Справа№751/993/25
Провадження №1-кс/751/304/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2025 року місто Чернігів

Слідчий суддя Новозаводського районного суду міста Чернігова ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові клопотання старшого слідчого відділу СУ ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_4 , погоджене в.о. керівника Деснянської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця сел. Десна Чернігівського (раніше Козелецького) району Чернігівської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий відділу СУ ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, з утриманням в ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор», з визначенням застави в розмірі 600 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 1 816 800 грн.

В обґрунтування даного клопотання зазначив, що слідчим управлінням ГУНП в Чернігівській області за процесуального керівництва Деснянської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000433 від 22.08.2024 року за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 410 КК України. Підозра ОСОБА_6 обґрунтовується зібраними у кримінальному провадженні доказами. Враховуючи, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років, під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що свідчить про неможливість їх запобігання шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.

У судовому засіданні слідчий та прокурор клопотання підтримали, просили задовольнити з підстав, викладених у ньому, зазначивши, що пред`явлена ОСОБА_6 підозра обґрунтована та підтверджується зібраними доказами, а також існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України. Інші запобіжні заходити не здатні забезпечити виконання підозрюваним обов`язків та запобігти встановленим ризикам. Також просили застосувати заставу в більшому розмірі, аніж передбачено п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, посилаючи на відшукання в підозрюваного під час обшуку грошових коштів у значному розмірі, які не були відображені в електронній декларації особи, уповноваженої на здійснення владних управлінських функцій.

Підозрюваний та його захисник у судовому засіданні заперечували щодо клопотання, оскільки підозра частково є необґрунтованою. Захисник зазначила, що вказаний в клопотанні ризик переховування від органів досудового розслідування та суду, зокрема на тимчасово окупованій території України, є недоведеним. Виявлені в підозрюваного кошти належать не йому, а членам його сім`ї. Вказала, що ОСОБА_6 має постійне місце проживання, на підтвердження чого надала договір оренди квартири. Також він здійснює постійний догляд за своїм дідом похилого віку, який є особою з інвалідністю. У зв`язку з цим просила застосувати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, а в разі обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою передбачити можливість внесення застави у визначених п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України межах.

Заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши безпосередньо в судовому засіданні матеріали справи, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Так, у судовому засіданні встановлено, що СУ ГУНП в Чернігівській області розслідується кримінальне провадження №0000433 від 22.08.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 410 КК України.

27.01.2025 о 13 год. 38 хв. ОСОБА_6 було затримано в порядку ст. 208 КПК України, а о 03 год. 12 хв. 28.01.2025 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 410 КК України, а саме: у заволодінні військовою службовою особою із зловживанням службовим становищем іншим військовим майном, вчиненим в умовах воєнного стану.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років (п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочину діяльність.

Згідно зі ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, розмір майнової шкоди, в заподіянні якого підозрюється особа.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно підозрюваного, слідчий суддя враховує вимоги п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_6 обґрунтовано (для даної стадії досудового розслідування) підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 410 КК України, та підозра підтверджується зібраними у справі доказами, які безпосередньо дослідженні в судовому засіданні, а саме: протоколами за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій, протоколами обшуків, протоколами допитів свідків, протоколами огляду речей та документів, деклараціями виробників на продукти та посвідченнями про їх якість.

Підозрюваним та його захисником у ході дослідження матеріалів клопотання в судовому засіданні не було наведено аргументів, які би ставили під сумнів обґрунтованість підозри на даній стадії кримінального провадження.

При цьому слідчий суддя зауважує, що в межах розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу судом оцінюється ступінь обґрунтованості підозри виключно для даної стадії кримінального провадження та виключно в аспекті наявності підстав для застосування запобіжного заходу. Слідчий суддя під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу не вирішує питання про винуватість або невинуватість особи. Згідно з положеннями статті 198 КПК України висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.

Стосовно доводів сторони захисту про необґрунтованість підозри слідчий суддя зазначає наступне. На даному етапі оцінці підлягає встановленню, чи є підозра обґрунтованою та розумною. Так, термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (пункт 32 рішення ЄСПЛ від 30.08.1990 у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства», пункт 175 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України»). Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справах «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990).

Відтак наявні в матеріалах клопотання докази, зокрема отримані за результатами негласних слідчих (розшукових) дій відомості, є достатніми для висновку, що підозра ОСОБА_6 є обґрунтованою, у зв`язку з чим слідчий суддя вважає вірогідною причетність останнього до вчинення кримінального правопорушення, що є достатнім для застосування щодо нього запобіжного заходу.

У ході судового розгляду клопотання стороною обвинувачення доведено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

- ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років, а тому, усвідомлюючи можливість призначення реального покарання у разі визнання винним, він може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення;

- підозрюваний може знищити, сховати або спотворити речі чи документи, які мають значення для встановлення обставин кримінального провадження, оскільки наразі органом досудового розслідування не встановлені всі місця можливого зберігання документів, які мають значення для кримінального провадження;

- перебуваючи на волі, підозрюваний матиме можливість впливати на свідків у кримінальному провадженні з метою спонукання до відмови від дачі показів чи зміни раніше наданих показів; при цьому слідчий суддя зауважує, що ОСОБА_6 є військовослужбовцем старшого офіцерського складу та займає посаду начальника тилу, у зв`язку з чим може впливати на підлеглих військовослужбовців, а також може використовувати коло своїх зв`язків для впливу на свідків;

- ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, може вчинити інші кримінальні правопорушення чи продовжити вчиняти аналогічні кримінальні правопорушення, оскільки останній, незважаючи на офіційне працевлаштування, підозрюється у заволодінні військовим майном під час перебування на службі.

