ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 2024 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001520 відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Краматорськ Донецької області, українця, громадянина України, неодруженого, з середньо-спеціальною освітою, не працюючого, не маючого на утриманні неповнолітніх дітей, який зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

26 лютого 2024 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 125 КК України до 200 годин громадських робіт,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.

Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 2024 року ОСОБА_8 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років.

На підставі ст. 70 ч. 4 КК України ОСОБА_8 призначено покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинання призначеним покаранням, покарання, що призначене за вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2024 року, остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років.

Строк відбуття покарання ухвалено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Зараховано в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 13 серпня 2021 року до 05 жовтня 2023 року, включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

Вирішено питання щодо накладених арештів та речових доказів.

Як встановлено судом, 13 серпня 2021 року приблизно о 16.30 годині ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, перебували на проїзній частині поблизу будинку № 99 по вулиці Волгодонська у м. Краматорську Донецької області.

В цей проміжок часу між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виникла сварка, під час якої у ОСОБА_8 виник злочинний умисел спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_10 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, усвідомлюючи суспільну небезпечність свого діяння, спрямованого на позбавлення життя іншої людини, суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння смерті та бажаючи їх настання, без будь-яких вагань з метою умисного протиправного спричинення смерті іншій людині, знаходячись на проїзній частині поблизу будинку №99 по вулиці Волгодонська у м. Краматорську Донецької області, взяв у праву руку сокиру та умисно наніс ОСОБА_10 три удари в область розташування життєво важливих органів, а саме: один удар у потиличну область з правого боку, один удар по задній поверхні грудної клітини з правого боку в проекції верхньої лопатки та один удар у праву щоку удар по задній поверхні грудної клітини з правого боку в проекції верхньої лопатки та один удар у праву щоку.

В результаті умисних протиправних дій ОСОБА_8 , ОСОБА_10 заподіяно наступні тілесні ушкодження: рублені рани потиличної області з правого боку з наявністю крайового осколкових перелому з боку зовнішньої кісткової пластинки потиличної кістки, задньої поверхні грудної клітки справа в проекції верхньої кістки лопатки і правої щічної області, які супроводжувалися рясною кровотечею з розвитком геморагічного шоку 2 ступеня. Дані тілесні ушкодження утворилися незадовго до звернення в лікарню в результаті триразового дії гострого предмета, який має рублячі властивості, яким міг бути сокира і відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечним для життя в момент їх заподіяння.

Після чого, ОСОБА_10 направився до власного місця мешкання по АДРЕСА_2 , а ОСОБА_8 в цей час також направився до місця мешкання ОСОБА_10 з метою доведення свого злочинного умислу до кінця, однак довести його до закінчення не зміг, оскільки був зупинений працівниками поліції.

Тобто, ОСОБА_8 вчинив усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, однак, останній не було доведено до кінця з причин, які не залежали від його волі.

Таким чином, дії обвинуваченого ОСОБА_8 виразилися закінченому замаху на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині (вбивство), тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Захисник в апеляційній скарзі просить вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 2024 року відносно ОСОБА_8 , за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України скасувати.

Виправдати ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України та визнати його винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, призначивши йому за Кримінальним кодексом України мінімальне покарання.

В обґрунтування своїх вимог захисник посилається на те, що суд неправильно кваліфікував дії ОСОБА_8 , а саме - неправильно визнав наявність прямого умислу на вбивство потерпілого в діях обвинуваченого.

Так, захисник вказує, що обвинувачений мав нормальні стосунки із потерпілим, не маючи власної родити, часто допомагав ОСОБА_10 та його матері ОСОБА_11 по господарству, спілкувався з ними нормально, не зловживав алкогольними напоями. При цьому, сторона захисту надала суду першої інстанції позитивну характеристику ОСОБА_8 зі школи та місця роботи - Благодійного фонду, де останнім часом працює ОСОБА_8 . Все це свідчить про те,що ОСОБА_8 є нормальною людиною, яка нормально спілкується, з нормальною адекватною поведінкою.

