Провадження 1-кс/127/4921/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

представника потерпілих ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання т.в.о. старшого слідчого слідчого відділення відділу поліції № 2 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_8 , в рамках кримінального провадження № 0000088 внесеного до ЄРДР 03.02.2025, про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, раніше не судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання т.в.о. старшого слідчого слідчого відділення відділу поліції № 2 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_8 , яке погоджено із прокурором, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 .

Клопотання мотивоване тим, що в провадженні органу досудового розслідування перебувають матеріали кримінального провадження № 0000088 внесеного до ЄРДР 03.02.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, в ході розслідування якого у слідства виникла необхідність у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В ході розгляду, з матеріалів клопотання встановлено, що 18.10.2024 близько 22 год. 00 хв. ОСОБА_9 , перебуваючи в приміщенні громадського закладу нічного клубу «Планета Мода Бар», що знаходиться за адресою: вул. Стеценка, 75А, у м. Вінниці, помітив раніше не знайомого йому громадянина ОСОБА_10 . В цей час у ОСОБА_9 виник злочинний умисел, направлений на вчинення хуліганських дій.

Реалізовуючи свій протиправний умисел на вчинення хуліганських дій, ОСОБА_9 , грубо порушуючи громадський порядок, діючи з особливою зухвалістю, нехтуючи загальнолюдськими правилами співжиття і нормами моралі, з мотивів явної неповаги до суспільства, що виразилося в нахабному виявленні зневажливого ставлення до громадського порядку та існуючих у суспільстві норм поведінки, передбачаючи і бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, усвідомлюючи явну фізичну перевагу над ОСОБА_10 , почав поводити себе зухвало та агресивно, а саме намагався на свій власний мобільний телефон сфотографувати ОСОБА_10 , при цьому одночасно ображаючи та насміхаючись над останнім, ОСОБА_9 спричинив словесну суперечку з ОСОБА_10 , демонструючи свою зверхність, з вчиненням невибіркового фізичного насильства, яке проявилося у нанесенні тілесних ушкоджень ОСОБА_10 .

З метою припинення даної бійки, до зазначених осіб підійшов ОСОБА_11 . При цьому, ОСОБА_9 , продовжуючи злочинний умисел на вчинення хуліганських дій, наніс чисельні удари рукою в область голови та обличчя потерпілого ОСОБА_11 .

Згідно висновку судово-медичного експерта у потерпілого ОСОБА_11 виявлено тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин носа, які належать до легких тілесних ушкоджень.

У подальшому ОСОБА_9 , продовжуючи свої умисні злочинні дії, спрямовані на вчинення хуліганських дій, за допомогою власного мобільного телефону, викликав ОСОБА_12 та ОСОБА_4 , які керуючись спільним умислом продовжили вчиняти хуліганські дії. Зокрема, по прибутті до вказаного розважального закладу ОСОБА_4 , підійшовши до приміщення зазначеного нічного клубу, помітив поряд із вхідними дверима ОСОБА_13 та безпідставно почав наносити удари кулаками в ділянку тулуба та обличчя останнього.

Згідно висновку судово-медичного експерта у потерпілого ОСОБА_13 виявлено смугу депігментації в ділянці лівої брови, яка є наслідком загоєння садна. Ушкодження у вигляді садна в ділянці лівої брови у ОСОБА_13 належать до легких тілесних ушкоджень.

У свою чергу ОСОБА_12 , продовжуючи спільний злочинний умисел з ОСОБА_9 та ОСОБА_4 , спрямованим на вчинення хуліганських дій, зайшов всередину приміщення закладу, маючи на меті протиставити себе суспільству і показати зневагу до оточуючих, усвідомлюючи протиправність своїх дій і бажаючи порушити загальноприйняті правила поведінки і моральності, реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, дістав із-за поясу штанів заздалегідь заготовлений для нанесення тілесних ушкоджень предмет, зовні схожий на пістолет. Розуміючи, що його протиправна поведінка буде сприйнята відвідувачами закладу як така, що може спричинити шкоду їх здоров`ю та життю, побачивши ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та інших відвідувачів нічного закладу, що стояли поряд із гардеробною стійкою, і бажаючи самоствердитись за рахунок їхнього приниження, тримаючи в руках предмет зовні схожий на пістолет, розмахуючи ним в напрямку присутніх, супроводжуючи свої дії нецензурною лайкою та словами погроз пішов до залу.

