Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________
Справа № 490/725/24
Провадження № 1-кп/490/595/2024
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«28» жовтня 2024 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

потерпілого

ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальну справу за обвинуваченням

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Гашпор Єдинецького району Республіки Молдова, є українцем, громадянином України, здобув базову середню освіту, є одруженим, неповнолітніх дітей не має, не працює, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не вчиняв злочинів та не судився.

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 345 Кримінального Кодексу України, -

В С Т А Н О В И В :

Формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним

І……Органами досудового розслідування та публічним обвинуваченням ОСОБА_7 звинувачено у вчиненні злочину за таких обставин

27.12.2023 о 20 годині 30 хвилин поліцейський Управління патрульної поліції в Миколаївській області ОСОБА_5 разом із інспектором Управління патрульної поліції в Миколаївській області ОСОБА_8 та поліцейським Управління патрульної поліції в Миколаївській області ОСОБА_9 , будучи у форменому одязі із знаками розрізнення, отримавши табельну вогнепальну зброю та спеціальні засоби, заступили на нічне чергування у складі наряду «Корвет 404» та приступили до виконання своїх функціональних обов`язків з охорони громадського порядку на території Центрального району, міста Миколаєва.

В подальшому, в цей же день о 22 годині 55 хвилин, на службовий планшет екіпажу «Корвет-404», надійшло повідомлення про те, що за адресою: м. Миколаїв, вул. Архітектора Старова, біля будинку 14-В між оператором таксі та невідомими особами виник конфлікт.

Близько 23:10 годин, ОСОБА_5 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у складі екіпажу «Корвет-404» прибули на місце події за вищевказаною адресою, де знаходилась група осіб у кількості 4-х осіб (дві жінки та два чоловіки), серед яких був і ОСОБА_10 , який поводив себе неадекватно, та агресивно стосовно співробітників поліції.

27.12.2023 близько 23:25 годин на місце події прибув додатковий патруль «Корвет-451» у складі: старшого лейтенанта поліції ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Під час спілкування із співробітниками поліції, ОСОБА_10 постійно провокував наряд екіпажу «Корвет-404», це проявлялося у недотриманні дистанції. На попередження співробітників поліції про необхідність поводити себе чемно ОСОБА_10 не реагував, вживав нецензурну лайку.

Після чого, усіма співробітниками поліції екіпажу «Корвет-404» та корвет «Корвет-451» спільно прийнято рішення затримати ОСОБА_10 , скласти протокол та надягти кайданки, після чого доставити до відділення поліції № 1 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області, що розташоване за адресою: м. Миколаїв, вул. 2-га Екіпажна, буд. 59 для подальшого складення відповідних матеріалів.

28.12.2023 близько 00:00 годин прибувши до відділення поліції № 1 під час складання матеріалів, ОСОБА_10 , продовжував себе агресивно поводити перебуваючи у кайданках.

28.12.2023 0 00:24 не реагуючи на зауваження працівника поліції ОСОБА_5 щодо невжиття нецензурної лайки та дотримання безпечної дистанції між ним та працівниками поліції, ОСОБА_10 , усвідомлюючи, що він діє стосовно працівника поліції, який виконує свої обов`язки з охорони громадського порядку, діючи умисно, прикладаючи фізичну силу, здійснив один удар лобною частиною голови в область правого ока ОСОБА_5 , чим спричинив останньому тілесне ушкодження, у вигляді контузії очного яблука легкого ступеню, що відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

Вказані дії ОСОБА_7 органами досудового розслідування та публічним обвинуваченням кваліфіковані за частиною 2 статті 345 Кримінального Кодексу України як умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Позиції сторін.

1. Під час судового розгляду кримінального провадження прокурор вважав вину обвинуваченого у вчиненні злочину за вказаних в обвинувальному акті обставин доведеною, його дії - кваліфікованими вірно.

Спираючись про таке, просив визнати обвинуваченого винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 345 Кримінального Кодексу України, та призначити йому покарання в межах санкції цієї норми.

Водночас просив на підставі статті 75 Кримінального Кодексу України звільнити ОСОБА_7 від відбуття покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку тривалістю в 01 рік.

2. Потерпілий під час судового засідання 22 жовтня 2024 року підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті. При цьому зазначив, що наразі жодних претензій до обвинуваченого не має, наслідки дій обвинуваченого для нього /потерпілого/ наразі відсутні.

У судове засідання 24 жовтня 2024 року потерпілий не з`явився, просив провести це засідання та закінчувати розгляд кримінального провадження за його /потерпілого/ відсутності. З огляду на таку позицію потерпілого суд, з урахуванням думки сторін про можливість такого, ухвалив закінчувати розгляд справи за відсутності потерпілого.

3. Обвинувачений викладені в обвинувальному акті обставини визнав та зазначив, що у содіяному кається.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

А……Та обставина, що потерпілий ОСОБА_5 проходить службу в органах Національної Поліції України, підтверджується залученою до матеріалів кримінального провадження копією посвідчення серії МКП № 014649, виданого 02 червня 2023 року.

Б…… Про перебіг подій, за яких ОСОБА_5 було завдано удару, свідчать такі досліджені судом докази.

І……Будучи допитаним під час судового засідання, обвинувачений обставини, викладені в обвинувальному акті, повністю підтвердив.

Стосовно кульмінаційного моменту подій, що є предметом розгляду в межах цього кримінального провадження, зазначив, що перебуваючи у відділі поліції у кайданках, звернувся до ОСОБА_5 із проханням послабити кайданки.

Потерпілий йому у такому відмовив.

Тоді він, не втримавшись, вдарив ОСОБА_5 головою в область обличчя.

ІІ……Будучи допитаним під час судового засідання, потерпілий обставини, викладені в обвинувальному акті, також підтвердив.

1. Пояснив, зокрема, таке.

1.1. Дійсно, 27 грудня 2023 року він у складі екіпажу «Корвет-404» прибув на виклик в район будинку АДРЕСА_2 . Там вони побачили групу людей, до складу якої входив ОСОБА_13 .

Та первісно той визначався, як один з «потерпілих» у конфлікті, через який вони /працівники поліції/ приїхали.

1.2. У процесі спілкування з працівниками поліції ОСОБА_10 поводився нечемно, зокрема не дотримував дистанцію між ним та працівниками поліції.

Проте, як зазначив потерпілий, дотримання такої дистанції має важливе значення, адже працівники поліції знаходяться на службі зі зброєю та недотримання дистанції створює для них небезпеку.

Потерпілий також зазначив, що працівники поліції постійно робили ОСОБА_10 зауваження із приводу дотримання дистанції, на що той реагував агресивно, висловлювався нецензурно та погрожував працівникам поліції.

1.3. Як зазначив далі потерпілий, тоді було прийняте рішення затримати ОСОБА_10 , вдягнути на нього кайданки та доставити його до відділу поліції.

Хто прийняв це рішення, він /потерпілий/ не пам`ятає, підстави затримання йому також відомими не були, це рішення приймав не він.

1.4. Після того, як ОСОБА_4 був доставлений до відділу поліції, йому / ОСОБА_5 / доручити пильнувати за обвинуваченим під час складання протоколів про адміністративні правопорушення.

(а) При цьому ОСОБА_13 дійсно просив послабити йому кайданки, але він /потерпілий/ такого не зробив.

(б) Пояснюючи такі свої дії, потерпілий зазначив таке.

Кайданки у «закритому» вигляді мають овальний отвір, який в цілому відповідає формі зап`ястку. Та коли вони закріплюються на зап`ястях, між руками та елементами кайданків по більшому боку овалу залишається зазор приблизно в один палець. Але коли людина починає «крутити» руками в кайданках, вона розвертає руку таким чином, що зап`ясток своєю більш довгою частиною стає в менш довгу частину «овалу» кайданків, через що людина починає відчувати дискомфорт. Але якщо у такому випадку послабити кайданки, то вони не утримуватимуть руки.

З огляду на такі міркування, він у проханні ОСОБА_14 відмовив.

1.5. Як пояснив далі потерпілий, у відповідь на таке ОСОБА_15 вдарив його головою в око.

Враховуючи, що наведені показання обвинуваченого та потерпілого повністю узгоджуються поміж собою, а також із змістом висунутого ОСОБА_14 обвинувачення, суд, з урахуванням думки сторін про можливість такого, на підставі частини 3 статті 349 Кримінального Процесуального Кодексу України визнав за недоцільне подальше дослідження доказів щодо змісту подій, які є предметом розгляду в межах цього кримінального провадження.

