печерський районний суд міста києва
Справа № 757/8941/24-к
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2024 року м. Київ

Печерський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

кримінальне провадження № 0000164 відомості про яке 24.07.2023 внесено до ЄРДР за обвинуваченням,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, українця, громадянина України, українця, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 27 ч. 3 ст. 369 КК України, -

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_5 ; захисники: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ; обвинувачений ОСОБА_4

В С Т А Н О В И В :

До Печерського районного суду м. Києва надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000164 відомості про яке 24.07.2023 внесено до ЄРДР за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 27 ч. 3 ст. 369 КК України.

У підготовчому судовому засіданні захисник ОСОБА_6 клопотала про закриття кримінального провадження № 0000164 на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із направленням обвинувального акта до суду поза межами строку, визначеного ст. 219 КПК України, продовженого до трьох місяців.

В обґрунтування клопотання захисник зазначила, що тримісячний строк досудового розслідування закінчився 22.01.2024, з огляду на те, що повідомлення про завершення та надання доступу до матеріалів досудового розслідування в порядку ст. 290 КПК України стороні захисту дотепер не вручено, а тому проміжок часу з 10.01.2024 (день відкриття завершення досудового розслідування) по 09.02.2024 (день направлення обвинувального акта до суду) включається в строк досудового розслідування. Зазначила, що обвинувальний акт до теперішнього часу не вручено ОСОБА_4 у спосіб передбачений КПК України.

Прокурор ОСОБА_5 проти закриття кримінального провадження заперечував, суду зазначив що повідомлення про завершення та надання доступу до матеріалів досудового розслідування в порядку ст. 290 КПК України стороні захисту направлялось у спосіб передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. Зазначив, що через зволікання при ознайомленні, ухвалою слідчого судді від 31.01.2024 стороні захисту було встановлено строк для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження до 09.02.2024 року включно. Стороною обвинувачення вживалися заходи, спрямовані на вручення повідомлення про завершення та надання доступу до матеріалів досудового розслідування в порядку ст. 290 КПК України, а також на вручення обвинувального акта, зокрема шляхом їх направлення поштою за адресою місця проживання обвинуваченого, а також засобами відправки у месенджер «WhatsApp». Однак, попри вжиття прокурором зазначених заходів сторона захисту уникає отримання повідомлень від сторони обвинувачення у будь-якій формі.

Вислухавши думку учасників судового провадження, вивчивши клопотання, оцінивши ступінь обґрунтованості заявленого клопотання та дослідивши додані до клопотання та заперечень прокурора документи кримінального провадження, суд дійшов наступних висновків.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, 24.07.2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000164 внесено відомості про кримінальне правопорушення з правовою кваліфікацією за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України та того ж дня за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 27 ч. 3 ст. 369 КК України.

20.10.2023 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 27 ч. 3 ст. 369 КК України.

Постановою керівника Печерської окружної прокуратури м. Києва від 19.12.2023 року продовжено строк досудового розслідування цього кримінального провадження до трьох місяців (без зазначення кінцевої дати).

Звертаючи увагу на відсутність зазначення у резолютивній частині постанови керівника окружної прокуратури кінцевої дати строку досудового розслідування, суд встановив, що у мотивах прийнятого процесуального рішення вказано, що двомісячний строк досудового розслідування мав закінчитись 19.12.2023, проте такий обрахунок строку досудового розслідування не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та вимогам п. 4 ч. 3 ст. 219, п. 1 ч. 3 ст. 294 КПК України.

У відповідності до п. 4 ч. 3 ст. 219 КПК з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину (тобто з 20.10.2023), досудове розслідування повинно бути закінчено протягом двох місяців (тобто до 20.12.2023).

За такого, суд констатує, що в порушення п. 2 ч. 5 ст. 110 КПК України у мотивувальній частині зміст обставин, які є підставами для прийняття керівником окружної прокуратури постанови не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а не зазначення у її резолютивній частині кінцевої дати строку досудового розслідування в порушення п. 3 ч. 5 цієї статті не відповідає загальним засадам визначення строку досудового розслідування.

Враховуючи невірне обрахування строку досудового розслідування у постанові від 19.12.2023, судом виходячи із положень п. 4 ч. 3 ст. 219, п. 1 ч. 3 ст. 294 КПК України встановлено, що кінцевою датою до якої керівник окружної прокуратури міг продовжити строк досудового розслідування було 20.01.2024 року.

Матеріали судової справи містять доручення від 10.01.2024 року, яким прокурор Печерської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 доручив слідчому слідчого відділу Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_9 надати підозрюваному ОСОБА_4 та його захисникам доступ до матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000164.

