15.01.2025
Справа № 639/6531/21
Провадження № 1-в/642/2/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2025 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові подання начальника Сектору ювенальної пробації м. Харкова Основ`янського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області ОСОБА_3 , про приведення вироку суду у відповідність у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» №3886-IX від 18.07.2024 відносно засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, проживаючого за вироком суду за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого 10.12.2021 року вироком Ленінського районного суду м. Харкова за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді двох років позбавлення волі, відповідно до ст. 75,104 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком 2 роки,

ВСТАНОВИВ:

До Ленінського районного суду м. Харкова 01.11.2024р. надійшло подання начальника Сектору ювенальної пробації м. Харкова Основ`янського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області, ОСОБА_3 , про приведення вироку суду у відповідність згідно із діючим законодавством відносно засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . При цьому посилались на те, що вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 10.12.2021 р. ОСОБА_4 засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб і йому призначено покарання у виді двох років позбавлення волі та відповідно до ст.ст. 75,104 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробувальним строком на два роки. Як вбачається з вироку ОСОБА_4 разом з ОСОБА_5 своїми неправомірними діями завдали потерпілому ОСОБА_6 матеріальний збиток на суму 873 грн. 93 коп.

09.08.2024 року набрав законної сили Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 року № 3886-ІХ (далі Закон). Цим Законом внесено зміни до ст. 51 КУпАП, згідно з якими викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати вважається дрібним, якщо його вартість на момент вчинення правопорушення не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує (декриміналізує) злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають або відбули покарання, але судимість не знято і не погашено. Особа, яка засуджена за діяння, караність якого законом усунена, згідно ч.2 ст.74 КК України підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

При цьому просили слухати подання у відсутність представників органу пробації.

Прокурор у судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання, в якому просив розглянути подання за її відсутності, при цьому проти його задоволення не заперечувала.

Засуджений ОСОБА_4 у судове засідання не з`явся, надав заяву про розгляд подання у його відсутність, просив його задовольнити та звільнити його від відбування покарання за вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 10.12.2021 р.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 5 ст. 539 КПК України, неявка в судове засідання осіб, які належним чином повідомлені про місце та час розгляду подання, не перешкоджає проведенню судового розгляду.

Фіксування кримінального провадження за допомогою технічних засобів, відповідно до вимог ч.4 ст. 107 КПК України, не проводилось.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України, клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

09.08.2024 набрав чинності Закон України № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Відповідно до вказаного Закону №3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Положеннями частини 1 статті 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (частина 6 статті 3 КК України).

Відповідно до пункту 5 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, для норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги.

Підпункт 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України визначає, що податкова соціальна пільга визначається у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Таким чином, два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленому законом на 1 січня звітного року.

Станом на 01 січня 2021 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2270 грн.

Судом встановлено, що вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 10.12.2021 р. ОСОБА_4 засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання у виді двох років позбавлення волі.

Відповідно до ст.ст. 75,104 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробувальним строком на два роки.

Як вбачається з вироку Ленінського районного суду м.Харкова від 10.12.2021 р. ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення 17.06.2021 року та разом з ОСОБА_5 завдав матеріальну шкоду потерпілому на загальну суму 873 грн. 93 коп., що станом на день вчинення крадіжки складає суму меншу двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (менше 2270 грн.00 коп.).

Кримінальна протиправність діяння, а також його карність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки Кримінальним кодексом, що діяв на час вчинення цього діяння (ч. 3 ст. 3, ч. 2 ст. 4 КК України).

Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч. 1 ст. 5 КК України).

Вказане положення цілком узгоджується із вимогами ст. 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, на теперішній час кримінальна відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжка) настає виключно у випадку, якщо вартість такого майна становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян встановленого на дату скоєння відповідного правопорушення.

Вказані висновки суду узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021 у справі № 0306/7567/12, згідно з якими «за загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК України, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності».

Таким чином, діяння за ч. 2 ст. 185 КК України, за вчинення яких засуджено ОСОБА_4 вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 10.12.2021, наразі не може вважатися кримінально караним правопорушенням, оскільки вартість майна, за викрадення якого останній засуджений не перевищує граничної вартості майна, за викрадення якого наразі передбачено саме кримінальну відповідальність 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Частиною 2 статті 74 КК України передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

У зв`язку із зазначеним, суд приходить до висновку про те, що оскільки ОСОБА_4 на теперішній час відбуває покарання за вчинення діянь, кримінальна караність яких усунута, останнього необхідно звільнити від призначеного судом покарання за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України.

За таких обставин, подання Основ`янського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області стосовно засудженого ОСОБА_4 є законним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись вимогами Закону України № 3886-IX від 18.07.2024, ч. 1, ч. 3 ст. 5, ч. 2 ст. 74 КК України, ст. ст. 372, 376, 537, 539 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Подання начальника Основ`янського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області ОСОБА_3 стосовно засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про звільнення від відбування призначеного покарання задовольнити.

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від призначеного покарання за вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 10.12.2021 р. за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України у виді двох років позбавлення волі, на підставі ст. 75,104 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням строком 2 роки, у зв`язку з усуненням караності діяння.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Харкова.

Суддя ОСОБА_1