З огляду на таке перебіг подій, за яких ОСОБА_5 було завдано удару, суд вважає встановленим.

В……Про наслідки завданого ОСОБА_5 удару свідчать такі досліджені судом докази.

З висновку експерта № 1143 від 28 грудня 2023 року /експерт ОСОБА_16 / вбачається, що внаслідок дій ОСОБА_17 під час встановлених вище подій ОСОБА_5 було заподіяне тілесне пошкодження у вигляді контузії очного яблука легкого ступеню, яке по ступеню тяжкості відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

Підстави для сумніву у достовірності цього висновку є відсутніми, оскільки:

?він був наданим у встановленому станом на момент проведення експертизи законом порядку, а саме - на виконання постанов слідчих;

?перед його дачею експерт була попередженою про кримінальну відповідальність за відмову або ухилення від дачі висновку або за дачу завідомо неправдивого висновку, за ст.ст. 384, 385 Кримінального Кодексу України, про що містяться позначки у висновку;

?компетенція експерта сумнівів в сторін кримінального провадження не викликає;

?про особисту зацікавленість експерта сторони кримінального провадження, зокрема - захист - не посилаються; відомості про наявність такої зацікавленості в матеріалах кримінального провадження відсутні.

Ґ......Про підстави застосування до ОСОБА_7 кайданків та його доставляння до відділу поліції свідчить таке.

Зміст досліджених доказів

ОСОБА_18 …Під час судового розгляду судом досліджені такі докази.

1. У залученій до матеріалів кримінального провадження копії протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 222095 йдеться про таке.

1.1. Цей протокол був складеним 28 грудня 2023 року поліцейським УПП в Миколаївській області сержантом поліції ОСОБА_9 .

1.2. Цей протокол був складений відносно ОСОБА_7 .

1.3. У протоколі відзначалось, що

18.12.2023 близько 23 год. 08 хв. громадянин ОСОБА_10 поводився не адекватно, що виражалося в хуліганських діях, а саме викрикував нецензурні слова, погрожував фізичною розправою стосовно працівників поліції за адресою м. Миколаїв, вул. Архітектора Старова, 14В, що порушував громадській порядок і спокій громадян.

1.4. Вказані дії автором протоколу кваліфіковані за частиною 1 статті 173 КУпАП

1.5. У протоколі містяться позначки про роз`яснення ОСОБА_14 його прав, передбачених статтями 55, 56, 59, 63 Конституції України та статтею 268 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

1.6. У протоколі також містяться позначки про те, що ОСОБА_13 відмовився від підписання протоколу та від дачі пояснень по суті порушення.

1.7. Цей протокол містить лише підпис ОСОБА_9 , підписів понятих, свідків або потерпілих не містить.

2. У залученій до матеріалів кримінального провадження копії протоколу про адміністративне затримання серії АА № 095924 йдеться про таке.

2.1. Цей протокол був складеним 28 грудня 2023 року поліцейським УПП в Миколаївській області сержантом поліції ОСОБА_9 .

2.2. У протоколі відзначалось, що ОСОБА_13

був доставлений 28 грудня 2023 року о 00 годин 07 хвилин у зв`язку із вчиненням правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173 КУпАП для складання адміністративних матеріалів, складання протоколу про адміністративне правопорушення

2.3. У протоколі містяться позначки про роз`яснення ОСОБА_14 його прав, передбачених статтями 55, 56, 59, 63 Конституції України та статтею 268 Кодексу України про адміністративне правопорушення, а також про право та можливість отримання безоплатної вторинної правової допомоги відповідно до Закону України «Про безоплатну правову допомогу»

Далі у протоколі зазначається: «Передано адвокату з безоплатної допомоги о 01 год. 07 хв.»

2.4. У протоколі також містяться позначки про те, що про місце перебування затриманого повідомлена ОСОБА_19 .

2.5. У протоколі зазначається, що особистий огляд та огляд речей ОСОБА_7 не проводився, видимі тілесні ушкодження на ньому відсутні, скарг та заяв він не висловлював.

2.6. У протоколі також містяться позначки про те, що ОСОБА_13 відмовився від підписання протоколу.

2.7. Цей протокол містить лише підпис ОСОБА_9 , підписів понятих, свідків або потерпілих не містить.

3. З залучених до матеріалів кримінального провадження за згодою сторін та досліджених за згодою сторін постанов Центрального районного суду міста Миколаєва вбачається, що адміністративний протокол про вчинення ОСОБА_20 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173 Кримінального Кодексу України розглядався судом тричі.

3.1. Постановою судді Центрального районного суду міста Миколаєва ОСОБА_21 від 13 лютого 2024 року ухвалювалось:

«Матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.. 173 КУпАП ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - повернути до Управління патрульної поліції в Миколаївській області для встановлення дійсного місця перебування особи та забезпечення явки особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, до Центрального районного суду міста Миколаєва»

3.2. Постановою судді Центрального районного суду міста Миколаєва ОСОБА_21 від 20 травня 2024 року ухвалювалось:

«Матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.. 173 КУпАП ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - повернути до Управління патрульної поліції в Миколаївській області для встановлення дійсного місця перебування особи та забезпечення явки особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, до Центрального районного суду міста Миколаєва»

3.3. Постановою судді Центрального районного суду міста Миколаєва ОСОБА_22 від 05 вересня 2024 року ухвалювалось:

«Провадження в справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_7 за ст.. 173 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення»

Мотивуючи прийняте рішення саме про відсутність складу адміністративного правопорушення, суддя зазначив таке

«Особа, яка складала протокол про адміністративне правопорушення формально підійшла до складання протоколу та матеріалів справи, а тому наведені вище обставини позбавляють суд можливості всебічно і повно з`ясувати обставини справи, а відтак вирішити справу у точній відповідності із законом.

У відповідності до рішень ЄСПЛ у справах Малофеєва проти Росії та Карєлін проти Росії, у випадку,коли викладена у протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає усіх істотних ознак складу правопорушення,суд не має права самостійно редагувати її,а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення,оскільки це становитиме порушення права на захист (особа належним чином не може підготуватись до захисту) та принципу рівності сторін(оскільки фактично суд перебирає на себе невластиву йому функцію обвинувачення),що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, і у такому разі справа має бути закрита у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення»

ІІ……Окрім того, під час судового розгляду судом досліджені й такі докази.

1. У залученій до матеріалів кримінального провадження копії протоколу про адміністративне правопорушення № 222089 йдеться про таке.

1.1. Цей протокол був складеним 28 грудня 2023 року поліцейським УПП в Миколаївській області сержантом поліції ОСОБА_9 .

1.2. Цей протокол був складений відносно ОСОБА_7 .

1.3. У протоколі відзначалось, що

18.12.2023 о 00:10 за адресою АДРЕСА_3 , громадянин ОСОБА_10 знаходився в громадському місці в стані сп`яніння, а саме ВП № 1 ГУНП МРУП. стан сп`яніння, одяг забруднений та з дірками, розхитувався зі сторони в сторону, що ображало людську гідність та громадську мораль.

1.4. Вказані дії автором протоколу кваліфіковані за частиною 1 статті 178 КУпАП

1.5. У протоколі містяться позначки про роз`яснення ОСОБА_14 його прав, передбачених статтями 55, 56, 59, 63 Конституції України та статтею 268 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

1.6. У протоколі також містяться позначки про те, що ОСОБА_13 відмовився від підписання протоколу та від дачі пояснень по суті порушення.

Проте, протокол містить зроблений його /обвинуваченого/ рукою напис: «Не згоден!»

1.7. Цей протокол містить лише підпис ОСОБА_9 , підписів понятих, свідків або потерпілих не містить.

2. У залученій до матеріалів кримінального провадження копії Постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ГАБІ № 702815 вбачається, що справа про вчинення ОСОБА_20 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 178 Кодексу України про адміністративне правопорушення була розглянутою 28 грудня 2023 року поліцейським УПП в Миколаївській області сержантом поліції ОСОБА_9 ..

Цією постановою ухвалювалось

Притягнути гр.-на ОСОБА_10 до адміністративної відповідальності і накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штраф 17 (сімнадцять).

ІІІ……З залученого до матеріалів кримінального провадження протоколу затримання обвинуваченого вбачається, зокрема, що 28 грудня 2023 року о 00:25 годині ОСОБА_13 був затриманий за підозрою у вчиненні злочину, що є предметом розгляду в межах цього кримінального провадження.