Також, матеріали судової справи містять повідомлення від 10.01.2024, яке складено слідчим слідчого відділу Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_10 , адресоване підозрюваному ОСОБА_4 , у якому зазначено про завершення та надання доступу до матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000164 у робочі дні тижня з 12 години по 18 годину кожного дня (без зазначення дати).

Аналогічне повідомлення від 10.01.2024, складене слідчим та адресоване захисникам ОСОБА_4 , адвокатам ОСОБА_6 та ОСОБА_7 також міститься у матеріалах справи.

Натомість, доказів вручення повідомлення про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування, як ОСОБА_4 , так і його захисниками матеріали судової справи не містять. Таке повідомлення до цього часу не вручено, що не заперечувалось й прокурором у судовому засіданні.

Крім того, незважаючи на те, що повідомлення про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування на даний час не вручено стороні захисту, воно також не містить зазначення дати надання доступу до матеріалів досудового розслідування.

У відповідності до ч. 5 ст. 219 КПК України строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження в порядку, передбаченому ст. 290 цього Кодексу, який обраховується з наступного дня після направлення або безпосереднього вручення підозрюваному, його захиснику, законному представнику та захиснику особи, стосовно якої передбачаються застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру повідомлення про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування із зазначенням дати, часу та місця ознайомлення із матеріалами розслідування, до моменту закінчення ознайомлення вказаних осіб з матеріалами досудового розслідування.

День направлення або безпосереднього вручення підозрюваному, його захиснику, законному представнику та захиснику особи, стосовно якої передбачаються застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру повідомлення про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування, має рахуватися у строк досудового розслідування.

Вжиті заходи з направлення повідомлення про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування засобами поштового зв`язку та не передбаченими кримінальним процесуальним законом засобами відправки у месенджер «WhatsApp» не є достатніми для висновку, що необхідні процесуальні дії органом досудового розслідування вчинялись без невиправданої затримки.

Констатуючи зазначені порушення суд враховує аналогічні правові висновки, викладені у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 24.10.2022 у справі № 216/4805/20.

Відповідно до протоколу надання доступу до матеріалів (додаткових матеріалів) досудового розслідування від 16.01.2024, підозрюваний ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_6 16.01.2024 отримали доступ та підтвердили власними підписами факт надання доступу до частини матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000164.

За такого, в силу ч. 5 ст. 219, ч. 7 ст. 290 КПК, враховуючи встановлений судом факт невручення повідомлення про завершення досудового розслідування, день надання доступу до частини матеріалів досудового розслідування, тобто 16.01.2024 враховується у строк досудового розслідування.

Таким чином, строк із 10.01.2024 по 16.01.2024 включається у строк досудового розслідування.

Крім того, кримінальний процесуальний закон у ч. 10 ст. 290 КПК надає стороні обвинувачення у разі зволікання сторони захисту при ознайомленні з матеріалами, до яких надано доступ, право на ініціювання перед слідчим суддею питання щодо встановлення строку на ознайомлення, після спливу якого сторона вважається такою, що реалізувала своє право на доступ до матеріалів.

Так, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 31.01.2024 року у справі № 757/3648/24-к стороні захисту у кримінальному провадженні № 0000164, а саме: підозрюваному ОСОБА_4 та його захисникам - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а також іншим адвокатам, які можуть бути залучені підозрюваним ОСОБА_4 до вказаного кримінального провадження, встановлено строк для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження до 09.02.2024 року включно.

Як вбачається, сторона обвинувачення 16.01.2024 фактично надавши доступ до частини матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні без достатніх на те підстав щодо зволікання сторони захисту при ознайомленні, ініціювала 22.01.2024 перед слідчим суддею питання щодо встановлення строку на ознайомлення.

Приходячи до такого висновку суд зважає на те, що між 16.01.2024 та 21.01.2024 було чотири робочі дні, у які сторона захисту кожного робочого дня в період з 12 год. по 18 год. (відповідно до повідомлення) мала доступ до матеріалів та фактично 16.01.2024 та 18.01.2024, тобто два з чотирьох робочих днів здійснювала ознайомлення із матеріалами досудового розслідування.

Переважним правом сторони захисту у процедурі ознайомлення із матеріалами досудового розслідування, до яких їй надано доступ, як визначено у ч. 10 ст. 290 КПК є надання такій стороні достатнього часу, фактичне обмеження якого може становити в своїй сукупності порушення засад кримінального провадження як розумність строків та забезпечення права на захист.

