09 січня 2025 року Єдиний унікальний № 501/5372/24 Провадження № 1-кп/501/62/25
ВИРОК

Іменем України

09 січня 2025 року м. Чорноморську

Іллічівський міський суд Одеської області

у складі: головуючого - ОСОБА_1 секретаря судових засідань - ОСОБА_2

номер справи 501/5272/24 номер провадження 1-кп/501/62/25

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Чорноморську Одеської області кримінальне провадження відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000928 від 21 жовтня 2024 року, відносно :

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чорноморську Одеського району Одеської області, громадянина України, маючого середню освіту та є студентом 3 курсу, групи № 301 Чорноморського морського коледжу Одеського національного морського університету, не одруженого, не маючого на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України, -

участь у справі приймали: прокурор - ОСОБА_4 ,

захисник - ОСОБА_5

потерпіла - ОСОБА_6 ,

представник потерпілого - ОСОБА_7 ,

обвинувачений - ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

Сторони, кожен окремо, не заперечували щодо розгляду справи під час воєнного стану.

Стислий виклад обставин обвинувачення., визнаного судом доведеним,

ОСОБА_3 , починаючи з серпня 2024 року, більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено, спільно з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешкав в квартирі АДРЕСА_2 , що на праві власності належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Так, 17 жовтня 2024 року близько 09 год. 15 хв., ОСОБА_3 , знаходився квартирі, що знаходиться за вище вказаною адресою, де в нього виник злочинний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій та наслідки , бажаючи їх настання, діючи умисно в умовах воєнного стану, що введений в Україні у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України на підставі Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, період якого в подальшому продовжений згідно зі змінами відповідних нормативних актів та який діє по теперішній час, скориставшись відсутністю сторонніх осіб, в той час як ОСОБА_6 , відпочивала в сусідній кімнаті, зайшов до коридору та керуючись корисливим мотивом, з метою особистого збагачення, шляхом вільного доступу, таємно викрав з рюкзака, який знаходився в коридорі, грошові кошти в сумі 930.00 євро, що станом на 17 жовтня 2024 року становило 41 766 гривень, які належать ОСОБА_6 . Після чого з викраденим майном із місця скоєння злочину зник, розпорядившись ним на власний розсуд.

Внаслідок вчиненого кримінального правопорушення ОСОБА_6 , завдано матеріальних збитків на загальну суму 41 766 .00 гривень.

Вказані дії ОСОБА_3 органами досудового розслідування кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

30 грудня 2024 року до суду надісланий обвинувальний акт відносно обвинуваченого ОСОБА_3 .

Одночасно з обвинувальним актом, до суду надіслана угода про визнання винуватості укладена прокурором Чорноморської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_3 , у присутності захисника останнього - адвоката ОСОБА_5 , у відповідності до вимог ст. ст. 468, 469, 472 Кримінального процесуального кодексу України.

Позиція учасників судового процесу.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник адвокат ОСОБА_5 підтримали укладання угоди, ознайомлені з її наслідками щодо укладання та невиконання, прохали її затвердити. Позовні вимоги потерпілої ОСОБА_6 визнав в повному обсязі.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні вважає, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила передбачені ст. 469 Кримінального процесуального кодексу та Кримінального кодексу України, просить цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання.

Потерпіла ОСОБА_6 не заперечувала проти затвердження угоди про визнання винуватості та просила задовольнити її цивільний позов в повному обсязі.

Згідно з даною угодою сторони дійшли згоди щодо формулювання звинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України.

Також, сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_3 повинен понести за вчинення кримінального правопорушення, а саме: за ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України із застосуванням ч. 1 ст. 69 Кримінального кодексу України у виді штрафу у розмірі 2500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 42 500,00 грн.

В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені сторонам.

Згідно даної угоди обвинувачений ОСОБА_3 беззаперечно та в повному обсязі визнає себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України.

Розглядаючи в судовому порядку питання про можливість затвердження даної угоди то, суд виходить з наступного.

Мотивувальна частина та застосовані судом правові норми.

Відповідно до ст. 2 Кримінального процесуального кодексу України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод, законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно до вимог ст. 370 Кримінального процесуального кодексу України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 468 Кримінального процесуального кодексу України передбачено ,що у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим.

