Дата документу 31.03.2025 Справа № 335/8322/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/8322/24 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/807/218/25 Доповідач в 2 інст. - ОСОБА_2
Категорія ст. 170 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2025 року м . Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

власника майна ОСОБА_7 ,

представника ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 31 січня 2025 року, якою задоволено клопотання слідчого про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №00000002, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 жовтня 2023 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 367 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Слідчий СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 за погодженням з прокурором відділу Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на транспортний засіб автомобіль марки TOYOTA COROLLA з державним номерним знаком НОМЕР_1 , вин-код кузова НОМЕР_2 , який був зареєстрований 12 квітня 2024 року.

За матеріалами провадження, 7 січня 2025 року ОСОБА_7 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України.

В ході досудового розслідування вказаного кримінального правопорушення встановлено, що незаконними діями ОСОБА_7 спричинено матеріальний збиток Бердянській міській територіальній громаді на суму 695205 грн., який в ході досудового розслідування не відшкодований.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначив, що в ході досудового розслідування було здобуто достатньо доказів, які вказують на незаконні дії ОСОБА_7 та спричинення матеріальних збитків, які не були відшкодовані, тому для забезпечення відшкодування шкоди є необхідним накласти арешт на майно ОСОБА_7 , з метою забезпечення його збереження для можливості подальшого стягнення у разі визнання останнього судом винним у скоєнні злочину.

Слідчий суддя задовольнив клопотання про накладення арешту на майно, мотивуючи наявністю правової підстави для арешту майна, необхідністю запобіганню можливості приховування, знищення, перетворення, відчуження майна, яке на праві приватної власності належить підозрюваному ОСОБА_7 , а також з мотивів забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, захисник ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та постановити нову, якою клопотання слідчого СУ ГУНП в Запорізькій області про арешт майна ОСОБА_7 залишити без задоволення.

В обґрунтування своєї скарги зазначає, що потерпілим у кримінальному провадженні подано слідчому цивільний позов на суму у розмірі 695205 грн., вимоги заявлені солідарно до обох відповідачів - підозрюваних ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , проте останнім не інкримінується, що їх дії мали спільний намір, тому й цивільна відповідальність підозрюваних має бути розділена.

Звертає увагу на те, що згідно з договором купівлі-продажу №ВА-5260 від 3 квітня 2024 року, укладеним між ТОВ «Восток Автомир» та ОСОБА_7 , вартість транспортного засобу складає 1220000 грн., а тому такий захід забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні як арешт вказаного автомобіля не є співмірним із завданою шкодою.

Крім того вказує, що відповідно до комплексного договору №3/4149695 від 4 квітня 2024 року, укладеного між АТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_7 , вказаний автомобіль було придбано за рахунок кредитних коштів банку та передано автомобіль у заставу банку для забезпечення виконання ОСОБА_7 зобов`язань за кредитним договором, а отже право власності на вказаний автомобіль й без того обмежено обтяженнями, зумовленими заставою на виконання кредитного договору та першочергове право на звернення стягнення на це майно має банківська установа, а арешт майна фактично втручається в правовідносини ОСОБА_7 та фінансової установи.

Зауважує, що арешт майна впливає на права та обов`язки поручителя ОСОБА_11 .

Також вказує, що накладення арешту на автомобіль зумовлює додаткові труднощі в його використанні, зокрема при проходженні перевірок на блок - постах, а також ОСОБА_7 є батьком малолітньої дитини з інвалідністю, яка відвідує інклюзивні групи в закладах освіти та потребує додаткової уваги в забезпеченні її умов життєдіяльності.

Крім того, в апеляційній скарзі викладено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді.

Виходячи зі змісту клопотання, як на підставу поважності пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді посилається на те, що копію оскаржуваної ухвали отримав лише 25 лютого 2025 року, тобто вже після закінчення строку її оскарження в апеляційному порядку.

Заявлене клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 не був присутнім під час розгляду клопотання про арешт майна, а копію оскаржуваної ухвали його представником отримано лише 25 лютого 2025 року (а.с. 58), у зв`язку з чим, колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку строк на апеляційне оскарження ухвали пропущений з поважних причин, а тому підлягає поновленню.

У судовому засіданні апеляційного суду адвокат ОСОБА_8 підтримав подану ним апеляційну скаргу та зазначив, що власника майна не викликали для розгляду клопотання про арешт майна, що унеможливило надати заперечення на доводи слідчого щодо неспівмірного розміру. Вказав, що автомобіль перебуває під заставою.

Власник майна ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу без доповнень та просив її задовольнити.

Прокурор заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та вказала, що рішення слідчого судді є законним, у кримінальному провадженні заявлений цивільний позов, власнику майна не заборонено користування вказаним майном.