Європейський суд з прав людини під оцінюванням дотримання права мати достатній час та можливості для підготовки свого захисту виходить із того, що коли украй важливо, щоб і обвинувачений, і його адвокат могли долучатися до провадження і робити зауваження, водночас надміру не перевтомлюючись («Makhki проти Франції», § 40, «Barberг, Massegue i Jabardo проти Іспанії», § 70). Варто також ураховувати обсяг звичайної праці адвоката, від якого, вочевидь, не можна вимагати, щоб він перелаштував увесь свій розпорядок роботи і цілком присвятив свій час одній справі («Mattick проти Німеччини (dлc.)»). Чинний кримінальний процесуальний закон не передбачає, що сторона захисту має безперервно і кожного дня ознайомлюватись з матеріалами певного кримінального провадження.

За такого, трактування відомостей представлене стороною обвинувачення та ініційоване перед слідчим суддею задля обмеження сторони захисту у ознайомленні із матеріалами кримінального провадження здійснене без реального факту зволікання сторони, яка ще в повному обсязі не розпочала ознайомлення із частково наданими матеріалами досудового розслідування.

Водночас, внаслідок встановлення стороні захисту строку для ознайомлення, обвинувачений не ознайомився із значною частиною матеріалів досудового розслідування, зокрема із оптичними дисками та флеш-носіями, які містять інформацію про проведення НСРД.

Як вбачається із матеріалів справи, обвинувальний акту у кримінальному провадженні № 0000164, відомості про яке 24.07.2023 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 27 ч. 3 ст. 369 КК України, складений старшим слідчим слідчого відділу Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_10 , 09.02.2024 у службовому кабінеті № 93 в приміщенні Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві та скерований до Печерської окружної прокуратури м. Києва для затвердження.

Цього ж дня, 09.02.2024 у службовому кабінеті № 110 в приміщенні Печерської окружної прокуратури м. Києва, обвинувальний акт було затвердженого та підписано прокурором у кримінальному провадженні - прокурором Печерської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_11 .

Положеннями ст. 283 КПК України визначено, що особа має право на розгляд обвинувачення проти неї в суді в найкоротший строк або на його припинення шляхом закриття провадження.

Прокурор зобов`язаний у найкоротший строк після повідомлення особі про підозру здійснити одну з таких дій: 1) закрити кримінальне провадження; 2) звернутися до суду з клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності; 3) звернутися до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Згідно супровідного листа від 09.02.2024 обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000164, відомості про яке 24.07.2023 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 27 ч. 3 ст. 369 КК України, скеровано прокурором до суду, та 21.02.2024 отримано судом.

Частиною 1 ст. 293 КПК України визначено обов`язок прокурора щодо надання копії обвинувального акту та копії реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваному, його захиснику. Зокрема законодавець визначив, що одночасно з переданням обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до суду прокурор зобов`язаний під розписку надати їх копію та копію реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваному (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу), його захиснику, законному представнику, захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо провадження здійснюється щодо юридичної особи, копії обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування надаються також представнику такої юридичної особи.

З наведеного слідує, що надання копії обвинувального акта підозрюваному це процесуальна дія, яка надає можливість особі, щодо якої здійснюється кримінальне провадження, бути невідкладно повідомленою про сутність і зміст висунутого проти неї обвинувачення і вжити заходів захисту від безпідставного обвинувачення.

Кримінальне процесуальне законодавство закріплює вимогу щодо надання обвинувального акта під розписку, однак містить прогалину з цього приводу у випадках, коли його неможливо вручити підозрюваному особисто або коли особа ухиляється від його отримання.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Так, у рішенні ЄСПЛ у справі «Mattoccia проти Італії» (заява № 23969/94) зазначається, що обов`язок інформування обвинуваченого повністю лягає на плечі сторони обвинувачення і його неможливо виконати пасивно, зробивши інформацію доступною, але не довівши її до відома захисту. У своїй прецедентній практиці ЄСПЛ зазначає, що особа має бути повідомлена про матеріальні факти, тобто ті, що свідчать про вчинення нею певного правопорушення та на яких базується обвинувачення, а також про юридичні факти, тобто кваліфікацію цих фактів відповідно до законодавства. Пункт 3 (а) статті 6 Конвенції вказує на необхідність особливої уваги до повідомлення особи про обвинувачення; деталі злочину відіграють вирішальну роль у кримінальному процесі.