Норми права

Відповідно до частини 1 статті 99 Кримінального Процесуального Кодексу України

Документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Оцінка суду

1. Оцінюючи надані джерела відомостей, суд відзначає, що згадані протоколи були

були зібрані стороною обвинувачення під час досудового розслідування, а згадані постанови суду отриманими під час судового розгляду цього кримінального провадження.

При цьому сторони кримінального провадження проти можливості використання цих документів для мети доказування у цьому кримінальному провадженні не заперечували, про що зазначили під час судового засідання 24 жовтня 2024 року.

2. Далі суд відзначає, що оригінал згаданих документів були створеними відповідними державними органами, а їх копії - спеціально виготовленими для мети цього кримінального провадження.

Отже, ці документи можуть бути джерелом доказів у кримінальному провадженні.

3. Далі суд відзначає, що ці документи містять відомості, які можуть використовуватись для встановлення обставин справи.

4. Суд також відзначає, що достовірність відомостей, викладених у цих документах, сторонами кримінального провадження не заперечується.

Наведене у сукупності доводить, що вказані документи є належними та допустимими доказами, з огляду на що кожен з цих документів може використовуватись для подальшого доказування в межах цього кримінального провадження.

Д......З залученої до матеріалів кримінального провадження копії виписки № 3567 з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_7 вбачається, що 28 грудня 2023 року йому був виставлений діагноз «Гостра алкогольна інтоксикація».

Мотиви виправдання обвинуваченого.

Що стосуються обставин вчиненого обвинуваченим діяння.

Релевантні норми права

І......Відповідно до статті 8 Кримінального Процесуального Кодексу України

Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

/частина 1/

Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

/частина 2/

До того ж, відповідно до частини 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів"

Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

1. Відповідно до частини 3 статті 349 Кримінального Процесуального Кодексу України

Суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

2. Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у Постанові від 22 березня 2018 року у справі № 521/11693/16-к зробив такий висновок про застосування норм права

Відповідно до ч 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Однак дана норма не звільняє суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадження та визначені ст. 91 КПК України. Тобто законодавець зобов`язує суд встановити усі обставини, що мають значення для кримінального провадження, а ст. 349 КПК України лише визначає обсяг та порядок дослідження доказів на підтвердження цих обставин.

3. Європейський Суд з Прав Людини у своєму рішенні у справі "Ростовцев проти України" /заява № 2728/16/ зазначив, що

вжите у частині 3 статті 349 Кримінального Процесуального Кодексу України поняття «обставини» … розповсюджувалося лише на фактичні обставини справи та не включало в себе їхню кримінально-правову кваліфікацію.

/пункт 34/

Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові від 27 лютого 2018 року у справі № 756/5578/15-к підтвердила, що таке тлумачення відповідає вимогам національного законодавства та сталої судової практики.

ІІ……Далі суд враховує таке.

1. Частина 2 статті 345 Кримінального Кодексу України передбачає кримінальну відповідальність, зокрема, за

Умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу … легких … тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків

2. Верховний Суд колегією суддів Касаційного кримінального суду у Постанові від 20 жовтня 2020 року у справі № 444/2115/17 зробив такі висновки про застосування норм права

2.1. Невиконання вимоги працівника поліції, яка, очевидно, входить до кола його повноважень, не може бути визнане правомірним, якщо особа, виходячи зі своєї оцінки ситуації, вважає таку вимогу безпідставною, і навіть якщо в подальшому виявиться, що ця вимога ґрунтувалася на неправильній оцінці ситуації поліцейським і не мала достатніх підстав.

/пункт 14/

2.2. вирішуючи питання про наявність у діях обвинуваченої особи "опору" в значенні статті 342 КК, суд повинен взяти до уваги також поведінку поліцейського або поліцейських під час пред`явлення ними вимоги і за подальшого розвитку подій у зв`язку із цими вимогами.

Відповідно до усталеної судової практики опором у значенні статті 342 КК є активна фізична протидія виконанню поліцейським його законних повноважень. Таким чином, виходячи з цієї позиції, для визначення наявності в діях обвинуваченої особи складу "опору" у значенні цього положення обвинувачення має довести як наявність об`єктивної сторони діяння, тобто певного активного фізичного впливу з боку обвинуваченої особи, так і спрямованість її умислу саме на протидію виконанню службових повноважень.

Слід брати до уваги, що дії особи, спрямовані на протидію невиправданому і надмірному насильству з боку поліцейського, не можуть кваліфікуватися як опір за статтею 342 КК. Якщо особа відштовхує поліцейського, щоб запобігти удару кийком, або закриває обличчя від удару, в результаті чого поліцейський отримує травму руки, або хапається за одяг поліцейського, щоб запобігти падінню, такі дії не можуть вважатися опором у значенні статті 342 КК, оскільки їхня мета полягає не у протидії законній діяльності поліції, а в уникненні небезпеки для життя і здоров`я особи.

Для того, щоб провести не завжди очевидну межу між опором у значенні статті 342 КК і діями, зумовленими рефлекторними реакціями або самозахистом, суду слід взяти до уваги не лише факт фізичного впливу на поліцейського збоку обвинуваченої особи, але і контекст, у якому відбулася подія.

Для цього слід зважати на відповідність дій поліції вимогам нормативних актів, що регулюють поліцейську діяльність. Зокрема, стаття 29 Закону України "Про національну поліцію" вимагає, щоб поліцейський захід був, серед іншого, необхідним і пропорційним. Тому, вирішуючи, чи є в діях обвинуваченого склад опору, суд має переконатися, що застосовані до обвинуваченої особи заходи збоку поліції були необхідними та пропорційними ситуації, що склалася, і були застосовані відповідно до процедури, установленої законом.

/пункти 17 21/

2.3. Ці ж міркування мають братися до уваги також при оцінці наявності чи відсутності складу злочину, передбаченого статтею 345 КК.

/пункт 23/

3. Така позиція підтверджена й в послідуючих Постановах Верховного Суду, зокрема у Постанові від 14 квітня 2021 року у справі № 199/2151/18.

ІІІ……З огляду на ці вимоги діючого законодавства та настанови судової практики суд враховує й таке.

1. Відповідно до статті 29 Закону України «Про національну поліцію»

Поліцейський захід - це дія або комплекс дій превентивного або примусового характеру, що обмежує певні права і свободи людини та застосовується поліцейськими відповідно до закону для забезпечення виконання покладених на поліцію повноважень.

/частина 1/

Поліцейський захід застосовується виключно для виконання повноважень поліції. Обраний поліцейський захід має бути законним, необхідним, пропорційним та ефективним.

/частина 2/

Обраний поліцейський захід є законним, якщо він визначений законом. Поліцейському заборонено застосовувати будь-які інші заходи, ніж визначені законами України.

/частина 3/

Обраний поліцейський захід є необхідним, якщо для виконання повноважень поліції неможливо застосувати інший захід або його застосування буде неефективним, а також якщо такий захід заподіє найменшу шкоду як адресату заходу, так і іншим особам.

/частина 4/

Застосований поліцейський захід є пропорційним, якщо шкода, заподіяна охоронюваним законом правам і свободам людини або інтересам суспільства чи держави, не перевищує блага, для захисту якого він застосований, або створеної загрози заподіяння шкоди.

/частина 5/

Обраний поліцейський захід є ефективним, якщо його застосування забезпечує виконання повноважень поліції.

/частина 6/

Поліцейський захід припиняється, якщо досягнуто мети його застосування, якщо неможливість досягнення мети заходу є очевидною або якщо немає необхідності у подальшому застосуванні такого заходу.

/частина 7/

2. Відповідно до статті 30 Закону України «Про національну поліцію»

Поліція для виконання покладених на неї завдань вживає заходів реагування на правопорушення, визначені Кодексом України про адміністративні правопорушення та Кримінальним процесуальним кодексом України, на підставі та в порядку, визначених законом.

/частина 1/

Поліція для охорони прав і свобод людини, запобігання загрозам публічній безпеці і порядку або припинення їх порушення також застосовує в межах своєї компетенції … заходи примусу, визначені цим Законом.

/частина 2/

3. Відповідно до частини 1 статті 42 Закону України «Про національну поліцію»

Поліція під час виконання повноважень, визначених цим Законом, уповноважена застосовувати … заходи примусу, зокрема спеціальні засоби.