У відповідності до ч. 4 ст. 469 Кримінального процесуального кодексу України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів та особливо тяжких злочинів, вчинених за попередньою змовою групою осіб,організованою групою чи злочинною організацією або терористичною групою за умови викриття підозрюваним, який не є організатором такої групи або організації, злочинних дій інших учасників групи чи інших, вчинених групою або організацією злочинів, якщо повідомлена інформація буде підтверджена доказами, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні просить вказану угоду затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання, при цьому беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України в обсязі звинувачення, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання, заявивши, що здатний реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.

Правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_3 беззастережно визнав себе винуватим, згідно із ст. 12 Кримінального кодексу України за ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України відноситься до тяжких кримінальних правопорушень.

Суд, шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

При цьому, судом з`ясовано, що ОСОБА_3 повністю усвідомлює зміст укладеної угоди, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені ч. 4 п. 1 ст. 474 Кримінального процесуального кодексу України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 Кримінального процесуального кодексу України, та наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 Кримінального процесуального кодексу України.

Суд не перевіряє фактичні обставини вчиненого обвинуваченим правопорушення, так як не здійснює оцінку доказів у кримінальному провадженні під час проведення судового засідання, виходячи з того, що межі розгляду встановлюються лише змістом угоди про визнання вини.

При призначенні покарання, суд враховує, що узгоджені сторонами в угоді про визнання винуватості вид і міра покарання відповідають загальним правилам призначення кримінальних покарань та розміру призначеного покарання, які встановлені Кримінальним кодексом України..

При вирішенні питання про відповідність угоди вимогам ст. 474 Кримінального процесуального кодексу України, суд враховує, що умови угоди про визнання винуватості не суперечать вимогам цього кодексу, правова кваліфікація дій кримінального правопорушення вірна, умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб. Не встановлені підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, не є очевидною неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань за угодою, фактичні підстави для невизнання винуватості відсутні.

При цьому, судом з`ясовано, що обвинувачений повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені пунктом 1 частини четвертої статті 474 Кримінального процесуального кодексу України, а також наслідки укладення й затвердження даної угоди, передбачені частиною другою статті 473 Кримінального процесуального кодексу України, наслідки її невиконання, передбачені статтею 476 Кримінального процесуального кодексу України, вид покарання, та інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Судом не встановлено визначених ч. 7 ст. 474 Кримінального процесуального кодексу України підстав для відмови у затвердженні угоди про визнання винуватості між обвинуваченим та прокурором.

Відповідно до ч. 1 ст. 475 Кримінального процесуального кодексу України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену міру покарання.

Згідно позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 23 квітня 2020 року (справа № 566/1387/18), якщо санкцією статті Особливої частини Кримінального кодексу України визначено тільки максимальну межу покарання, то мінімальною є та нижча його межа, що встановлена в нормах Загальної частини Кримінального кодексу України для відповідного виду покарання, а стосовно неповнолітніх мінімальний розмір покарання призначається із врахуванням особливостей, передбачених статтями 99-102 цього Кодексу.

Якщо ж санкцією статті визначено мінімальну та максимальну межі покарання, то суд може призначити особі (як повнолітній так і неповнолітній) покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією цієї статті, тільки застосувавши положення ст. 69 Кримінального кодексу України, за наявності для цього правових підстав.

Відповідно до позиції, викладеної в постанові Верховного Суду у справі № 629/2739/18 від 03 лютого 2021 року, положення ч. 1 ст. 69 Кримінального кодексу України надають повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 Кримінального кодексу України: істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

Закон України про кримінальну відповідальність передбачає можливість застосування положень ст. 69 Кримінального кодексу України, що також визначено законодавцем у ст. 65 Кримінального кодексу України, яка регулює загальні засади призначення покарання, при наявності кількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а також з урахуванням даних про особу винного.

Обставинами, що згідно зі ст. 66 Кримінального кодексу України пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину , вік обвинувачуваного.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 згідно ст. 67 Кримінального кодексу України не встановлено.

Суд також враховує особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, є здобувачем освіти у Чорноморському морському коледжу Одеського національного морського університету, на обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, осудив свій вчинок, що свідчить про його щире каяття, згоден на відшкодування шкоди потерпілої.

Отже, наявні пом`якшуючі обставини, що в сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про позитивну характеристику обвинуваченого, що передбачає застосування в даному кримінальному провадженні положень ст. 69 Кримінального кодексу України.

Суспільний інтерес виражається в забезпеченні швидкого досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 69 Кримінального кодексу України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, суд, умотивувавши своєї рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) особливої частини Кримінального кодексу України.

