Справа №463/2575/25
Провадження №1-кс/463/2766/25
УХВАЛА

слідчого судді

28 березня 2025 року місто Львів

Слідча суддя Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові скаргу ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого в ОВС Першого слідчого відділу Територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, ОСОБА_4 винесену у кримінальному провадженні №0001869 від 16.10.2024 про відмову у задоволенні клопотання про визнання потерпілим,

встановила:

ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді із скаргою, та просить скасувати постанову старшого слідчого в ОВС Першого слідчого відділу Територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, ОСОБА_4 від 28.02.2025 про відмову в задоволенні клопотання про визнання потерпілим у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001869 від 16.10.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 382, ч.1 ст.367 КК України.

В обґрунтування поданої скарги покликався на те, що оскаржуваною постановою старшого слідчого в ОВС Першого слідчого відділу Територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, ОСОБА_4 , винесеної 28.02.2025 у кримінальному провадженні №0001869 від 16.10.2024, йому відмовлено у визнанні потерпілим в межах кримінального провадження №0001869. Просит постанову скасувати, оскільки така постанова є незаконною.

Протоколом автоматичного визначення слідчого судді для розгляду скарги від 20.03.2025 визначено слідчу суддю ОСОБА_1 .

Ухвалою слідчого судді від 20.03.2025 відкрито провадження у справі за скаргою ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого та призначено скаргу до розгляду на 24 березня 2025 року. Зобов`язано старшого слідчого в ОВС Першого слідчого відділу Територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, ОСОБА_4 представити суду до початку судового засідання копію оскаржуваної постанови, винесеної у кримінальному провадженні №0001869 від 16.10.2024 про відмову у задоволенні клопотання про визнання потерпілим. 24.03.2025 справу знято з розгляду та призначено у судове засідання на 28.03.2025.

Скаржник ОСОБА_3 до початку розгляду справи подав заяву, згідно якої просив справу слухати у його відсутності.

Враховуючи положення ч.1 ст.28 КПК України, яка передбачає, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки, а положеннями ч.3 ст.306 КПК України хоч і визначено, що розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, але наслідки неявки у судові засідання такої не визначено, з врахуванням клопотання скаржника, слідча суддя вважає, що скаргу слід розглянути у відсутності скаржника на підставі наявних матеріалів.

Представник суб`єкта оскарження - Територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, в судове засідання з розгляду вказаної скарги не з`явився, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлений належним чином. До судового засідання не скерував письмових заперечень на скаргу. У зв`язку із наведеним, враховуючи скорочені процесуальні строки для розгляду скарги, слідча суддя вважає за можливе розглянути скаргу у відсутності суб`єкта оскарження на підставі наявних доказів. Крім того, в силу ст. 26, ч. 3 ст. 306 КПК України його відсутність не є перешкодою для розгляду скарги, а сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

У зв`язку з неприбуттям в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснювалось відповідно до вимог ч.4 ст.107 КПК України.

Дослідивши надані матеріали скарги, слідча суддя дійшла наступного висновку.

Статтею 55 Конституції України кожному громадянину гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, посадових і службових осіб.

Згідно зі ст. 8 Конституції України норми Конституції є нормами прямої дії. Звернення до суду за захистом конституційних прав і свобод людини гарантується.

При розгляді питання про можливість оскарження бездіяльності слідчого під час досудового розслідування суд враховує також положення міжнародно-правових норм, які є частиною національного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожен при вирішенні питання про його права та обов`язки або при висуненні проти нього будь-якого кримінального обвинувачення має право на справедливий і відкритий судовий розгляд протягом розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Одним з основних складових у системі справедливого судочинства є доступ до суду.

Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права і свободи, викладені у Конвенції, порушуються, має право на ефективний спосіб правового захисту у відповідному національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які діяли як офіційні особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 21 КПК України кожен має право на участь у розгляді в суді будь-якої інстанції справи, що стосується його прав та обов`язків, у порядку, передбаченому цим кодексом.

Главою 26 КПК визначено порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування. Частиною 1 ст. 303 КПК передбачено, які рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора підлягають оскарженню під час досудового провадження та ким (заявником, потерпілим, підозрюваним, володільцем майна тощо) такі рішення, дії або бездіяльність можуть бути оскаржені.

