збуту в картонній коробці з биркою «Нова пошта». Цього ж дня у період з 17:08 по 17:22 під час проведення працівниками поліції огляду місця події, було виявлено та вилучено зелену речовину рослинного походження, що є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено, - канабісом, загальною масою 122 г.

Крім того, ОСОБА_6 , маючи умисел на незаконне придбання, зберігання з метою збуту наркотичних засобів, психотропних речовин, з корисливих мотивів, за попередньою змовою з невстановленою досудовим розслідуванням особою, кримінальне провадження щодо якої виділене в окреме провадження, незаконно придбав особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, особливо небезпечну психотропну речовину PVP та психотропну речовину МДМА, які зберігав з метою збуту в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , до моменту проведення обшуку 08 липня 2022 року в період часу з 17:54 по 18:22 під час якого було виявлено та вилучено: - 38 таблеток блакитного кольору, що є особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено - МДМА, загальною масою 7,959 г, що є великим розміром; - 10 прозорих пакетиків, з кристалічною речовиною білого кольору з коричневим відтінком, що є PVP - особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено, загальною масою 7,014 г, що є великим розміром; - 11 прозорих пакетиків, з речовиною рослинного походження зеленого кольору, що є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабісом, загально масою 5,153 г.

Рівненський апеляційний суд ухвалою від 17 жовтня 2023 року апеляційну скаргу прокурора залишив без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін.

Верховний Суд постановою від 05 червня 2024 року скасував ухвалу Рівненського апеляційного суду від 17 жовтня 2023 року та призначив новий розгляд у суді апеляційної інстанції через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Волинський апеляційний суд вироком від 17 жовтня 2024 року скасував вирок місцевого суду (в частині викладення формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним та призначеного покарання) та ухвалив новий, яким доповнив формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним за ч. 2 ст. 307 КК вказівкою про кваліфікуючу ознаку «у великих розмірах» та призначив ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 307 КК із застосуванням положень ст. 69 цього Кодексу у виді пробаційного нагляду на строк 3 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 2 ст. 59? КК. В решті вирок суду першої інстанції залишив без змін.

Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У поданій касаційній скарзі прокурор, покликаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого внаслідок м`якості, просить скасувати вирок апеляційного суду та призначити новий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_6 у цьому суді.

Свою позицію обґрунтовує тим, що апеляційний суд, призначаючи ОСОБА_6 покарання на підставі ст. 69 КК шляхом переходу до більш м`якого виду покарання, не передбаченого санкцією ч. 2 ст. 307 КК, належним чином не мотивував і не обґрунтував прийнятого рішення. При цьому, призначаючи обвинуваченому покарання у виді пробаційного нагляду, суд апеляційної інстанції залишив поза увагою те, що ОСОБА_6 вчинив умисний тяжкий злочин у сфері обігу наркотичних засобів, будучи особою працездатного віку, однак своє матеріальне становище поліпшував за рахунок продажу наркотичних засобів.

Наполягає, що апеляційний суд, застосовуючи до ОСОБА_6 положення ст. 69 КК, проігнорував висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 05 червня 2024 року, що є порушенням вимог ст. 439 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

Акцентує на тому, що вирок апеляційного не містить обґрунтувань щодо призначення покарання засудженому без застосування додаткового покарання у виді конфіскації майна, адже ОСОБА_6 вчинив умисний тяжкий злочин у сфері обігу наркотичних засобів задля власного збагачення.

Крім іншого, посилаючись на зміни, внесеніпостановою Кабінету Міністрів від 24 травня 2024 року № 653 до Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які набрали чинності16 серпня 2024 року, просить виключити з обвинувачення ОСОБА_6 кваліфікуючу ознаку про те, що канабіс є «особливо небезпечний наркотичний засіб».

Позиції учасників судового провадження

До початку касаційного розгляду засуджений ОСОБА_6 подав письмові заперечення, в яких висловив незгоду із доводами, викладеними в касаційній скарзі сторони обвинувачення, та просив вирок апеляційного суду залишити без змін.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 підтримав касаційну скаргу частково, просив скасувати вирок апеляційного суду і призначити новий розгляд у цьому суді, засуджений ОСОБА_6 заперечив проти задоволення касаційної скарги прокурора, вирок апеляційного суду просив залишити без змін.

Мотиви Суду

Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 та кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 307 КК у касаційному порядку прокурором не оскаржуються.

У касаційній скарзі прокурор уважає, що апеляційний суд, в порушення вимог ст. 439 КПК, застосовуючи положення ч. 1 ст. 69 КК, необґрунтовано перейшов до іншого, більш м`якого основного виду покарання у виді пробаційного нагляду, не зазначеного в санкції ч. 2 ст. 307 цього Кодексу, що призвело до невідповідності призначеного ОСОБА_6 покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість.

Такі доводи прокурора колегія суддів уважає слушними.

Згідно з положеннями ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.

Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, не погодившись із вироком місцевого суду, яким ОСОБА_6 визнано винуватим за ч. 2 ст. 307 КК і призначено йому покарання із застосуванням положення ст. 69 КК (нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 2 ст. 307 КК) та звільнено його від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 цього Кодексу, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій, висловлюючи позицію щодо неправильного застосування статей 69, 75 КК і, як наслідок, призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину і особі засудженого, просив скасувати його та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 307 КК у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією майна.