Таким чином, оскільки укладення угоди є добровільним, умови угоди не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, не суперечать вимогам цього закону та інтересам суспільства, правова кваліфікація кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України є вірною, зобов`язання взяті за угодою обвинуваченим виконуються, узгоджена міра покарання з застосуванням ст. 69 Кримінального кодексу України у виді штрафу, відповідає характеру і тяжкості обвинувачення, особі обвинуваченого, суд вважає за можливе затвердити угоду про визнання та призначити узгоджене покарання.

За таких обставин, суд вважає доведеним в судовому засіданні те, що ОСОБА_3 скоїв: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану, тобто її дії кваліфікує за ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України, за якою належить призначити ОСОБА_3 узгоджену сторонами угоди про визнання винуватості.

Щодо заявлених позовних вимог потерпілої ОСОБА_6 .

Відповідно до ч. 2 ст. 127 Кримінального процесуального кодексу України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні.

Згідно з положеннями ч. 5 ст. 128 Кримінального процесуального кодексу України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Статтею 23 Цивільного кодексу України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року (зі змінами та доповненнями від 27 лютого 2009 року) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Положенням статті 1167 Цивільного кодексу України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною 2 цієї статті.

Відповідно до частин 1, 5, 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, суд вважає позовні вимоги потерпілої ОСОБА_6 доведеними та на її користь підлягає стягненню : матеріальну шкоду у розмірі 41776,00 гривень, моральну шкоду у розмірі 10000,00 гривень, судові витрати у розмірі 9211.20 гривень, підтверджені відповідними доказами ,наявними в матеріалах кримінального провадження.

Інші питання які вирішувались судом.

Міра запобіжного заходу ОСОБА_3 не обиралась.

Позовні вимоги потерпілої підлягають задоволенню в повному обсязі.

Речові докази по справі суд вирішує відповідно до положень ст. 100 Цивільного процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 314-316, 472, 474, 475 Кримінального процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 30 грудня 2024 року, що була укладена між прокурором Чорноморської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_4 з однієї сторони та обвинуваченим ОСОБА_3 , в присутності його захисника адвоката ОСОБА_5 , з іншої сторони у кримінальному провадженні № 1-кп/501/62/25, (501/5272/24).

Визнати винним ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України.

Призначити ОСОБА_3 узгоджене сторонами угоди покарання:

? за ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України із застосуванням ч. 1 ст. 69 Кримінального кодексу України у виді штрафу у розмірі 2500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 42 500,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , уродженця м. Чорноморську Одеського району Одеської області, громадянина України, маючого середню освіту та є студентом 3 курсу, групи № 301 Чорноморського морського коледжу Одеського національного морського університету, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_3 матеріальну шкоду у розмірі 41776,00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , уродженця м. Чорноморську Одеського району Одеської області, громадянина України, маючого середню освіту та є студентом 3 курсу, групи № 301 Чорноморського морського коледжу Одеського національного морського університету, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_4 , моральну шкоду у розмірі 10000,00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , уродженця м. Чорноморську Одеського району Одеської області, громадянина України, маючого середню освіту та є студентом 3 курсу, групи № 301 Чорноморського морського коледжу Одеського національного морського університету, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_5 на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_4 , судові витрати у розмірі 9211.20 гривень.

Міра запобіжного заходу ОСОБА_3 не обиралась.

Речові докази: відеозаписи, які містяться на оптичному носії інформації DVD-R диски марки «Axent», 16Х, DVD-R, 4.7 GB, 120 min; відеозаписи, які містяться на оптичному носії інформації DVD-R диски марки «Axent», 16Х, DVD-R, 4.7 GB, 120 min; відеозаписи, які містяться на оптичному носії інформації DVD-R диски марки «Axent», 16Х, DVD-R, 4.7 GB, 120 min; відеозаписи, які містяться на оптичному носії інформації DVD-R диски марки «Axent», 16Х, DVD-R, 4.7 GB, 120 min залишити в матеріалах кримінального провадження № 0000928 від 21 жовтня 2024 року; планшет Xiaomi Pad 6, в заводському пакуванні, м`яка іграшка у вигляді «єдинорога», жіноча піжама, кімнатні тапочки і жіночу косметичну пов`язку, передану на зберігання потерпілої ОСОБА_6 , вважати їй повернутими.

Вирок може бути оскаржений обвинуваченим, прокурором, виключно з підстав, передбачених ст. 394 Кримінально-процесуального кодексу України до Одеського апеляційного суду через Іллічівський міський суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий