Справа № 172/2212/24
Провадження № 1-кп/191/3/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2025 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000102 від 23.04.2024 стосовно ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Яблунів Гусятинського району Тернопільської області, громадянина України, із середньою освітою, офіційно не працюючого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 25.04.2022 Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.3 ст.185, 75,76 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки. Знятий з обліку Синельниківського районного сектору №1 ФДУ ЦП в Дніпропетровській області 13.05.2024,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 11 квітня 2017 року ОСОБА_3 визначено обов`язок виплачувати на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 677 (шістсот сімдесят сім) гривень щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду, а саме з 07 лютого 2017 року, і до досягнення дитиною повноліття.

15 лютого 2019 року рішенням Костопільського районного суду Рівненської області збільшено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , та встановлено їх стягнення у розмірі 1100 грн щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішення законної сили і до досягнення нею повноліття.

Також, встановлено, що відповідно до рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 15 лютого 2019 року ОСОБА_3 визначено обов`язок виплачувати аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі в розмірі 1100 (одна тисяча сто) гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду, а саме з 06 листопада 2018 року, і до досягнення дитиною повноліття.

Однак, ОСОБА_3 , знаючи про свій обов`язок щодо сплати аліментів, маючи умисел на злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів (аліментів) на утримання дітей - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ігноруючи рішення суду та злісно ухиляючись від його виконання у період часу з 19 березня 2019 року до 23 квітня 2024 року періодично не сплачував аліменти на неповнолітнього сина ОСОБА_5 , та у період часу з 06 листопада 2019 року по 24 квітня 2024 року періодично не сплачував аліменти на неповнолітнього сина ОСОБА_6 , що призвело до виникнення заборгованості зі сплати таких коштів у розмірі, що сукупно складають суму виплат за три місяці відповідних платежів, внаслідок чого порушив та продовжує порушувати право дітей на повноцінне життя та всебічний (фізичний, психічний і соціальний) розвиток.

29.11.2022 Васильківським районним судом Дніпропетровської області винесено постанову про визнання ОСОБА_3 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.183-1 КУпАП, та притягнуто його до адміністративної відповідальності у вигляді виконання суспільно корисних робіт на строк 200 (двісті) годин. Після чого ОСОБА_3 у період 4 квартала 2022 року по 1 квартал 2023 року відпрацьовував суспільно корисні роботи, за що, згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків було нараховано суму доходів.

Також, у період часу з 06 листопада 2018 року до 23 квітня 2024 року ОСОБА_3 працюючи, у тому числі офіційно, у « ОСОБА_7 » у період з 01 червня 2007 року по липень 2007 року, а також працюючи не офіційно, про працевлаштування виконавчу службу не повідомляв та з доходів гроші на утримання дітей (аліменти) не сплачував, будь-якої іншої допомоги не надавав, тобто злісно ухилявся від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей.

Крім того, ОСОБА_3 у Васильківському відділу Синельниківської філії Дніпропетровського обласного центру зайнятості у період часу з 06 листопада 2018 року до 23 квітня 2024 року на обліку не перебував, та не звертався до вказаної установи за допомогою у працевлаштуванні, що свідчить про небажання офіційно працевлаштуватися та сплачувати аліменти на дітей, на попереджувальні листи державної виконавчої служби від 31.10.2019, 19.03.2020, 23.04.2020, 10.02.2021, 30.05.2021, 20.01.2022, 05.02.2022, 20.01.2022, 15.03.2022, 03.04.2023, 18.07.2023, 20.07.2023, 09.08.2023, 05.09.2023, 17.03.2023 про необхідність погашення заборгованості не реагував, в результаті чого у нього у період часу з 06 листопада 2018 року до 23 квітня 2024 року утворилася заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 83738 гривень 56 копійок (вісімдесят три тисячі сімсот тридцять вісім) гривень 56 копійок, та у період часу з 19 березня 2019 року до 23 квітня 2024 року у розмірі 86553 гривень 12 копійок (вісімдесят шість тисяч п`ятсот п`ятдесят три) гривні 12 копійок, що сукупно перевищує суму виплат за три місяці відповідних платежів.

Умисні дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КК України, тобто злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).

Відповідно до статей 291, 302 КПК України обвинувальний акт відносно обвинуваченого надійшов до суду з клопотанням прокурора Синельниківської окружної прокуратури ОСОБА_8 про розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні.

До обвинувального акту з клопотанням про його розгляд у спрощеному провадженні прокурором додані:

-письмова заява ОСОБА_3 щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження та згоди з розглядом обвинувального акту у спрощеному провадженні. Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_9 підтвердив добровільність беззаперечного визнання винуватості ОСОБА_3 , згоду зі встановленими в результаті досудового розслідування обставинами і згоду на розгляд обвинувального акту за його відсутності;

- письмова заява потерпілої ОСОБА_4 щодо згоди з розглядом обвинувального акту у спрощеному провадженні;

- матеріали досудового розслідування, у тому числі документи, які засвідчують беззаперечне визнання обвинуваченим своєї винуватості.

Вивчивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, суд вважає, що клопотання прокурора Синельниківської окружної прокуратури ОСОБА_8 про розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні відповідає вимогам ст. 302 КПК України.

В заяві про визнання винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні, складеній в присутності захисника-адвоката ОСОБА_9 , обвинувачений ОСОБА_3 беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України, та погодився із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, викладеними в обвинувальному акті. Згідно даної заяви ОСОБА_3 ознайомлений з обмеженням права на апеляційне оскарження вироку, а також погодився на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

В заяві щодо згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні потерпіла ОСОБА_4 зазначила, що згодна із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлена з обмеженням права на апеляційне оскарження вироку, згодна на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Відповідно до ч.2 ст.381 КПК України суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта.

На підставі ч. 2 ст. 382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному КПК України, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт слід розглянути в порядку, визначеному ч. 2 ст. 381 КПК України.

Дослідивши наявні у кримінальному провадженні докази, суд доходить висновку, що вина ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю доведена та його дії вірно кваліфіковані за ч.1 ст.164 КК України, тобто злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).

При призначенні виду та міри покарання, необхідних та достатніх для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, суд враховує ступінь тяжкості скоєного, яке відноситься до кримінального проступку, дані про особу обвинуваченого, який не працевлаштований, за місцем проживання характеризується негативно, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

Як обставину, що пом`якшує покарання, відповідно до ст. 66 КК України, суд враховує щире каяття.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому, відповідно до ст. 67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебував у сімейних відносинах, а також вчинення кримінального правопорушення щодо малолітніх дітей.

Також суд враховує, що 25.04.2022 ОСОБА_3 був засуджений вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області за ч.3 ст.185, 75,76 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки. Злочин ОСОБА_3 вчинив у період з 19.03.2019 до 23.04.2024, тобто в період іспитового строку. Разом з цим, відповідно до ухвали Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 30.04.2024, ОСОБА_3 звільнено від відбування покарання, призначеного вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25.04.2022, яким він засуджений за ч.3 ст.185,75,76 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки, по закінченню двох років іспитового строку. Вказана ухвала суду апеляційної інстанцією не скасована.

Тому, з огляду на наявність ухвали про звільнення ОСОБА_3 від покарання за попереднім вироком, яка набрала законної сили, у даному провадженні суд не застосовує положення ч.1 ст.71 КК України.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує положення ст. 50, 65 КК України нормами яких встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами і особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Детально проаналізовано поведінку обвинуваченого після вчинення проступку, його щире каяття, наслідки суспільно-небезпечного діяння, відсутність будь-яких намірів уникнути кримінальної відповідальності, також враховуючи, що при призначенні покарання має бути застосований принцип гуманізації відповідальності з врахуванням засад закріплених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню згідно зі ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання в межах санкції ч.1 ст.164 КК України, а саме у виді пробаційного нагляду, поклавши на засудженого обов`язки, передбачені п. п. 1-3 ч. 2, п. 4 ч. 3 ст. 59-1 КК України.

Відповідно до ст. 59-1 КК України покарання у виді пробаційного нагляду полягає в обмеженні прав і свобод засудженого, визначених законом і встановлених вироком суду, із застосуванням наглядових та соціально-виховних заходів без ізоляції від суспільства.

Обираючи обвинуваченому ОСОБА_3 даний вид покарання суд враховує, що саме покарання, яке полягає в обмеженні прав і свобод засудженого, визначених законом, із застосуванням наглядових та соціально-виховних заходів без ізоляції обвинуваченого від суспільства в даному випадку є необхідним та достатнім, виконає мету призначеного покарання та буде найбільш сприятливим для перевиховання ОСОБА_3 та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Речові докази по справі відсутні.

Судові витрати по справі відсутні.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 не обирався.

Керуючись ст. 368-370, 373-374, 381-382, ч.1 ст. 394 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України, та призначити йому покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 (один) рік.

Покласти на ОСОБА_3 обов`язки, передбачені п. 1-3 ч. 2, п. 3, 4 ч. 3 ст.59-1 КК України, а саме:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

- працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано посаду (роботу);

- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Виконання покарання у вигляді пробаційного нагляду покласти на уповноважені органи з питань пробації за місцем проживання засудженого.

Строк відбування покарання у виді пробаційного нагляду ОСОБА_3 обчислювати з дня постановки на облік уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не обирати.

Вирок за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку може бути оскаржений в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його отримання до Дніпровського апеляційного суду через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області з урахуванням особливостей, передбачених частиною 1 статті 394 КПК України.

Вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Відповідно до ч. 4 ст. 382 КПК України копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції

Суддя ОСОБА_1