Рівненський апеляційний суд ухвалою від 17 жовтня 2023 року залишив вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Постановою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 05 червня 2024 року частково задоволено касаційну скаргу прокурора, скасовано ухвалу апеляційного суду від 17 жовтня 2023 року і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Суд касаційної інстанції в мотивувальній частині зазначеної постанови вказав, що оскаржена ухвала не містить оцінки доводів скарги прокурора щодо необґрунтованого застосування положень ст. 69 КК за відсутності обставин, що істотно знижують тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, а також в ухвалі апеляційного суду не наведено переконливого обґрунтування того, яким чином звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням забезпечує досягнення мети загальної превенції злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК, виправлення засудженого, з урахуванням обставин, встановлених судом, та відомостей про його особу.

За результатами нового розгляду апеляційний суд скасував вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 в частині викладення формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним та призначеного покарання,та ухвалив новий, яким доповнив формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним за ч.2 ст. 307 КК вказівкою про кваліфікуючу ознаку «у великих розмірах» та призначив йому покарання за ч. 2 ст. 307 КК із застосуванням положень ст. 69 цього Кодексу у виді пробаційного нагляду на строк 3 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 2 ст. 59? КК. В решті вирок суду першої інстанції залишив без змін.

Частиною 2 ст. 439 КПК регламентовано, що вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді.

Вказаним правилом законодавець створює додаткові процесуальні засоби усунення порушень матеріального чи процесуального закону, допущених судами першої та апеляційної інстанцій у випадках, коли за наслідками касаційного розгляду не ухвалюється кінцеве рішення у кримінальному провадженні. Дотримання цього правила має важливе значення не лише як гарантія дієвості судового контролю, що здійснюється вищою судовою інстанцією за законністю та обґрунтованістю рішень судів попередніх інстанцій, але й щодо забезпечення єдності судової практики в цілому.

Наведених вимог закону під час перегляду вироку щодо ОСОБА_6 суд апеляційної інстанції в повному обсязі не дотримався.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Так, частиною 1 ст. 69 КК (у редакції, чинній на момент вчинення засудженим злочину) визначено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Волинський апеляційний суд, призначаючи ОСОБА_6 покарання у виді пробаційного нагляду, тобто перейшовши до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 2 ст. 307 КК, у своєму вироку від 17 жовтня 2024 року, погоджуючись із районним судом, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК, яке є тяжким злочином; особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який є особою молодого віку, до кримінальної відповідальності не притягувався, не судимий, одружений, має неповнолітню дитину, яка перебуває на його утриманні, посередньо характеризується за місцем проживання, офіційно працевлаштований, на обліку і лікарів психіатра та нарколога не перебуває; його позицію, який суді вказував, що шкодує про те, що вчинив, зробив для себе відповідні висновки, і зазначив про недопущення подібного в майбутньому, а також про готовність понести покарання за вчинене; обставини, що пом`якшують покарання: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, та вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих та сімейних обставин з посиланням на те, що ОСОБА_6 є внутрішньо переміщеною особою з Донецької області, де проходять бойові дії; відсутність обставин, що обтяжують покарання.

У цій справі апеляційний суд, призначаючи ОСОБА_6 покарання у виді пробаційного нагляду, покликався на наявність обставин, які пом`якшують засудженому покарання, однак не обґрунтував того, як ці обставини, з урахуванням тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, настільки істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 діяння, що призначення більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 2 ст. 307 КК, щодо нього є справедливим покаранням.

Водночас суд апеляційної інстанції, не встановив нових обставин, а мотивував свій висновок тими ж обставинами, що й місцевий суд, який призначив ОСОБА_6 покарання із застосуванням положень ч. 1 ст. 69 КК у виді позбавлення волі, однак нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 2 ст. 307 КК.

Отже, на думку колегії суддів, апеляційний суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність в частині призначення основного покарання, зокрема ч. 1 ст. 69 КК шляхом призначення більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Водночас, доводи прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині непризначення додаткового покарання у виді конфіскації майна не є слушними з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 69 КК на підставах, передбачених у частині першій цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Так, дійсно згідно з формулюванням обвинувачення, визнаного судом доведеним, ОСОБА_6 вчинив умисний тяжкий корисливий злочин, передбачений ч. 2 ст. 307 КК, санкція якого регламентує обов`язкове додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції у своєму вироку навів відповідні мотиви для непризначення додаткового покарання у виді конфіскації майна через призму положень ст. 69 (ч. 2) КК, з якими погоджується колегія суддів касаційного суду.