Під час до судового розслідування та під час судового розгляду ОСОБА_8 неодноразово заявляв, що ніяк і ніколи він не хотів вбивати ОСОБА_10 . Потерпілий ОСОБА_10 після того,що трапилось, швидко одужав - він знаходився у лікарні на лікуванні тільки 2 дні, потім поїхав на заробітки. ОСОБА_10 давно є здоровим, активно працює, це він підтвердив в судовому засіданні. Тому, на думку захисника, відбулася помилкова кваліфікація дій ОСОБА_8 як замах на вбивство замість кваліфікації його дій, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, передбачене ст. 122 КК України.

Також, захисник вказує що висновки суду про вживання алкогольних напоїв перед подіями, що стались, не відповідають дійсності, оскільки жодних підтверджень того,що ОСОБА_8 був в алкогольному стані, в тому числі висновку судово-медичної експертизи,в матеріалах справи немає. Під час допитів на слідстві та на суді ОСОБА_8 весь час зазначав,що він не розпивав алкогольні напої. Зазначені відомості невірно - негативно - представили обвинуваченого ОСОБА_8 , який нібито є особою, яка зловживає алкогольними напоями, та нібито логічно підтверджують, що обвинувачений під час того, що сталося,вживав алкогольні напої і в такому стані вчинив замах на вбивство. Насправді ОСОБА_8 не вживає алкогольних напоїв,а той факт, що в той день потерпілий ОСОБА_10 вживав алкогольні напої не означає, що їх вживав і ОСОБА_8 .

Також, сторона захисту вказує, що раніше ОСОБА_10 неодноразово бив ОСОБА_8 , є фотографії побитого ОСОБА_8 , з побитим обличчям, та скарги до поліції від ОСОБА_8 щодо побиття ОСОБА_10 ОСОБА_8 показав в суді,що ОСОБА_10 після вживання алкогольних напоїв 13 серпня 2021 року був агресивний та почав нападати на ОСОБА_8 ,а оскільки він вдвічі більше за ОСОБА_8 за статурою та вдвічі старше за нього ( ОСОБА_8 - 20 років, ОСОБА_10 - 40 років), ОСОБА_8 був вимушений захищатися сокирою, оскільки ніяким іншим чином зупинити ОСОБА_10 було неможливо.

Свідок ОСОБА_11 - мати потерпілого, підтвердила відомості щодо особи свого сина - потерпілого ОСОБА_12 - вона засвідчила у судовому засіданні,що саме її син зловживає алкогольними напоями, ніде не працює, родини немає, дітей немає, ніколи не був одружений. ОСОБА_8 вона надала позитивну характеристику, також сказала, що він неодноразово приходив та допомагав їй по домогосподарству. Ця характеристика матері свого сина досить красномовно характеризує потерпілого ОСОБА_12 , і все це свідчить про те, що ОСОБА_12 в алкогольному стані спровокував ОСОБА_8 на напад,який ОСОБА_8 здійснив для свого захисту.

Все це підтверджується також фактом того, що ОСОБА_10 підтвердив в судовому засіданні, що жодних претензій до ОСОБА_8 немає, позов до нього він не заявляв та просив звільнити його від покарання.

Прокурор подав заперечення на апеляційну скаргу захисника, відповідно до змісту яких вказує, що умисел на вбивство потерпілого повністю знайшов своє обґрунтоване підтвердження в ході встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та дослідження доказів. Зокрема, прокурор вважає, що про умисел обвинуваченого свідчать спосіб, характер та локалізація нанесених тілесних ушкоджень, а також використання предмету знаряддя злочину, сокири, з травмуючими характеристиками.

Факт вчинення ОСОБА_8 злочину у стані алкогольного сп`яніння підтвердили потерпілий ОСОБА_10 та свідок ОСОБА_13 , а також, допитаний в якості свідка патрульний поліції ОСОБА_14 .

Прокурор також вказує, що твердження захисника про нормальний спосіб життя обвинуваченого не відповідає дійсності, оскільки після зміни судом в даному кримінальному провадженні запобіжного заходу обвинуваченому з тримання під вартою на домашній арешт, ОСОБА_8 , через 2 місяці, 14 січня 2024 року, перебуваючи біля будинку №10 по вул. Машинобудівників в м. Краматорську, на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків наніс два удари потерпілому ОСОБА_15 , спричинивши останньому тілесні ушкодження, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я на строк більше 6, але не менше 21 дня. За вказаним фактом ОСОБА_8 визнано винним вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2024 року, за ч. 1 ст. 125 КК України і призначено покарання у виді 200 годин громадських робіт.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник апеляційну скаргу підтримала, просила її задовольнити з підстав та мотивів, викладених в ній.

Прокурор проти задоволення апеляційної скарги захисника заперечував, посилався на її безпідставність та необґрунтованість, просив вирок суду залишити без змін.

Обвинувачений до суду апеляційної інстанції не з`явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, в залі апеляційного суду присутній захисник обвинуваченого, яка складала, підписувала та подавала апеляційну скаргу в інтересах підзахисного, здійснює повне представництво інтересів останнього, а тому колегія суддів вважає за можливе здійснювати розгляд справи за відсутності ОСОБА_8 .

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку та пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги захисника, колегія суддів приходить до висновку, що вона не підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції в частині кваліфікації дій обвинуваченого є повністю обґрунтованим, відповідним обставинам кримінального провадження, ступеню тяжкості вчиненого злочину та даним про особу обвинуваченого, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно зі ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, а саме ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду в порядку передбаченому ст. 23 КПК України, оціненими відповідно до ст. 94 КПК України, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказані вимоги кримінально процесуального законодавства України, під час судового розгляду, були виконані судом першої інстанції у повному обсязі.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, які тягнуть скасування судових рішень, у справі не встановлено.

Статтю 84 КПК України встановлено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ст. ст. 85, 86 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Статтею 91 КПК України встановлені обставини, що підлягають доказуванню, а саме: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Оцінка доказів у відповідності до ст. 94 КПК України здійснюється судом за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Вимоги вищевказаних норм закону судом першої інстанції були виконані в повному обсязі.

Що стосується доводів захисника щодо безпідставного визнання судом першої інстанції як обставини, що обтяжує покарання, знаходження обвинуваченого в стані алкогольного сп`яніння колегія суддів вважає що вони не заслуговують на увагу виходячи з наступного.

Допитаний під час судового розгляду потерпілий ОСОБА_10 , свідок ОСОБА_13 суду підтвердили що 13.08.2021 року, тобто в день вчинення злочину, на рибалці вони разом з ОСОБА_8 вживали спиртні напої. Вказану обставину під час допиту в суді підтвердив і сам обвинувачений. Отже факт знаходження ОСОБА_8 під час вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння був доведений під час судового розгляду належними та допустимими доказами.

Доводи сторони захисту щодо бійки між потерпілим та обвинуваченим на думку колегії суддів надумані та спростовуються дослідженим під час судового провадження висновоком судово-медичної експертизи №339 від 24 вересня 2021 року, згідно якого легкі тілесні ушкодження, які були виявлені у ОСОБА_8 та давність утворення яких встановити не є можливим, не свідчать суду про їх отримання ОСОБА_8 від потерпілого ОСОБА_10 і саме 13 серпня 2021 року.

Отже, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість доводів сторони захисту щодо того, що потерпілий сам спровокував ОСОБА_8 , оскільки вони спростовуються вищенаведеними та дослідженими судом першої інстанції висновком судової експертизи, а також показами потерпілого наданих суду першої інстанції.

Стосовно доводів захисника що дії ОСОБА_8 невірно кваліфіковані як закінчений замах на вбивство ОСОБА_10 та повинні бути кваліфіковані як спричинення тяжких тілесних ушкоджень за ч. 1 ст. 121 КК України в рамках санкції якої останньому і необхідно призначити мінімальне покарання колегія суддів вважає безпідставними виходячи з наступного.

Статтею 15 КК України встановлено, що замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК України, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.

