Дата документу 03.04.2025Справа № 554/4048/25
Провадження № 1-кс/554/4575/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2025 року м. Полтава

Слідчий суддя Октябрського районного суду м. Полтави ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на рішення старшого слідчого Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Полтаві) ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві,

встановив:

25.03.2025 року в провадження слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави надійшла скарга ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Полтаві) ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві від 13.02.2025 року про відмову у визнанні його потерпілим у кримінальному провадженні № 0000058 від 10.01.2024 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 365, ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 367, ч. 1 ст. 382, ч. 1 ст. 396 КК України.

Скаргу обгрунтував наступним.

24 грудня 2024 року ОСОБА_3 , в порядку вимог ст. 55,220 КПК України, направив на ім?я слідчого ОСОБА_4 клопотання, в якому просив направити на його адресу пам?ятку про процесуальні права та обов?язки у кримінальному провадженні № 0000058 від 10.01.2024 року.

13 лютого 2025 року слідчий ОСОБА_4 , абсолютно не провівши жодних слідчих - процесуальних дій, спрямованих на встановлення істини у справі, що стало системною та порочною практикою останнього, грубо порушуючи вимоги ст. 55 КПК України та навмисне проігнорувавши практику Європейського суду по правам людини, а також докази заподіяння йому суттєвої матеріальної та моральної шкоди фігурантами у кримінальному провадженні № 0001385, направив на його адресу постанову про відмову у визнанні його потерпілим у кримінальному провадженні № 0000058, виклав у ньому свідомо невірні, надумані та невмотивовані доводи відмови, чим навмисне порушив конституційне право ОСОБА_3 на доступ до правосуддя.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини у рішеннях у справі Шевченко проти України від 04.04.2006 року та Трубніков проти Росії від 05.07.2005 року) зазначено, що виключення заявника з кримінального процесу шляхом ненадання йому статусу потерпілого суперечить преюдиційній практиці, так як він неправомірно позбавлений можливості брати участь в ході розслідування.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, узагальнюючи практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування, у листі № 9-49/0/4-17 від 12.01.2017 року вказував, що відповідно до ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди. Права і обов?язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Таким чином, для визнання особи потерпілою не потрібне прийняття окремого процесуального документа.

Статтею 8 КПК України гарантовано, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Як зазначено у ч. 2 ст. 9 КПК України, слідчий зобов?язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до ч.1 ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди. Права і обов?язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерплого.

Підстави, з яких слідчим відмовлено у визнанні ОСОБА_3 потерпілим, останній вважає, що вони суперечать положенням КПК України, оскільки частиною 5 ст. 55 КПК України визначено, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява про кримінальне правопорушення подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді, але при винесенні вказаної постанови слідчим не вказано, які саме дії проведено по встановленню факту не заподіяння шкоди завданої йому кримінальним правопорушенням, зазначено лише, що на даний час у слідства відсутні будь - які докази, що могли б підтвердити завдання ОСОБА_3 будь - якої шкоди. В постанові відсутні посилання на матеріали досудового розслідування, які б давали підстави прийти до висновку про існування очевидних та достатніх підстав вважати, що заява про кримінальне правопорушення або заява про залучення до кримінального провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної в частині першій статті 55 КПК України.

Обгрунтовано вважає, що висновки, викладені у постанові від 13 лютого 2025 року, не відповідають дійсності, є свідомо надуманими, не мотивованими та не заснованими на всебічному та повному дослідженні фактів, викладених у його заяві про кримінальне правопорушення.

Також у постанові від 13 лютого 2025 року не відображено, чому визнано, що події, про які ОСОБА_3 повідомляв у заяві, не мали місце, не наведено конкретних обставин, які виключають у визнанні його потерпілим. Слідчий продовжуючи порочну та злочинну практику та використовуючи юридичну казуїстику, намагається у такий незаконний спосіб відвести від заслуженої кримінальної відповідальності фігурантів у кримінальному провадженні.

У судове засідання скаржник не з`явився, вказав у скарзі про розгляд у його відсутність.

Слідчий, прокурор до суду не з`явилися, про розгляд скарги повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України, відсутність слідчого, прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється, що узгоджується з положеннями ст. 107 КПК України.

Вивчивши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до такого висновку.

Частиною 1 ст. 303 КПК України передбачено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, в тому числі рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Як вбачається зі скарги, 24.12.2024 року ОСОБА_3 подав до Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Полтаві) ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, клопотання про вручення йому пам?ятки про права та обов?язки потерпілого у кримінальному провадженні № 0000058 від 10.01.2024 року.

13.02.2025 року старший слідчий Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Полтаві) ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, у задоволенні заяви ОСОБА_3 про визнання його потерпілим та надання йому пам`ятки про процесуальні права та обов`язки потерпілого у кримінальному провадженні № 0000058 від 10.01.2024 року, відмовлено.

Постанову від 13.02.2025 року про відмову у визнанні потерпілим обгрунтовано наступним.

Так, Першим слідчим відділом (з дислокацією у м. Полтаві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві здійснюється досудове розслідування y кримінальному провадженні № 0000058 від 10.01.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 365, ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 367, ч. 1 ст. 382, ч. 1 ст. 396 КК України.

Досудове розслідування розпочато на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 16.02.2022 року (справа № 757/3561/23-к), якою зобов?язано уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора внести відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_3 від 07.01.2022 року за фактом можливого приховування злочину слідчим та прокурором під час здійснення досудового розслідування та процесуального керівництва у кримінальному провадженні № 0001385.

В подальшому, до ТУ ДБР у м. Полтаві надійшла заява ОСОБА_3 щодо визнання потерпілим та надання пам?ятки.

Проаналізувавши зміст заяви про визнання потерпілим і надання пам?ятки та заяву про вчинення кримінального правопорушення слідчий встановив, що на даний час в органу досудового розслідування відсутні будь-які докази, що могли б підтвердити завдання ОСОБА_3 будь-якої шкоди можливим вчиненням кримінального правопорушення та на цій підставі відмовив у задоволенні заяви останнього.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 КПК України, права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.

Разом з тим, ч. 5 ст. 55 КПК України, за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

За змістом цієї норми, слідчий або прокурор, у визначених випадках, має право винести вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим.

Згідно положень п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Відповідно до ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого або прокурора під час досудового розслідування може бути постановлена, зокрема про скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора.

На підставі викладеного, слідчий суддя вважає, що в даному випадку старшим слідчим Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Полтаві) ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, невраховано всіх доводів ОСОБА_3 викладених у заяві щодо визнання його потерпілим у кримінальному провадженні № 0000058 від 10.01.2024 року, оскільки слідчим в порушення вимог ч. 2 ст. 9 КПК України щодо всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин кримінального провадження, не було надано аналізу тих обставин, на які посилається заявник та не наведено мотивів їх відхилення, не проведено всього обсягу слідчих дій, спрямованих на встановлення обставин кримінального правопорушення, які б дали підстави вважати, що заявнику не завдано ані матеріальної, ані моральної шкоди, тому скарга є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 303 - 307, 372 КПК України, слідчий суддя,

постановив:

Скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Скасувати постанову старшого слідчого Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Полтаві) ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві від 13.02.2025 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0000058 від 10.01.2024 року.

Зобов`язати слідчих Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Полтаві) ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, які здійснюють досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000058 від 10.01.2024 року повторно розглянути заяву ОСОБА_3 про визнання його потерпілим та надання йому пам`ятки про процесуальні права та обов`язки потерпілого у даному кримінальному провадженні з урахуванням доводів скарги.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_5