Щодо посилань сторони захисту на відсутність ризиків, слідчий суддя доходить висновку про відхилення таких аргументів з огляду на те, що станом на даний момент досудове розслідування не закінчено, повний обсяг слідчих дій не проведено, а ризики переховування, знищення речей чи документів, незаконного впливу та продовження вчинення аналогічних кримінальних правопорушень є об`єктивними та не спростовуються наведеними стороною захисту аргументами. При цьому слідчий суддя вважає слушними доводи захисника про недоведений ризик переховування підозрюваного саме на тимчасово окупованій території України, оскільки останній є військовослужбовцем ЗСУ. Також варто зазначити, що ризик незаконного впливу на свідків існує як на початковому етапі кримінального провадження, так і на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Разом з тим, стороною обвинувачення в судовому засіданні не доведено переконливими аргументами недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів, аніж тримання під вартою, для запобігання встановленим ризикам.

Так, зі змісту підозри вбачається, що наразі ОСОБА_6 інкримінується один епізод злочинного діяння, за яким сума заволодіння військовим майном становить 20 052,09 грн. При цьому суворість можливого покарання у разі визнання підозрюваного винним у вчинені інкримінованого злочину не може бути вирішальним фактором для обрання найбільш тяжкого запобіжного заходу. Для взяття особи під варту повинні враховуватися й інші обставини справи з сукупністю даних про особу підозрюваного.

Оціннюючи наявні відомості про особу підозрюваного суд бере до увагу те, що підозрюваний раніше не був засуджений, відсутні відомості про вчинення ним іншого виду правопорушень (кримінальних, адміністративних, дисциплінарних тощо) окрім тих, можливе вчинення яких є предметом дослідження в даному кримінальному провадженні.

Тому, на переконання слідчого судді, для запобігання встановленим ризикам є достатнім такий запобіжний захід, як цілодобовий домашній арешт з покладенням відповідних обов`язків, під час якого підозрюваний не матиме можливості покидати місце свого проживання та, як наслідок, переховуватись від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити речі чи документи, впливати на свідків у кримінальному провадженні та вчиняти аналогічні кримінальні правопорушення.

Згідно з ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті (наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення та наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків), але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті (недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів), слідчий суддя має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Згідно з ч. 6 ст. 181 КПК України строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Сукупний строк тримання особи під домашнім арештом під час досудового розслідування не може перевищувати шести місяців. По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію і запобіжний захід вважається скасованим.

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором.

При обранні іншого більш м`якого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, ніж того, який зазначений у клопотанні тримання під вартою, слідчий суддя відповідно до положень ст. 178 КПК України враховує дані про особу підозрюваного ОСОБА_6 , який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, є військовослужбовцем та має військове звання «майор», за місцем служби характеризується посередньо, а також враховує його молодий вік та стан здоров`я, наявність достатньо сталих соціальних зв`язків: одружений, має постійне місце роботи. Крім того, слідчий суддя звертає увагу на наявність постійного місця проживання підозрюваного за адресою: АДРЕСА_2 .

Отже, враховуючи зазначені вище обставини, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_6 слідчий суддя вважає за необхідне обрати стосовно нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло цілодобово, в межах строку досудового розслідування, тобто до 28 березня 2025 року.

Також у зв`язку з обранням запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, слід покласти на підозрюваного ОСОБА_6 обов`язки, зазначені у ч. 5 ст. 194 КПК України.

Крім того, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 КПК України, у разі застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту підозрюваний, який був затриманий, негайно доставляється до місця проживання і звільняється з-під варти, якщо згідно з умовами обраного запобіжного заходу йому заборонено залишати житло цілодобово.

Керуючись статтями ст.ст. 131-132, 176-178, 181, 183, 193, 194, 196-198, 202, 309, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання старшого слідчого відділу СУ ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_4 , погоджене в.о. керівника Деснянської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_6 відмовити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця сел. Десна Чернігівського (раніше Козелецького) району Чернігівської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, в межах строку досудового розслідування, до 28 березня 2025 року, заборонивши цілодобово залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Негайно доставити підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до місця проживання і звільнити підозрюваного з-під варти.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в межах строку досудового розслідування, до 28 березня 2025 року, наступні обов`язки:

- прибувати до слідчого, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження, прокурора та суду за викликом;

- не відлучатися із населеного пункту м. Остер Чернігівського району Чернігівської області, в якому ОСОБА_6 проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватись від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ;

- здати на зберігання слідчому, у провадженні якого перебуватиме кримінальне провадження, паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваному, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого та прокурора у кримінальному провадженні.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду.

Повний текст ухвали суду проголошено 31.01.2025 о 15.30 год.

Слідчий cуддя ОСОБА_1