Замах на вчинення кримінального правопорушення є закінченим, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.

Із суб`єктивної сторони замах на злочин можливий лише з прямим умислом. А згідно з ч. 2 ст. 24 КК України умисел є прямим, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.

Відповідно до ч. 1 ст. 115 КК України умисним вбивством є умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. Визначальним для відмежування замаху на умисне вбивство від умисного завдання тілесних ушкоджень є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тілесного ушкодження наслідком є саме тілесні ушкодження, що були заподіяні потерпілому, а не позбавлення його життя.

Умисел має дві характерні ознаки - інтелектуальну і вольову. Інтелектуальна - це усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру своєї дії чи бездіяльності та передбачення її суспільно небезпечних наслідків; вольова - наявність у суб`єкта бажання настання суспільно небезпечних наслідків від вчиненого ним діяння чи свідоме їх допущення.

Прямий умисел - це таке психічне ставлення до діяння і його наслідків, при якому особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання (ч. 2 ст. 24 КК України).

Питання про наявність умислу необхідно вирішувати з огляду на сукупність усіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події, а також спосіб вчинення злочину, засоби та знаряддя злочину.

При цьому, спосіб відображає насамперед причинний зв`язок між діяннями і наслідками. Певна залежність між способом і метою вчинення тих чи інших діянь виявляється в тому, що спосіб і засоби вчинення злочинів обираються особою відповідно до поставленої цілі. Ціль є передумовою усвідомлення особою результатів і наслідків своїх діянь, що проявляється у способі вчинення діянь.

Аналогічних висновків дійшов суд касаційної інстанції в Постанові Верховного Суду від 20 січня 2022 року по справі №200/22286/17, які відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів є обов`язковими для врахування іншими судами.

Як вбачається із отриманих судом першої інстанції та досліджених показів обвинуваченого, ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що 13 серпня 2021 року разом ОСОБА_10 розпивали алкогольні напої за адресою: АДРЕСА_3 . У подальшому ОСОБА_10 почав ображати ОСОБА_8 та його батьків нецензурною лайкою і у подальшому почав замахуватись, щоб вдарити ОСОБА_8 . У свою чергу, ОСОБА_8 , піддавшись на провокації із боку потерпілого ОСОБА_10 взяв сокиру, якою наніс два удари в задню частину голови потерпілого. Вбивати він його не хотів.

Водночас допитаний в ході судового розгляду потерпілий ОСОБА_10 спростував факт сварки між ним та обвинуваченим. Суду пояснив, що 13.08.2021 року він з ОСОБА_8 та ОСОБА_13 були на риболовле, де всі разом вживали спиртні напої. Між ним та обвинуваченим жодних конфліктів не було. Вказані обставини підтвердив суду і свідок ОСОБА_13 .

Коли вони повернулись додому і він виходив із під`їзду свого дому по АДРЕСА_1 , ОСОБА_8 зненацька, ззаду, з сокирою в руках напав на нього та став наносити йому сокирою удари по голові та тулубу. Він зрозумів, що ОСОБА_8 намагається його вбити став тікати додому до своєї матері. Весь у крові він прибіг до неї. При цьому ОСОБА_8 гнався за ним. Він забіг додому к матері, а ОСОБА_8 з сокирою залишився біля її хати. Побачивши його всього в крові мати відразу викликала швидку та поліцію.

Свідок ОСОБА_11 пояснила, що 13.08.2021 року до нею додому забіг її син ОСОБА_10 весь у крові і сказав, що ОСОБА_8 намагався вбити його завдаючи удари сокирою по голові та тулубу. Вона відразу визвала швидку та поліцію. Прибувший відразу до її будинку наряд поліції затримав біля її будинку ОСОБА_8 в руках у якого була сокира.

Свідок ОСОБА_14 пояснив що 13.08.2021 року у складі наряду поліції прибув на виклик та побачив потерпілого ОСОБА_10 який був весь у крові. ОСОБА_10 пояснив, що на нього напав його знайомий, який наніс йому удари сокирою. Біля подвір`я вони з напарником побачили незнайомого чоловіка з сокирою в руках якого відразу затримали.