Відповідно до частини 4 цієї статті спеціальними засобами є, зокрема, засоби обмеження рухомості (кайданки, сітки для зв`язування тощо)

Відповідно до частини 3 статті 43 Закону України «Про національну поліцію»

Вид та інтенсивність застосування заходів примусу визначаються з урахуванням конкретної ситуації, характеру правопорушення та індивідуальних особливостей особи, яка вчинила правопорушення.

Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 45 Закону України «Про національну поліцію»

кайданки … застосовуються:

1) до особи, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення та чинить опір поліцейському або намагається втекти;

2) під час затримання особи;

3) під час конвоювання (доставляння) затриманого або заарештованого;

4) якщо особа своїми небезпечними діями може завдати шкоду собі і оточуючим;

ґ) проведення процесуальних дій з особами у випадках, коли вони можуть створити реальну небезпеку оточуючим або собі;

ІV……Враховує суд й такі приписи діючого законодавства та настанови судової практики.

1. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 262 Кодексу України про адміністративне правопорушення /у редакції Закону України № 3196-ІХ від 29 червня 2023 року, що діяла на момент адміністративного затримання ОСОБА_7 / органи Національної поліції мали право здійснити адміністративне затримання лише

при вчиненні дрібного хуліганства, вчиненні домашнього насильства, насильства за ознакою статі, невиконання термінового заборонного припису, порушення порядку організації і проведення зборів, мітингів, вуличних походів і демонстрацій, при поширюванні неправдивих чуток, вчиненні злісної непокори законному розпорядженню чи вимозі поліцейського, члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, а також військовослужбовця чи образи їх, публічних закликів до невиконання вимог поліцейського, при порушенні призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, порушенні законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, у разі вчинення поліцейськими поліції особливого призначення Національної поліції України військових адміністративних правопорушень під час дії воєнного стану, при прояві неповаги до суду, вчиненні незаконного доступу до інформації в автоматизованих системах, порушення правил про валютні операції, правил обігу наркотичних засобів або психотропних речовин, незаконного продажу товарів або інших предметів, дрібної крадіжки, торгівлі з рук у невстановлених місцях, при розпиванні спиртних напоїв у громадських місцях чи появі у громадських місцях у п`яному вигляді, що ображає людську гідність і громадську мораль, у випадках, коли є підстави вважати, що особа займається проституцією, при порушенні правил дорожнього руху, правил полювання, рибальства і охорони рибних запасів та інших порушень законодавства про охорону і використання тваринного світу, при порушенні правил перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні і транзитного проїзду через територію України, а також в інших випадках, прямо передбачених законами України;

2. Відповідно до вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод та відповідній їй практиці Європейського Суду поняття "адміністративного правопорушення" не визначається, натомість справи поділяю на справи щодо цивільного спору та щодо кримінального обвинувачення. При цьому відзначається, що для віднесення справи до справи "кримінального обвинувачення" необхідно, окрім критерію віднесення справи до такої категорії національним законодавством, виходити також з суті правопорушення та характеру та ступеню тяжкості санкції, якій може бути піддана зацікавлена особа. (див. рішення, ухваленому у справі «Lauko v. Slovakia» від 2 вересня 1998 року; «A.P, M.P. c. Suisse v. Switzerland» від 23 вересня 1998 року; «Engel and others v. Netherlands» від 8 червня 1976 року)

Європейський Суд у своїй прецедентній практиці неодноразово обговорював поняття «обґрунтована підозра» в аспекті підстав для затримання особи.

Зокрема, у рішенні від 19 березня 2024 року у справі «Parildak v. Turkey»1 Європейський Суд з Прав Людини, ґрунтуючись на своїй попередній практиці, виснував таке

Стаття 5 Конвенції гарантує фундаментальне право на свободу та безпеку. Це право має велике значення в «демократичному суспільстві» за духом Конвенції.

Кожен має право на захист цього права, тобто не бути та не залишатись позбавленим свободи інакше, як відповідно до вимог пункту 1 статті 5. Перелік виключень, наведений у пункті 1 статті 5, є виключним та лише його вузьке тлумачення відповідає меті та завданням цього положення, гарантуючи, що ніхто не буде свавільно позбавленим волі.

Підпункт (с) пункту 1 статті 5 не вимагає, щоб слідчі органи зібрали достатні докази для висунення обвинувачення ані під час арешту, ані під час утримання під вартою в поліції. Метою допиту при затриманні відповідно до цього пункту є завершення розслідування шляхом підтвердження чи виключення конкретних підозр, що обґрунтовували арешт. отже, факти що є підставами для підозри, не мають бути того ж рівня, що ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку та навіть для висунення обвинувачення

Менше з тим, «правдоподібність» підозр, якими має бути обґрунтований арешт, являє собою суттєвий елемент захисту, передбачений статтею 5 § 1 (с) Конвенції від свавільного позбавлення волі. Ось чому самої по собі «добросовісної» підозри недостатньо.

Слова «правдоподібні підстави» означають, що повинні існувати факти чи інформація, здатні переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити правопорушення. Те, що є «правдоподібним», залежить від сукупності обставин. … Таким чином, уряд-відповідач зобов`язаний повідомити Суду принаймні певні факти чи інформацію, здатну переконати його в тому, що існували вірогідні підстави підозрювати заарештовану особу у вчиненні передбачуваного злочину.

Термін «правдоподібність» також стосується порогу, якого має досягти підозра, щоби переконати об`єктивного спостерігача в правдоподібності звинувачень. Як правило, проблеми в цій сфері виникають на рівні фактів. Додатково до фактичного аспекту існування «імовірних підстав для підозри» у значенні статті 5 § 1 c) вимагає, щоб факти, на які посилаються, могли обґрунтовано вважатися такими, що підпадають під дію одного з розділів Кримінального кодексу, який стосується кримінальної поведінки. Таким чином, вочевидь не може бути «розумної підозри», якщо дії або факти, висунуті затриманому, не утворювали складу злочину в момент їх вчинення.

/пункти 55 62/

3. Відповідно до статті 173 Кодексу України про Адміністративні Правопорушення дрібним хуліганством є

нецензурна лайка в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян

4. Відповідно до дороговказів, що містяться у Постанові № 10 від 22 грудня 2006 року Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про хуліганство»

При вирішенні питання про відмежування кримінально караного хуліганства від дрібного слід виходити з того, що відповідно до ч. 1 ст. 296 КК хуліганство - це умисне грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, яке супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом.

Якщо таке порушення не супроводжувалось особливою зухвалістю або винятковим цинізмом, його необхідно кваліфікувати як дрібне хуліганство за ст. 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення

/пункт 3/

Суди мають відрізняти хуліганство від інших злочинів залежно від спрямованості умислу, мотивів, цілей винного та обставин учинення ним кримінально караних дій.

Дії, що супроводжувалися погрозами вбивством, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, вчинені винним щодо членів сім`ї, родичів, знайомих і викликані особистими неприязними стосунками, неправильними діями потерпілих тощо, слід кваліфікувати за статтями КК , що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

/пункт 4/

Оцінка суду.

Наведені приписи діючого законодавства та настанови судової практики доводять таке.

1. Стаття 349 Кримінального Процесуального Кодексу України визначає лише та виключно обсяг та порядок дослідження доказів, на підставі яких суд встановлює обставини, що підлягають доказуванню в межах кримінального провадження.

1.1. При цьому суд, застосовуючи приписи цієї статті, зобов`язаний встановити усі обставини, що підлягають доказуванню в межах кримінального провадження.

1.2. Встановлення обставин вчиненого кримінального правопорушення у такому порядку не перешкоджає їх /обставин/ самостійній оцінці судом (зокрема в частині оцінки поведінки обвинуваченого, та потерпілого тощо).

2. Вирішуючи питання про наявність в діях особи складу злочину, передбаченого статтею 345 Кримінального Кодексу України, суд має встановити не тільки сам по собі факт фізичного впливу на поліцейського, але також мету, яка полягає у протидії законній діяльності поліції, яка є обов`язковим елементом складу злочину, передбаченого статтею 345 Кримінального Кодексу України.

2.1. Ця мета визначає зміст та спрямованість умислу особи , які полягають саме у протидії виконанню поліцейським службових повноважень.

2.2. З огляду на таке, протидія незаконному, невиправданому і надмірному насильству з боку поліцейського не може кваліфікуватись за статтею 345 Кримінального Кодексу України.

3. При вирішенні питання про те, чи було застосоване відносно обвинуваченого насильство законним, слід вирішити питання про те, чи:

-визначений поліцейський захід законом;

-чи є він необхідним;

-чи є він пропорційним;

-чи є він ефективним;

-чи існували підстави для його припинення.