Так, забезпечуючи принцип доступу до правосуддя, в порядку ст. 21 КПК України та ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, слідчою суддею Личаківського районного суду м. Львова 20 березня 2025 року відкрито провадження та призначено скаргу до розгляду з метою з`ясування фактичних обставин скарги безпосередньо в судовому засіданні за участю сторін.

Слідчою суддею встановлено, що Першим слідчим відділом (з дислокацією у м. Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001869 від 16.10.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 382, ч.1 ст.367 КК України.

Постановою старшого слідчого в ОВС Першого слідчого відділу Територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, ОСОБА_4 від 28.02.2025 у задоволенні заяви ОСОБА_3 щодо визнання останнього потерпілим у кримінальному провадженні №0001869 від 16.10.2024 відмовлено.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні особою, якій було відмовлено у визнанні потерпілою, можуть бути оскаржені рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим.

Відповідно до ст. 9 ч. 2 КПК України слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

За положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.

На підставі ч. 3 ст. 55 КПК України потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

Згідно з положеннями ст. 55 КПК України для визнання фізичної особи потерпілою у кримінальному провадженні необхідно дві умови: 1) отримання особою в результаті кримінального правопорушення моральної, фізичної або майнової шкоди; 2) після початку кримінального провадження подання особою заяви про залучення її до провадження як потерпілої.

При цьому, частиною 5 ст. 55 КПК України передбачено, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

При цьому відповідні підстави згідно із зазначеною нормою мають бути належним чином мотивовані.

З аналізу вищевказаних норм КПК України слідує, що чинне кримінально-процесуальне законодавство передбачає можливість відмови у визнанні особи потерпілим. Разом з тим, умовою для цього є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної в ч. 1 ст. 55 КПК України.

З урахуванням вищенаведеного, слідча суддя приходить до висновку про те, що слідчий, постановляючи оскаржувану постанову, повинен був надати аналіз та вказати мотиви прийняття оскаржуваної постанови, виходячи з дослідження всіх наявних в матеріалах кримінального провадження даних щодо можливого спричинення ОСОБА_3 шкоди та врахувати те, що саме за його заявою були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення кримінального правопорушення та те, що права і обов`язки потерпілого виникли в особи з моменту подання заяви про вчинення кримінального правопорушення. Як зазначається скаржником, питання завдання шкоди не з`ясовувались.

Тому слідча суддя погоджується з доводами ОСОБА_3 , що відмова у визнанні його потерпілим слідчим належним чином не мотивована. Зокрема, слідчий в оскаржуваній постанові обмежився лише констатацією, що завдання майнової шкоди заявнику не встановлено, слідчий в оскаржуваній постанові не зазначив, які саме слідчі та інші процесуальні дії вчинені з метою саме перевірки факту спричинення такої шкоди, та чи встановлював він факт заподіяння такої шкоди.

Таким чином, оскаржувана постанова не відповідає вимогам ст. 110 КПК України, оскільки не містить належних мотивів прийнятого рішення, не відповідає вимогам процесуального закону, тому підлягає до скасування.

Згідно з ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову в задоволенні скарги.

Таким чином, скарга ОСОБА_3 на постанову слідчого про відмову в задоволенні клопотання про визнання потерпілим підлягає до задоволення, з урахуванням встановлених слідчою суддею обставин.

У частинах 1 та 2 ст. 309 КПК України зазначено перелік ухвал слідчого судді, що підлягають оскарженню під час досудового розслідування, який є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, а тому дана ухвала відповідно до ч. 3 ст. 309 КПК України оскарженню не підлягає і заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Керуючись ст. ст. 303-307 КПК України, слідча суддя

постановила:

скаргу задовольнити.

Постанову старшого слідчого в ОВС Першого слідчого відділу Територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, ОСОБА_4 від 28.02.2025 про відмову в задоволенні клопотання про визнання потерпілим у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001869 від 16.10.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 382, ч.1 ст.367 КК України, скасувати.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Слідча суддя ОСОБА_1