Стосовно тверджень сторони захисту, що відсутності прямого умислу на вбивство потерпілого в діях обвинуваченого, слід зазначити наступне.

Важливим в кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 15 ст. 115 КК України, є його поведінка як під час нанесення тілесних ушкоджень, так і після.

ОСОБА_8 зненацька, ззаду напав на потерпілого ОСОБА_10 застосував проти потерпілого в якості знаряддя злочину сокиру, яка має особливо небезпечні травматичні властивості, якою потерпілому наніс три удари в область голови та грудної клітини, після нанесення першого удару сокирою потерпілому не зупинив свої дії, а продовжив завдавати удари сокирою потерпілому.

Колегія суддів враховує і те, що ОСОБА_8 має середню освіту, тобто є освіченою особою із мінімально достатнім рівнем знань в галузі анатомії, зокрема, будови людського організму, окремих його органів та систем, в тому числі, розумів місце розташування життєво важливих органів і негативних наслідків для забезпечення життєдіяльності людського організму при нанесені їм поранень, що свідчить про усвідомлення суспільно небезпечного характеру своїх дій, передбачення їх негативних наслідків у виді смерті потерпілого та бажання їх настання.

Про це свідчить і тяжкість спричинених тілесних ушкоджень встановлених висновком судово-медичної експертизи № 371 від 15 вересня 2021 року у ОСОБА_10 а саме: рублених ран потиличної області з правого боку з наявністю крайового осколкових перелому з боку зовнішньої кісткової пластинки потиличної кістки, задньої поверхні грудної клітки справа в проекції верхньої кістки лопатки і правої щічної області, які супроводжувалися рясною кровотечею з розвитком геморагічного шоку 2 ступеня. Дані тілесні ушкодження утворилися незадовго до звернення в лікарню в результаті триразової дії гострого предмета, який має рублячі властивості, яким міг бути сокира і відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечним для життя в момент їх заподіяння.

Колегія суддів погоджується і з тим, що про наявність умислу на вбивство свідчить і поведінка ОСОБА_8 після нанесення ударів потерпілому. ОСОБА_8 не припинив свої дії, а коли потерпілий намагався від нього збігти, вирушив за ним до місця мешкання його матері з сокирою в руках, де його дії були припинені не добровільно, а примусово вчасно прибувшим на виклик нарядом поліції, яким обвинувачений і був затриманий.

Смерть потерпілого, всупереч такій волі обвинуваченого, не настала лише тому, що він був зупинений працівниками поліції, яких було викликано матір`ю потерпілого ОСОБА_11 .

Тож, зазначені обставини, на переконання колегії суддів, свідчать про те, що ОСОБА_8 мав прямий умисел саме на позбавлення життя потерпілого і вчинив для цього всі необхідні дії, однак злочинний результат не настав лише в силу обставин, які не залежали від його волі, оскільки матір потерпілого викликала працівників поліції, яким останній і був затриманий, а тому апеляційний суд вважає висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, належним чином обґрунтованими та вмотивованими, і підстав для перекваліфікації дій ОСОБА_8 з ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 121 КК України не вбачає, доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого в цій частині вважає необґрунтованими та такими, що є обраною лінією захисту і спрямовані на уникнення обвинуваченим від кримінальної відповідальності за вчинення особливо тяжкого злочину.

Інших доводів на підтвердження позиції сторони захисту про необхідність перекваліфікації дій обвинуваченого з ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 121 КК України апеляційна скарга захисника не містить.

З огляду на встановлені судом обставини спричинення тілесних ушкоджень та наслідки, що настали внаслідок злочинних дій ОСОБА_8 , колегія суддів приходить до висновку про спрямованість його умислу на заподіяння смерті потерпілому, а відтак і про правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, а підстав для задоволення апеляційної скарги захисника не вбачає.

А тому, на підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 2024 року відносно ОСОБА_8 , за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, яий тримається під вартою в той самий строк, з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Судді Дніпровського

апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4