4. Суд також відзначає, що санкція частини 1 статті 173 Кодексу України про Адміністративне Правопорушення, яка інкримінувалась ОСОБА_14 під час подій, що є предметом розгляду в межах цього кримінального провадження, передбачає стягнення, пов`язане з позбавленням волі - у вигляді арешту на строк до 15 діб.

Таке доводить, що в цьому випадку йшлося про вчинення ОСОБА_20 правопорушення, яке у сенсі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод є "кримінальним"

З огляду на наведені приписи діючого законодавства та настанови судової практики суд, повертаючись до обставин цього кримінального провадження, відзначає наступне.

А……Сам по собі факт фізичного впливу ОСОБА_7 на поліцейського ОСОБА_5 , як доведено вище, є встановленим матеріалами кримінального провадження та сторонами кримінального провадження не заперечується.

Б……Вирішуючи питання про те, чи мали встановлені судом дії метою протидію законній діяльності поліції, та, відповідно, зміст та спрямованість умислу обвинуваченого під час такого впливу, суд відповідно до наведених вище настанов судової практики, виходе з контексту, у якому відбувся фізичний вплив на поліцейського.

І……В зв`язку з цим суд відзначає, що, як зазначено в обвинувальному акті та підтверджено сторонами та потерпілим, фізичний вплив на поліцейського ОСОБА_5 обвинувачений вчинив, будучи затриманим за підозрою у вчиненні дрібного хуліганства та доставленим до відділку поліції, перебуваючи при цьому у кайданках.

З огляду на це суд відзначає наступне.

Щодо законності застосування до обвинуваченого спеціальних засобів.

1. Відповідно до процитованих вище приписів пункту 1 частини 3 статті 45 Закону України «Про національну поліцію» кайданки можуть бути застосованими, зокрема, під час затримання особи.

Та матеріали справи доводять, й сторони не заперечують того, що під час подій, що є предметом розгляду в межах цього кримінального провадження, відносно ОСОБА_7 було застосоване адміністративне затримання.

2. Далі, суд має з`ясувати, чи було таке адміністративне затримання законним.

Вирішуючи це питання, суд відзначає таке.

2.1. Відповідно до процитованих вище приписів пункту 1 частини 2 статті 261 Кодексу України про Адміністративні Правопорушення органи Національної Поліції мають повноваження затримувати особу у зв`язку з вчиненням нею, зокрема, адміністративного правопорушення.

2.2. Матеріали справи доводять й сторони не заперечують того, що підставою для адміністративного затримання ОСОБА_7 під час подій, що є предметом розгляду в межах цього кримінального провадження, був визначений факт вчинення ним дрібного хуліганства.

Але стосовно наявності такої підстави в дійсності /а не лише у складених відносно обвинуваченого документах/ суд відзначає таке.

(а) Як встановлено у згаданому вище судовому рішенні, склад дрібного хуліганства в діях ОСОБА_7 в обставинах цього кримінального провадження в дійсності є відсутнім.

(б) До того ж, «підозра» у вчиненні дрібного хуліганства, яка в цьому випадку виступала підставою для адміністративного арешту ОСОБА_7 , навряд може вважатись «правдоподібною».

(і) Так, вказані в обвинувальному акті, визнані сторонами фактичні підстави для «підозри», зводяться до того, що

ОСОБА_10 постійно провокував наряд екіпажу «Корвет-404», це проявлялося у недотриманні дистанції. На попередження співробітників поліції про необхідність поводити себе чемно ОСОБА_10 не реагував, вживав нецензурну лайку.

(іі) Але такі обставини об`єктивно не можуть вважатись такими, що підпадають під дію «хуліганства», адже по суті являють собою не що інше, як просте сперечання з працівниками поліції. При цьому очевидним є те, що вказані дії ОСОБА_7 зумовлені самими лише обставинами такої суперечки та ніяким чином не свідчать та не можуть свідчити про неповагу до суспільства.

(ііі) Це становище не можуть виправити й посилання у згаданому вище протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 222095, адже цей протокол містить по суті лише доповнення до встановлених обставинами цього кримінального провадження дій ОСОБА_7 у згаданій суперечці посиланнями про погрози з його боку на адресу працівників поліції.

Отже, визначена в обставинах цього кримінального провадження підстава для затримання ОСОБА_7 в цьому випадку є відсутньою.

2.3. Принагідно суд відзначає й те, що вказані в обвинувальному акті та визнані сторонами дії обвинуваченого, що стали фактичною підставою для адміністративного затримання обвинуваченого в обставинах цього кримінального провадження вказують лише про те, що обвинувачений під час спілкування з поліцейськими вступив з ними в суперечку та оспорював законність їхніх дій. При цьому хоча він й робив це в дещо зухвалій манері, однак його поведінка не була ані насильницькою, ані агресивною.

Слід відзначити й те, що сама по собі вимога працівників поліції щодо «дотримання дистанції» між ними та громадянином України, хоча й може бути якимсь чином поясненою, проте вочевидь не є передбаченою жодним Законом та не входить до кола повноважень поліцейських.

Більше того, висунення цих вимог громадянину вочевидь цілком здатне викликати як не образу, то цілковите здивування поведінкою правоохоронців та підштовхнути громадянина до рефлекторних реакцій на образу.

Отже, в цьому випадку відсутні «правдоподібні» підстави вважати, що вчинене ОСОБА_20 підпадає під дію будь-якої статті Кодексу України про Адміністративні Правопорушення, яка дає підстави для його /обвинуваченого/ адміністративного затримання.

2.4. Що ж стосується кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 178 Кодексу України про Адміністративні Правопорушення, то навіть у разі, якщо воно дійсно було вчиненим /про що йдеться у згаданій вище постанові серії ГАБІ № 702815/, факт його вчинення підстав для адміністративного затримання ОСОБА_7 не утворює.

Наведене доводить, що в обставинах цього кримінального провадження адміністративне затримання ОСОБА_7 було здійснене без передбачених законом підстав, отже є незаконним.

3. Про інші, ніж адміністративне затримання, підстави для застосування відносно ОСОБА_7 спеціальних засобів /кайданків/ органи Національної поліції, досудового розслідування або публічне обвинувачення не посилаються.

За таких обставин суд не може не прийти до висновку про те, що застосування спеціальних засобів /кайданків/ відносно ОСОБА_7 було незаконним, адже законні підстави для застосування таких засобів є відсутніми.

Щодо необхідності застосування до обвинуваченого спеціальних засобів.

І……Відповідно до процитованих приписів частини 4 статті 29 Закону України «Про національну поліцію» під час вирішення питання про необхідність застосування спеціальних засобів суд має вирішити питання про те:

1)чи можливо було виконати завдання поліції шляхом застосування менш ефективних засобів;

2)чи заподіював такий захід найменшу шкоду адресату заходу чи іншим особам.

При вирішенні ж цих питань слід враховувати конкретну ситуацію, характер правопорушення та індивідуальні особливості особи, яка вчинила правопорушення.

ІІ……Стосовно цих обставин суд відзначає наступне.

1. Перш за все, суд відзначає, що. як доведено вище, підстави вважати, що в обставинах цього кримінального провадження ОСОБА_13 вчинив будь-яке правопорушення, що утворює підстави для його затримання, є відсутніми.

Таке саме по собі робить позбавляє необхідності застосування до нього будь-яких спеціальних засобів, зокрема кайданків

2. У разі ж, якщо абстрагуватись від цього та розглядати питання про необхідність застосування запобіжних заходів автономно, слід дійти такого.

2.1. Щодо можливості виконання завдань поліції без застосування спеціальних засобів суд відзначає таке.

(а) Вказані в обвинувальному акті та визнані сторонами обставини цього кримінального провадження не містять жодних відомостей, які б свідчили про те, що в обставинах цього кримінального провадження ОСОБА_13 відмовлявся прослідувати до відділу поліції для подальшого вирішення ситуації.

(б) Більше того, вказані в обвинувальному акті та визнані сторонами обставини не містять відомостей про те, що ОСОБА_13 до моменту застосування до нього спеціальних засобів здійснював рухи руками /на обмеження яких, власне, спрямоване застосування кайданків/, що були б небезпечними для нього, працівників поліції чи інших громадян.

За такого визначити завдання поліції, для виконання якого необхідно було застосовувати спеціальні засоби, не видається за можливе.