Доводи прокурора про необхідність виключення з обвинувачення ОСОБА_6 кваліфікуючої ознаки про те, що канабіс є «особливо небезпечний наркотичний засіб», Суд уважає неспроможним, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти мають зворотну дію в часі, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За частиною 1 ст. 5 КК закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Конституційний Суд України (далі - КСУ) здійснив офіційне тлумачення положень

ст. 58 Конституції України та норм Кримінального кодексу України (справа

про зворотну дію кримінального закону в часі), які усувають караність діяння або пом`якшують покарання в Рішенні № 6-рп/2000 від 19 квітня 2000 року (справа № 1- 3/2000). У своєму Рішенні КСУ вказав, що відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Закріплений в Конституції України принцип неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів узгоджується з міжнародно-правовими актами, зокрема Міжнародним пактом про громадянські та політичні права (ст. 15), Конвенцією про захист прав і основних свобод людини (ст. 7). В Україні визнається і діє принцип верховенства права, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (ст. 8 Конституції України).

Суть зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів полягає в тому, що їх приписи поширюються на правовідносини, які виникли до набрання ними чинності, за умови, якщо вони скасовують або пом`якшують відповідальність особи. Але їх реалізація з використанням підзаконних нормативно-правових актів неможлива в окремих галузях права, зокрема в кримінальному праві.

КСУ зазначив, що кримінальний закон, який визначає діяння як злочин, може містити посилання на положення інших нормативно-правових актів. Якщо ці положення в наступному змінюються, загальний зміст кримінального закону, в даному випадку - диспозиція його норм, змін не зазнає. Протилежне означало б можливість зміни кримінального закону підзаконними актами, зокрема постановами Верховної Ради України, указами Президента України та актами Кабінету Міністрів України, що суперечило б вимогам п. 22 ч. 1 ст. 92 Конституції України.

Бланкетна диспозиція кримінально-правової норми (як одна з видів диспозицій) називає або описує кримінальне правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших галузей права. Основна особливість такої диспозиції полягає у тому, що визначена у ній норма має загальний і конкретизований зміст.

Загальний зміст бланкетної диспозиції передається словесно-документною формою відповідної статті Особливої частини Кримінального кодексу України і включає положення інших нормативно-правових актів у тому вигляді, в якому вони сформульовані безпосередньо в тексті статті. Саме із загальним змістом бланкетної диспозиції пов`язане визначення кримінальним законом діяння як правопорушення та встановлення за нього кримінальної відповідальності.

Натомість конкретизований зміст бланкетної диспозиції передбачає певну деталізацію відповідних положень інших нормативно-правових актів, що наповнює кримінально-правову норму більш конкретним змістом. Зміни, що вносяться до нормативно-правових актів, посилання на які містить бланкетна диспозиція, не змінюють словесно-документну форму кримінального закону. Кримінально-правова норма залишається незмінною. Отже, кримінальний закон у такому разі не можна вважати новим - зміненим законом - і застосовувати до нього положення ч. 1 ст. 58 Конституції України та КК, які визначають зворотну дію закону в часі.

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо державного регулювання обігу рослин роду коноплі (Cannabis) для використання у навчальних цілях, освітній, науковій та науково-технічній діяльності, виробництва наркотичних засобів, психотропних речовин та лікарських засобів з метою розширення доступу пацієнтів до необхідного лікування» від 21 грудня 2023 року № 3528-IX рекомендовано Кабінету Міністрів України внести змінидо переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 травня 2000 року № 770.

На виконання вищезазначених вимог закону постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» від 24 травня 2024 року № 653, яка набрала чинності 16 серпня 2024 року, внесено зміни до переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 травня 2000 р. № 770, та у таблиці І у списку № 1 виключено таку позицію: «Канабіс, смола канабісу, екстракти і настойки канабісу», а у таблиці ІІ у списку № 1 назву викладено в такій редакції: «Список № 1 Наркотичні засоби та рослини, обіг яких обмежено» та доповнено позицією: «Канабіс, смола канабісу, екстракти і настойки канабісу».

Проте, такі зміни підзаконного нормативно-правового акту, а саме переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 травня 2000 року № 770, посилання на який містять бланкетні диспозиції КК, із врахуванням рішення КСУ № 6-рп/2000 від 19 квітня 2000 року, справа № 1- 3/2000, не змінюють словесно-документну форму кримінального закону і кримінально-правова норма залишається незмінною.

При цьому постанова Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» від 24 травня 2024 року

№ 653 є підзаконним нормативно-правовим актом, а не законом про внесення змін

до цього Кодексу, та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення, а тому відповідно до вимог ч. 6 ст. 3 КК цією постановою не вносились зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність.

За таких обставин, внесення змін до переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, постановою Кабінету Міністрів України, не є змінами до закону про кримінальну відповідальність, що виключає застосування ст. 5 КК та

ст. 58 Конституції України.

Наведене узгоджується із правовою позицією об`єднаної палати ККС ВС, викладеною в постанові від 24 лютого 2025 року у справі № 552/4770/19 (провадження № 51-1524кмо24).

Таким чином, касаційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирокапеляційного суду- скасуванню з призначенням нового розгляду в цьому суді через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ч. 1 ст. 69 КК щодо переходу до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 2 ст. 307 КК), що призвело до призначення основного покарання ОСОБА_6 , яке не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі засудженого через м`якість.

Під час нового розгляду суду апеляційної інстанції необхідно врахувати наведене в цій постанові та ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 438 441, 442 КПК, Верховний Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Волинського апеляційного суду від 17 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3