Хоча норма щодо повідомлення особи про обвинувачення не визначає, що відповідна інформація повинна бути надана у письмовій формі … вона вказує на необхідність особливої уваги, яку слід приділяти повідомленню про обвинувачення; ця норма також не зазначає про особливі формальні вимоги до повідомлення особи про фактичні та законні підстави її обвинувачення (параграф 53 Рішення Великої Палати у справі «Pelissier та Sassi проти Франції»; Рішення у справі «Kamasinski проти Австрії» від 19 грудня 1989 року, заява № 9783/82, параграф 79). Втім, якщо неможливість ознайомлення з обвинуваченням, розуміння обвинувачення спричинена власними діями обвинуваченого, він не в праві стверджувати про порушення його права на захист (Рішення у справі «Campbell та Fell проти Сполученого Королівства» від 28 червня 1984 року, заяви № 7819/77, 7878/77, параграф 96).

Підходи, викладені в цих та інших рішеннях Європейського суду з прав людини, в концепції національного кримінального провадження дають змогу визначити такі критерії для вручення обвинувального акта особі, щодо якої відсутня можливість вручити такий обвинувальний акт особисто:

-стороною обвинувачення вжито заходи для повідомлення особі про намір вручити обвинувальний акт;

-стороною обвинувачення вжито заходи для надання особі копії обвинувального акта;

-внаслідок дій сторони обвинувачення, пов`язаних з наданням копії обвинувального акта, особа мала можливість дізнатися про факт наявності щодо неї такого обвинувачення.

Разом з тим, прокурором не в повній мірі дотримано вимог процесуального закону, та при направленні обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000164, відомості про яке 24.07.2023 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 27 ч. 3 ст. 369 КК України до суду, не долучено розписки підозрюваного ОСОБА_4 про отримання копії обвинувального акта та копії реєстру матеріалів досудового розслідування.

Долучені до матеріалів справи описи вкладення та квитанції про відправку, відповідно до яких ОСОБА_4 направлялись певні документи, не можуть вважатись належними доказами виконання прокурором процесуального обов`язку, передбаченого ст. 293 КПК та відповідно доказом вручення ОСОБА_4 копії обвинувального акту та копії реєстру матеріалів досудового розслідування.

Положеннями ст. 111 КПК України передбачено, що повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляє певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або про прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію.

Повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу, за винятком положень щодо змісту повідомлення та наслідків неприбуття особи.

Так, згідно ст. 135 КПК України, особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.

Статтею 136 КПК України передбачено, що належним підтвердженням отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом є розпис особи про отримання повістки, в тому числі на поштовому повідомленні, відеозапис вручення особі повістки, будь-які інші дані, які підтверджують факт вручення особі повістки про виклик або ознайомлення з її змістом.

Тобто, за допомогою повідомлення, в тому числі направленого в порядку ст.ст. 135, 136 КПК України, слідчий чи прокурор можуть повідомити певного учасника кримінального провадження про прийняте процесуальне рішення.

Разом з тим, чинним кримінально-процесуальним законодавством не передбачено можливості вручення обвинувального акта підозрюваному шляхом надсилання поштою чи іншим чином, крім як особистого вручення підозрюваному та відповідно визначеною нормами КПК України особою.

Викладаючи зміст ст. 293 КПК України законодавець визначив єдиний порядок вручення обвинувального акту підозрюваному, а саме під розписку, та не передбачив можливості направлення такого підозрюваному у спосіб передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень, як це було наприклад визначено законодавцем у ст. 278 КПК України, щодо вручення письмового повідомлення про підозру.

Обов`язок вручення обвинувального акта покладається виключно на прокурора.

Суд звертає увагу на те, що прокурором будь-які заходи щодо вручення обвинувального акту ОСОБА_4 під розписку, як того вимагає процесуальний закон не вживались.

Так, матеріали судової справи містять повідомлення про виклик ОСОБА_4 до слідчого на 09.02.2024 о 14 год. 00 хв. для отримання обвинувального акта із реєстром матеріалів досудового розслідування.

Як вбачається із протоколу надання доступу до матеріалів (додаткових матеріалів) досудового розслідування від 09.02.2024, підозрюваний ОСОБА_4 в період з 16 год. 10 хв. по 16 год. 30 хв. здійснював ознайомлення із матеріалами досудового розслідування.

Пояснюючи не вручення обвинувального акта під розписку ОСОБА_4 в день його складання та затвердження, тобто 09.02.2024, прокурор Печерської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 склав рапорт, адресувавши його заступнику керівника Печерської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_12 , у якому зазначив, що він з метою вручення обвинувального акта стороні захисту о 17 год. 06 хв. прибув до Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, де на прохідній зустрів ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_6 , яка одразу повідомила, що вони не мають бажання отримувати обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування.

Натомість, прокурором не надано жодних доказів (відео, акту відмови, тощо), які б підтверджували, що обвинувачений відмовився від отримання обвинувального акта, у зв`язку із чим такий було направлено йому поштою. Прокурором не доведено наявність обставин, які б підтверджували, що направлення обвинувального акту засобами поштового зв`язку, було вимушеним та крайнім заходом спрямованим на вручення такого підозрюваному, зумовленим неможливістю вручення обвинувального акту останньому у встановленому ст. 293 КПК України порядку.

Суд також звертає увагу й на той факт, що обвинувальний акт було складено старшим слідчим у приміщенні управління поліції 09.02.2024 та як вбачається із обвинувального акта для затвердження прокурором в порядку ст. 291 КПК України його було направлено до окружної прокуратури. Однак, за таких обставин вбачається, що за наявності складеного та направленого для затвердження прокурору обвинувального акта, тривала процедура ознайомлення підозрюваного ОСОБА_4 із матеріалами досудового розслідування, що ставить під сумнів в цілому версію сторони обвинувачення щодо відмови останнього від отримання обвинувального акта.

Водночас, суду не надано жодних доказів, що після складення і затвердження обвинувального акта, до його направлення до суду, підозрюваний ОСОБА_4 викликався у встановленому порядку до окружної прокуратури чи управління поліції для отримання обвинувального акту, та відповідно не з`явився на виклик.

Аналіз наданих стороною обвинувачення матеріалів свідчить, що обвинувальний акт в день його складення був направлений обвинуваченому поштою, без вжиття прокурором передбачених процесуальним законом заходів, щодо вручення такого обвинуваченому під розписку.

Таким чином, посилання прокурора на те, що ОСОБА_4 був присутній у Печерському управлінні поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, однак відмовився від отримання обвинувального акту, є сумнівними та не підтверджені жодними доказами.

Крім того, після надходження обвинувального акта до суду, у порядку передбаченому процесуальним законом обвинуваченому його вручено не було.

Таким чином, у запереченнях прокурора відсутні обґрунтовані доводи, які би дозволили дійти висновку, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 надійшов до суду у спосіб передбачений кримінальним процесуальним законом.

Перевірка судом у підготовчому судовому засіданні дотримання прокурором вимог, передбачених ст. 293 КПК України, а також виконання ним приписів ст. 219 КПК України у частині направлення обвинувального акта у строки досудового розслідування є передумовою набуття підозрюваним у вчиненні злочинів, які не є тяжкими чи особливо тяжкими проти життя та здоров`я особи, процесуального статусу обвинуваченого, стосовно якого відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України, має здійснюватися судовий розгляд.

Аналогічного висновку, викладеного у постанові від 15.09.2021 у справі № 711/3111/19 дійшов Касаційний кримінальний суд Верховного Суду, у якій зазначено, що в межах строку досудового розслідування обвинувальний акт має бути не лише складено, затверджено та вручено, а й безпосередньо направлено до суду.

Кожна із наведених дій уособлює форму закінчення досудового розслідування, передбачену п. 3 ч. 2 ст. 283 КПК України, комплексне дотримання прокурором яких є передумовою набуття підозрюваним у вчиненні злочинів, процесуального статусу обвинуваченої особи, виключно стосовно якої відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК може здійснюватися судовий розгляд.

Невручення прокурором обвинувального акта під розписку, його направлення до суду поза межами строків досудового розслідування у кримінальному провадженні щодо злочинів, які не є тяжкими чи особливо тяжкими проти життя та здоров`я, виключає набуття особою процесуального статусу обвинуваченого, а отже унеможливлює розгляд у суді кримінального провадження по суті та тягне за собою закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК.

Злочини, передбачені ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 27 ч. 3 ст. 369 КК України, не є тяжкими чи особливо тяжкими злочинами проти життя та здоров`я особи, провадження у справі не зупинялося, тому кримінальне провадження підлягало закриттю.

У зв`язку із прийняттям рішення, передбаченого п. 2 ч. 3 ст. 314 КПК України, клопотання захисника про витребування речей та документів, слід залишити без розгляду.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 2, 7, 113, 219, 284, 314, 350, 369-372, 392, 532 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження № 0000164 від 24.07.2023 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 27 ч. 3 ст. 369 КК України, на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із закінченням, строку досудового розслідування, визначеного ст. 219 КПК України - задовольнити.

Кримінальне провадження, відомості про яке внесені 24.07.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000164, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 27 ч. 3 ст. 369 КК України, - закрити на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із закінченням, після повідомлення особі про підозру, строку досудового розслідування, визначеного ст. 219 КПК України.

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_6 про витребування речей та документів - залишено без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Печерський районний суд м. Києва.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційних скарг, якщо такі скарги не було подано.

Суддя ОСОБА_1