Таке не дозволяє суду не прийти до висновку про те, що в цьому випадку застосування спеціальних засобів не було спрямованим на виконання передбачених законом завдань поліції.

2.2. Далі, внаслідок застосування кайданків ОСОБА_13 поза розумним сумнівом відчував дискомфорт.

Окрім того, через застосування кайданків в присутності його знайомих та жінки, з якою він підтримував відносини /так зазначене в обвинувальному акті та ці обставини визнані сторонами/ ОСОБА_13 природно відчував сором та приниження.

Отже, цей засіб завдавав йому шкоди.

За таких обставин суд не може не прийти до висновку про те, що застосування спеціальних засобів /кайданків/ відносно ОСОБА_7 не було необхідним, адже тягло за собою заподіяння йому невиправданої шкоди.

Щодо необхідності застосування до обвинуваченого спеціальних засобів.

І……Відповідно до процитованих приписів частини 4 статті 29 Закону України «Про національну поліцію» під час вирішення питання про необхідність застосування спеціальних засобів суд має вирішити питання про те:

1)чи можливо було виконати завдання поліції шляхом застосування менш ефективних засобів;

2)чи заподіював такий захід найменшу шкоду адресату заходу чи іншим особам.

При вирішенні ж цих питань слід враховувати конкретну ситуацію, характер правопорушення та індивідуальні особливості особи, яка вчинила правопорушення.

ІІ……Стосовно цих обставин суд відзначає наступне.

1. Перш за все, суд відзначає, що. як доведено вище, підстави вважати, що в обставинах цього кримінального провадження ОСОБА_13 вчинив будь-яке правопорушення, що утворює підстави для його затримання, є відсутніми.

Таке саме по собі робить позбавляє необхідності застосування до нього будь-яких спеціальних засобів, зокрема кайданків

2. У разі ж, якщо абстрагуватись від цього та розглядати питання про необхідність застосування запобіжних заходів автономно, слід дійти такого.

2.1. Щодо можливості виконання завдань поліції без застосування спеціальних засобів суд відзначає таке.

(а) Вказані в обвинувальному акті та визнані сторонами обставини цього кримінального провадження не містять жодних відомостей, які б свідчили про те, що в обставинах цього кримінального провадження ОСОБА_13 відмовлявся прослідувати до відділу поліції для подальшого вирішення ситуації.

(б) Більше того, вказані в обвинувальному акті та визнані сторонами обставини не містять відомостей про те, що ОСОБА_13 до моменту застосування до нього спеціальних засобів здійснював рухи руками /на обмеження яких, власне, спрямоване застосування кайданків/, що були б небезпечними для нього, працівників поліції чи інших громадян.

За такого визначити завдання поліції, для виконання якого необхідно було застосовувати спеціальні засоби, не видається за можливе.

Таке не дозволяє суду не прийти до висновку про те, що в цьому випадку застосування спеціальних засобів не було спрямованим на виконання передбачених законом завдань поліції.

2.2. Далі, внаслідок застосування кайданків ОСОБА_13 поза розумним сумнівом відчував дискомфорт.

Окрім того, через застосування кайданків в присутності його знайомих та жінки, з якою він підтримував відносини /так зазначене в обвинувальному акті та ці обставини визнані сторонами/ ОСОБА_13 природно відчував сором та приниження.

Отже, цей засіб завдавав йому шкоди.

За таких обставин суд не може не прийти до висновку про те, що застосування спеціальних засобів /кайданків/ відносно ОСОБА_7 не було необхідним, адже тягло за собою заподіяння йому невиправданої шкоди.

Щодо пропорційності застосування до обвинуваченого спеціальних засобів.

Наведені вище відомості, що характеризують необхідність застосування відносно ОСОБА_7 кайданків доводять й те, що застосування такого спеціального заходу в цьому випадку тягло за собою шкоду для обвинуваченого та не мало наслідком забезпечення будь-яких соціальних «благ».

За таких обставин суд не може не прийти до висновку про те, що застосування спеціальних засобів /кайданків/ відносно ОСОБА_7 не було пропорційним.

Щодо ефективності застосування до обвинуваченого спеціальних засобів.

Наведені вище відомості, що характеризують необхідність застосування відносно ОСОБА_7 кайданків доводять й те, що застосування такого спеціального заходу в цьому випадку не виправдовувалось необхідністю виконання жодного з передбачених законом завдань поліції.

За таких обставин суд не може вважати застосований до обвинуваченого захід ефективним.

Щодо своєчасності припинення застосування до обвинуваченого спеціальних засобів.

1. Наведені вище відомості вказують про те, що застосування кайданків відносно ОСОБА_7 не було спрямованим на виконання передбачених законом завдань поліції.

За такого визначити момент, коли їх доцільно було припинити, не видається за можливе.

2. В той же час суд відзначає, що якщо застосування спецзасобів до ОСОБА_7 до моменту його доставляння до відділу поліції, будучи незаконним, надмірним та позбавленим необхідності, менше з тим може мати якесь пояснення, то його тримання у кайданках після цього моменту є вочевидь позбавленим будь-якого сенсу.

2.1. Так, матеріали справи не містять відомостей, та сторони не посилаються на ту обставину, в момент доставляння до відділу поліції обвинувачений демонстрував агресію.

2.2. Та й очевидною є та обставина, що обвинувачений був позбавлений можливості за власної волі піти з відділу поліції.

За таких обставин суд не може вважати застосований до обвинуваченого захід таким, що був своєчасно зупиненим.

Наведені обставини у їх сукупності дозволяють прийти до висновку про те, що фізичний вплив обвинуваченого на поліцейського ОСОБА_5 відбувся в умовах невиправданого, незаконного та надмірного насильства з боку працівників поліції, але не під час здійснення поліцейськими їх законної діяльності.

Таке само по собі виключає можливість наявність в ОСОБА_7 мети протидії законній діяльності поліції, а за такого й умислу, спрямованого на протидію законній діяльності поліції.

ІІ……Вирішуючи питання про зміст та спрямованість умислу обвинуваченого під час подій, що є предметом розгляду в межах цього кримінального суд відзначає таке.

1. Кульмінаційний момент подій, що є предметом розгляду в межах цього кримінального провадження фізичний вплив ОСОБА_7 на поліцейського ОСОБА_5 відбувся тоді, коли обвинувачений вже був доставлений до відділу поліції та перебував у цьому відділі в кайданках.

2. З огляду на таке суд нагадує, що, як доведено вище, на той момент застосування відносно ОСОБА_7 кайданків не було ані - законним, ані необхідним, ані пропорційним, ані своєчасним.

До того ж, застосування цих засобів порушувало його права, що полягало не тільки у фізичних незручностях, але у відчутті сорому та усвідомленні приниження.

3. Суд також нагадує, що удар ОСОБА_5 . ОСОБА_13 завдав саме після відмови потерпілого послабити кайданки.

Наведені обставини у їх сукупності надають діям обвинуваченого стійких ознак рефлекторних реакцій на порушення його прав та самозахисту честі та гідності.

Таке додатково доводить, що під час вчинення дій, що є предметом розгляду в межах цього кримінального провадження, умисел, спрямований на протидію законній діяльності поліції, в обвинуваченого був відсутнім, а за такого мета протидіяти такій /законній/ діяльності

За такого суд вважає доведеним, що мета протидії законній діяльності поліції в діях ОСОБА_7 була відсутньою.

Таке доводить, що склад злочину, передбаченого частиною 2 статті 345 Кримінального Кодексу України, в діях обвинуваченого відсутній.

Що стосуються застосованої у суді правової процедури.

Релевантні норми права.

І......Зауважуючи стосовно застосованої під час здійснення цього кримінального провадження правової процедури, суд враховує процитовані вище приписи статті 8, частини 3 статті 349 Кримінального Процесуального Кодексу України, частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а також настанови судової практики, що містяться у процитованих вище Рішенні Європейського Суду з Прав Людини у справі «Ростовцев проти України» /заява № 2728/16/, Постанови Верховного суду від 22 березня 2018 року у справі № 521/11693/16-к та Постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 лютого 2018 року у справі № 756/5578/15-к.

ІІ……Далі суд звертає увагу на таке.

1. Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 291 Кримінального Процесуального Кодексу обвинувальний акт, окрім іншого, має містити у собі

виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими,

2. У частині 1 статті 91 цього Кодексу визначено, що

У кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема:

-подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);

-винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;

3. Верховний Суд України у своїй Постанові від 24 листопада 2016 року у справі № 5-328кс16 виснував, що обвинувачення складається з трьох складових - фабули обвинувачення /тобто - виклад фактичних обставин вчиненого злочину/ яка є фактичною моделлю вчиненого злочину, а також - юридичного формулювання: формули /тобто - правової кваліфікації/ та формулювання обвинувачення /тобто - формулювання вчиненого особою діяння, передбаченого Кримінальним Кодексом України/, яке є правовою моделлю злочину, вказівкою на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому. При цьому наведені обвинуваченні фактичні дані в своїй сукупності мають вичерпно визначати кожен з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, має надати можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

ІІІ......Далі, відповідно до статті 337 Кримінального Процесуального Кодексу України

Судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

/частина 1/

З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

/частина 3/

IV……Суд звертає увагу й на такі приспи діючого законодавства.

1. Відповідно до статті 22 Кримінального Процесуального Кодексу України

Кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

/частина 1/

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

/частина 2/

Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу.

/частина 3/

…

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

/частина 6/

2. Відповідно до статті 26 Кримінального Процесуального Кодексу України

Сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

/частина 1/

…

Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

/частина 3/

IV……Суд також враховує процитовані вище приписи статті 345 Кримінального Кодексу України та відповідні їм настанови судової практики, що містяться, зокрема, у процитованій вище Постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2020 року у справі № 444/2115/17.

Застереження суду.

Наведені приписи діючого законодавства та настанови судової практики доводять таке.

1. Суд нагадує, що стаття 349 Кримінального Процесуального Кодексу України визначає лише та виключно обсяг та порядок дослідження доказів, на підставі яких суд встановлює обставини, що підлягають доказуванню в межах кримінального провадження.

При цьому встановлення обставин вчиненого кримінального правопорушення у такому порядку не перешкоджає їх /обставин/ самостійній оцінці судом; суд не пов`язаний з кримінально-правовою оцінкою дій обвинуваченого у встановлених у такий спосіб обставинах, що була надана таким діям сторонами кримінального провадження.

2. Суд також нагадує, що обов`язковим елементом складу злочину, передбаченого статтею 345 Кримінального Кодексу України, є мета фізичного впливу на поліцейського - протидія законній діяльності поліції

3. Далі суд відзначає, що «зміною обвинувачення» у юридичному сенсі є такі зміни його фабули (тобто - фактичної моделі), що призводять до зміни елементів складу кримінального правопорушення, що, в свою чергу, тягне зміну у формулюванні вчиненого особою діяння, передбаченого Кримінальним Кодексом України, а за такого - його правової кваліфікації.

З огляду на наведені приписи діючого законодавства та настанови судової практики суд, повертаючись до обставин цього кримінального провадження, акцентує увагу на такому.

А……Як неодноразово зазначалось вище, обставини цього кримінального провадження встановлювались судом в порядку частини 3 статті 349 Кримінального Процесуального Кодексу України.

Визначаючи такий порядок, суд ухвалив:

визнати за недоцільне дослідження доказів щодо обставин, які виклдені в обвинувальному акті.

За такого досліджувати докази в таких обсягах та порядку:

1)допит обвинуваченого;

2)допит потерпілого;

3)дослідження документів щодо характеру та ступеню тяжкості заподіяних потерпілому тілесних ушкоджень, статусу потерпілого, підстав затримання обвинуваченого, його стану;

4)дослідження документів щодо особи обвинуваченого

Б……В зв`язку з цим суд акцентує увагу на наступному.

1. У наданому суду обвинувальному акті під час формулювання обвинуваченого ОСОБА_14 органи досудового розслідування та публічне обвинувачення виклали:

-факти, що стосуються обставин прибуття працівників поліції, зокрема ОСОБА_5 у район будинку АДРЕСА_2 ;

-твердження про те, що

Під час спілкування із співробітниками поліції, ОСОБА_10 постійно провокував наряд екіпажу «Корвет-404», це проявлялося у недотриманні дистанції. На попередження співробітників поліції про необхідність поводити себе чемно ОСОБА_10 не реагував, вживав нецензурну лайку.

-обставини, за яких до ОСОБА_7 були застосовані спеціальні засоби, він був затриманий працівниками поліції та доставлений до відділку поліції;

-твердження про факт нанесення ОСОБА_20 удару ОСОБА_5 та наслідки завдання такого удару;

-твердження про те, що під час завдання удару ОСОБА_13 усвідомлював, що

він діє стосовно працівника поліції, який виконує свої обов`язки з охорони громадського порядку

та діяв умисно

2. Викладені в обвинувальному акті факти, що стосуються обставин прибуття працівників поліції, зокрема ОСОБА_5 у район будинку АДРЕСА_2 , судом під сумніви не ставляться та враховуються під час встановлення обставин цього кримінального провадження.

3. Констатовані в обвинувальному акті обставини затримання ОСОБА_7 , застосування до нього спеціальних засобів та його доставлення до відділку поліції судом під сумніви не ставляться та враховуються під час встановлення обставин цього кримінального провадження.

4. Твердження в обвинувальному акті про факт нанесення ОСОБА_20 удару ОСОБА_5 та наслідки завдання такого удару судом під сумніви не ставляться та враховуються під час встановлення обставин цього кримінального провадження.

5. Твердження в обвинувальному акті про те, що під час застосування насильства до ОСОБА_5 , усвідомлював, що діє стосовно працівника поліції, який виконує свої обов`язки з охорони громадського порядку та діяв умисно, обвинуваченим та потерпілим підтверджені, судом під сумнів не ставляться та враховуються під час встановлення обставин цього кримінального провадження.

6. Про інші обставини цього кримінального провадження у наданому суду обвинувальному акті не йдеться.

Отже, усі обставини, дослідження доказів щодо яких суд визнав недоцільним, судом у цьому вироку під сумніви не ставляться.

Таке доводить, що наведені обставини були встановлені судом у межах процедури, що є прямо передбаченою діючим законодавством.

В……Далі, цим вироком встановлюється, що застосоване до ОСОБА_7 поліцейськими насильство є незаконним та надмірним.

В зв`язку із цим суд акцентує увагу на такому.

І……Твердження про законність та домірність застосованих до ОСОБА_7 заходів примусу з боку поліцейських у наданому суду обвинувальному акті не сформульовано.

ІІ……Далі, законність/незаконність застосування поліцейських заходів не є «фактичною» обставиною, вона визначається на підставі оцінки «фактичних» обставин справи, які, в свою чергу, мають встановлюватись на підставі доказів, що досліджуються у визначених судом обсязі та порядку.

ІІІ……«Фактичні» обставини, на підставі яких суд оцінив застосовані до ОСОБА_7 заходи із точки зору їх законності, здебільшого містяться у наданому суду обвинувальному акті, викладені в обвинувальному акті фактичні обставини, як вже зазначалось вище, судом під сумнів не ставились.

IV……Більше того, суд, відповідно до встановленого порядку, дослідив й додаткові докази щодо обставин застосування примусу до обвинуваченого.

При цьому під час судового засідання сторонам була надана можливість надати суду усі наявні в їх розпорядженні докази, перед закінченням з`ясування обставин справи сторони, зокрема прокурор зазначили, що надати додаткові докази суду не бажають.

V……Принагідно суд відзначає таке.

1. Прогнозовано, за думкою автора обвинувального акту, «законність» застосування заходу примусу з боку працівників поліції презумується, через що окремої констатації не потребує.

Але такий підхід не ґрунтується на вимогах діючого законодавства, оскільки подібні презумпції діючим законодавством не передбачені взагалі.

2. Відповідно до визначеного судом порядку без дослідження доказів мають встановлюватись лише обставини, що вказані в обвинувальному акті.

З огляду на таке навіть якщо пристати до думки (яка, як доведено вище, є хибно) ніби законність/незаконність застосування поліцейських заходів є «фактом», а не оцінкою, слід дійти висновку про те, що в обставинах цього кримінального провадження вона виходе за межі визнаних сторонами обставин, які мають встановлюватись судом у «спрощеному» порядку.

Таке доводить, що оцінка суду про незаконність та надмірність застосованого до ОСОБА_7 з боку поліцейських насильства була наданою судом у межах передбаченої законом процедури.

Г……Під час ухвалення цього вироку судом була встановлена в обсягах, необхідних для прийняття рішення по суті висунутого обвинувачення, мета дій обвинуваченого щодо заподіяння удару ОСОБА_5 .

В зв`язку із цим суд акцентує увагу на такому.

І……Мета дій обвинуваченого в обставинах цього кримінального провадження у наданому суду обвинувальному акті не вказана взагалі.