Заслухавши доповідь судді, власника майна, його представника та прокурора, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі та провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Виходячи із положень ст. 131 КПК України, арешт майна є окремим видом заходу забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Норми, наведені у ст. 132 КПК України, визначають, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Згідно з положеннями ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Таким чином, вирішуючи питання про застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, у кожному випадку розгляду відповідних клопотань слідчий суддя повинен:

- перевіряти наявність об`єктивної необхідності та виправданість такого втручання у права і свободи особи;

- з`ясовувати можливість досягнення мети, на яку посилається ініціатор клопотання, без застосування цих заходів;

- враховувати, що обов`язок довести наявність трьох необхідних складових для їх застосування (частина третя статті 132 КПК України) покладається на слідчого та/або прокурора;

- взяти до уваги розумність та співрозмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

- враховувати, що докази на підтвердження обставин, викладених у клопотанні про застосування заходів забезпечення, подаються особою, яка заявляє таке клопотання.

Колегія суддів приходить до висновку, що в даному провадженні слідчий суддя вищезазначених вимог закону дотримався, правильно вирішив питання про задоволення клопотання накладення арешту на майно, врахувавши вимоги кримінального процесуального закону при застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Так, із матеріалів кримінального провадження убачається, що 17 жовтня 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000002 були внесені відомості за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 367 КК України (а.с. 12-13).

7 січня 2025 року ОСОБА_7 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України (а.с. 19-31).

Крім того, із доданих до клопотання доказів слідує, що у даному кримінальному провадженні Бердянською міською військовою адміністрацією Бердянського району Запорізької області заявлений цивільний позов про стягнення солідарно з ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , до місцевого бюджету грошових коштів у розмірі 695205 грн. в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої злочинами (а.с. 44-47).

Як встановлено із матеріалів провадження, ОСОБА_7 належить на праві власності рухоме майно, а саме, автомобіль марки TOYOTA COROLA, з державним номерним знаком НОМЕР_1 , вин-код кузова НОМЕР_2 .

На переконання апеляційного суду, слідчий суддя прийшов до правильного висновку, що існують достатні правові підстави для накладення арешту на майно ОСОБА_7 , який є підозрюваним у даному кримінальному провадженні, шляхом заборони відчуження та розпорядження, з огляду на те, що метою такого арешту майна є забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінальних правопорушень (цивільний позов).

З приводу доводів щодо неспівмірності вартості майна та заявлених позовних вимог, то слід зазначити, що розглядаючи клопотання про арешт майна з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), слідчий суддя не встановлює остаточний розмір шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів врахувати заявлений стороною обвинувачення можливий розмір завданої шкоди.

Колегія суддів вважає, що при вирішенні питання про арешт майна, слідчим суддею, виходячи з засад співмірності та розумності обмеження прав власності завданням кримінального провадження, належним чином враховано, що ОСОБА_7 в межах кримінального провадження №0000002 повідомлено про підозру за ч. 2 ст. 367 КК України, в якому пред`явлено цивільний позов про солідарне відшкодування завданої шкоди, і незастосування накладення арешту на майно підозрюваного може призвести до його відчуження.

На переконання колегії суддів на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження та є необхідним для забезпечення цивільного позову, з метою запобігання його відчуження.

Доводи про те, що вказаний автомобіль є заставним майном, а отже накладення арешту на таке майно є втручанням в правовідносини між ОСОБА_7 та банківською установою, є безпідставними, оскільки матеріалами провадження встановлено, що власником майна є ОСОБА_7 , а не банківська установа, яка виступає у ролі кредитора - заставодержателя та набуває заставне право на майно тільки на період виконання позичальником своїх зобов`язань.

Отже, слідчий суддя встановивши право власності на автомобіль за ОСОБА_7 обґрунтовано наклав арешт на таке майно, з метою забезпечення цивільного позову.

Посилання апелянта на те, що накладення арешту на автомобіль зумовлює додаткові труднощі в його використанні, також слід визнати непереконливими, адже слідчим суддею накладено арешт шляхом заборони лише відчуження та розпорядження, а не користування таким майном.

Зважаючи на вищевикладене, в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно, діяв у спосіб і у межах законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи стосовно необґрунтованості судового рішення слід визнати непереконливими.

За таких обставин колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді, а відтак апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 132, 170, 171, 173, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Поновити представнику власника майна ОСОБА_7 - адвокату ОСОБА_8 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 31 січня 2025 року.

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 31 січня 2025 року, якою задоволено клопотання слідчого про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №00000002, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 жовтня 2023 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 367 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4