При цьому суд в черговий раз нагадує, що вона є обов`язковим елементом складу стверджуваного злочину.

ІІ……Далі, суд відзначає, що не є стороною у справі та не має надавати вказівки стороні обвинувачення, яким чином вона має викладати обвинувачення чи яким чином має реалізовувати свої права у суді.

В зв`язку з таким суд відзначає, що під час судового розгляду кримінального провадження прокурор обвинувачення не змінив; під час судового засідання 24 жовтня 2024 року просив про закінчення розгляду справи по суті та переходу до судових дебатів; про намір уточнювати обвинувачення не заявляв.

За таких обставин згадана вада обвинувального акту не може бути усунутою під час судового розгляду кримінального провадження.

ІІІ……Вирішуючи питання про можливість встановлення мети дій обвинуваченого в обставинах цього кримінального провадження внаслідок дослідження доказів у справі та встановлення обставин справи у визначеному судом /«спрощеному»/ порядку, суд акцентує увагу на такому.

1. Неможливо заперечити того, що в умовах цього кримінального провадження мета дій обвинуваченого є «фактичною обставиною», але не тільки (точніше не стільки) результатом самої по собі оцінки дій обвинуваченого судом.

2. При цьому суд нагадує, що мета в обставинах цього кримінального провадження є обов`язковим елементом складу злочину.

За такого сторони, зокрема обвинувачення не мали підстав вважати, що вона не буде встановлюватись в межах цього кримінального провадження.

3. Далі, як вже зазначалось вище, під час здійснення цього кримінального провадження без дослідження доказів мають встановлюватись лише та виключно обставини, що вказані в обвинувальному акті.

2.1. Таке не може бути сприйнятим інакше, ніж так, що обставини, які не зазначені в обвинувальному акті, але мають істотне значення для справи /як то мета дій обвинуваченого/ відповідно до визначеного судом порядку мають встановлюватись у загальному порядку, тобто в результаті дослідження судом наданих сторонами доказів.

2.2. Це, в свою чергу, не давало:

-суду право для встановлення обставин, що не зазначені в обвинувальному акті, без дослідження;

-сторонам підстав очікувати від суду, що не зазначені в обвинувальному акті обставини не потрібно доводити у суді доказами та вони /обставини/ будуть встановлені без дослідження доказів так, як необхідно відповідній стороні /зокрема стороні обвинувачення/ для відстоювання її позиції у суді

3. З огляду на таке суд в черговий раз повторює, що під час судового розгляду сторонам, зокрема обвинуваченню була надана можливість надати додаткові докази щодо суттєвих для справи обставин, проте сторони, зокрема прокурор скористатись такою можливістю не побажали; прокурор вважав, що дослідження обставин справи та перевірку їх доказами слід закінчити.

Суд же є позбавленим можливості без згоди сторін досліджувати докази у справі.

4. Далі суд відзначає, що мету дій обвинуваченого суд встановив, виходячи з:

-вказаних в обвинувальному акті та підтверджених сторонами обставин, які судом сумніву не піддавались;

-результатів власної оцінки законності застосування заходів примусу до ОСОБА_7 з боку працівників поліції.

При цьому, як доведено вище:

-оцінені судом обставини були встановленими у порядку, що прямо передбачений вимогами діючого законодавства;

-оцінки законності застосування заходів примусу до ОСОБА_7 з боку працівників поліції була надана судом у межах передбаченої Законом процедури

Наведене у сукупності доводить, що в обставинах цього кримінального провадження мета дій обвинуваченого була самостійно встановленою судом у межах передбаченої законом процедури.

ІV……Далі суд відзначає, що в обставинах цього кримінального провадження встановлення мети фізичного впливу з боку обвинуваченого на поліцейського у самому лише вироку суду є виходом за межі висунутого ОСОБА_14 обвинувачення.

Вирішуючи питання про можливість такого виходу за межі обвинувачення суд акцентує увагу на такому.

1. В обставинах цього кримінального провадження вихід за межі висунутого обвинувачення тягне за собою встановлення обставин, які не тільки пом`якшують становище обвинуваченого, але взагалі свідчить про відсутність в його діях складу стверджуваного кримінального правопорушення.

Таке доводить, що в обставинах цього кримінального провадження вихід за межі висунутого обвинувачення відповідає інтересам обвинуваченого.

2. Далі, суд відзначає, що внаслідок виходу суду за межі висунутого обвинувачення в обставинах цього кримінального провадження досягається мета повного та всебічного дослідження обставин цього кримінального провадження.

Таке природно призводить до того, що у справі ухвалюється судове рішення, яке ґрунтується на усіх обставинах справи, з огляду на що є справедливим.

3. Далі, в цьому випадку вихід за межі висунутого обвинувачення призводить до ухвалення остаточного рішення у справі.

3.1. Таке, в свою чергу, призводить до забезпечення прав учасників судового розгляду на розгляд їх справи у розумні строки.

3.2. До того ж, в цьому випадку внаслідок ухвалення вироку обвинувачений виправдовується, тобто його права у публічно-правовому спорі з державою судом захищаються.

Отже, в обставинах цього кримінального провадження вихід за межі висунутого обвинувачення має наслідком захист прав людини та її основних свобод.

Наведене у сукупності доводить, що в цьому випадку вихід за межі висунутого обвинувачення повною мірою відповідає вимогам статті 337 Кримінального Процесуального Кодексу України.

За такого суд вважає за можливе в обставинах цього кримінального провадження вийти за межі висунутого обвинувачення та встановити мету заподіяння ОСОБА_20 удару працівнику поліції.

Вирішення справи.

Релевантні норми права.

1. Відповідно до частини 2 статті 373, пункту 2 частини 1 статті 284 Кримінального Процесуального Кодексу України у разі, зокрема, встановлення відсутності в діянні складу кримінального правопорушення суд ухвалює виправдувальний вирок.

2. Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного Кримінального Суду у Постанові від 13 січня 2021 року у справі № 243/1573/17 виснував таке

діюче законодавство не вказує на те, що у разі непідтвердження за результатом судового розгляду висунутого особі обвинувачення сторона обвинувачення може очікувати, що суд самостійно віднайде в діях цієї особи бодай якийсь інший злочин і ухвалить обвинувальний вирок, оскільки саме доведення перед судом винуватості особи у вчиненні злочину є прямим обов`язком сторони обвинувачення.

Висновки суду.

1. Як доведено вище, за наслідками розгляду цього кримінального провадження встановлюється, що в обставинах цього кримінального провадження, що склад інкримінованого ОСОБА_14 злочину, а саме злочину, передбаченого частиною 2 статті 345 Кримінального Кодексу України є відсутнім.

2. При цьому суд, з огляду на суб`єктний склад учасників цього кримінального провадження та ту обставину, що ОСОБА_13 зазнав невиправданого насильства з боку працівників поліції,, не вбачає розумних підстав вирішувати питання про те, чи утворюють встановлені судом дії обвинуваченого елементи складів інших злочинів та самостійно «відшукувати» в його діях «бодай якийсь» інший злочин.

За таких обставин цим вироком ОСОБА_7 слід визнати невинуватим та виправдати.

Вирішення питання про заходи забезпечення кримінального провадження.

1. Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду міста Миколаєва ОСОБА_22 від 29 грудня 2023 року відносно ОСОБА_7 був обраний запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло у нічний час на строк до 25 лютого 2024 року включно.

Проте, строк дії цього запобіжного заходу не продовжувався, отже з 25 лютого 2024 року цей запобіжний захід втратив чинність.

В подальшому запобіжні заходи відносно обвинуваченого не обирались.

Отже, наразі запобіжний захід в межах цього кримінального провадження не застосовується.

2. Інші заходи забезпечення цього кримінального провадження в межах цього кримінального провадження не застосовуються.

Речові докази та судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов у цьому кримінальному провадженні не заявлявся.

Керуючись ст.ст. 368, 373-374 Кримінального Процесуального Кодексу України, суд, -

З А С У Д И В :

ОСОБА_6 визнати невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 345 Кримінального Кодексу України.

Виправдати ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 345 Кримінального Кодексу України - в зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину.

Вирок може бути оскарженим до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом 30 днів з моменту його проголошення.

СУДДЯ = ОСОБА_23 =

28.10.2024

1 - https://hudoc.echr.coe.int/eng#%22sort%22:[%22kpdate%20Descending%22],%22itemid%22:[%22001-231602%22]\