Повернувшись із залу в хол вищевказаного закладу ОСОБА_12 , усвідомлюючи свою перевагу у фізичній силі та через наявність в його лівій руці заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень предмету, зовні схожого на пістолет, почав хаотично, безпричинно, з одночасними висловленням погроз з використанням нецензурної лайки, долонею правої руки наносити один удар в область голови одному неустановленому, на даний час, відвідувачу зазначеного закладу чоловічої статі, який був одягнутий у чорний светр, білу кепку та сині джинси. Продовжуючи свою протиправну діяльність долонями правої та лівої руки ОСОБА_12 наніс не менше двох ударів в область голови іншому неустановленому, на даний час, відвідувачу закладу чоловічої статі, який був одягнутий в чорний светр та сині джинси, які були лише свідками виниклої події та стояли біля стіни холу. Після вчинення своїх хуліганських дій, нехтуючи нормами моралі, усвідомлюючи свою протиправну поведінку, ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та ОСОБА_4 місце вчинення злочину залишили, з метою небажання бути викритими у своїй злочинній діяльності правоохоронними органами.

10.12.2024 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України ? грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, якщо воно вчинене із застосуванням іншого предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, вчиненому групою осіб.

12.12.2024 у зв`язку з тим, що місце знаходження підозрюваного невідоме, органом досудового розслідування ОСОБА_4 оголошено в розшук.

Органом досудового розслідування 20.12.2024 подано до Вінницького міського суду Вінницької області клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_4 , розгляд якого призначено слідчим суддею визначено на 20.12.2024. Однак, підозрюваний ОСОБА_4 на розгляд вказаного клопотання не прибув.

Вина підозрюваного ОСОБА_4 в інкримінованому йому злочині підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, зокрема:

- рапорти Єдиного обліку.

- заявою ОСОБА_11 про вчинення кримінального правопорушення;

- заявою ОСОБА_13 про вчинення кримінального правопорушення;

- протоколом допиту потерпілих,

- висновком експерта № 1137/1139 від 11.11.2024,

- висновком експерта № 1136 від 11.11.2024,

- виписка із медичної установи № 37334 з МКЛ ШМД м. Вінниці від 18.10.2024.

- протоколом огляду відеопису;

- протоколом обшуку від 21.11.2024 за місцем проживання ОСОБА_9

- іншими доказами в їх сукупності.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справах «Фокс, Камбел і Харлі проти Об`єднаного Королівства» від 30.08.1990, «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Стороною обвинувачення дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні на даний час докази у кримінальному провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного ОСОБА_9 із вчиненим кримінальним правопорушенням, тобто виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому провадженні з метою дотримання імперативних завдань, кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу стосовно підозрюваного ОСОБА_4 є наявність обґрунтованої підозри та ризики, передбачені 1 ст. 177 КПК України, зокрема:

- підозрюваний ОСОБА_4 з метою уникнення від кримінальної відповідальності може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, оскільки розуміє, про те що підозрюється у вчиненні тяжкого умисного злочину, за який законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років позбавлення волі.

- з метою уникнення від кримінальної відповідальності підозрюваний ОСОБА_4 може незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому кримінальному проваджені, шляхом залякування чи погроз, оскільки останній через декілька днів після вчинення злочину прийшов до одного із потерпілих, а саме ОСОБА_13 та чинив на нього психологічний тиск, з метою надання потерпілим недостовірних показів досудовому слідству.

- підозрюваний ОСОБА_4 може вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Застосування до підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу не може запобігти вищевказаним ризикам, оскільки:

1) особисте зобов`язання, є недостатньо суворим запобіжним заходом, враховуючи тяжкість вчиненого злочину та міру можливого покарання, особу підозрюваного, його репутацію та соціальні зв`язки;

2) особиста порука, оскільки в ОСОБА_4 відсутні поручителі, які заслуговують на довіру та зможуть доставити останнього до органу досудового розслідування чи в суд на першу вимогу;

3) застава, оскільки підозрюваний офіційно не працевлаштований та не має офіційного джерела доходів, а в разі сплати застави іншою особою він зможе продовжити злочинну діяльність чи переховуватися від слідства та суду, а також те, що на підставі того, що відповідно пункту 1, частини 4, статті 183 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування;

4) домашній арешт, оскільки в силу суворості міри покарання підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, внаслідок чого імовірно можливо покине місце проживання.

Всі вищевказані обставини, у своїй сукупності свідчать про те, що застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_4 в рамках даного кримінального провадження є недоцільним та малоефективним, оскільки вони не можуть запобігти наявним ризикам.

Відповідно до пункту 4, частини 2, статті 183 Кримінального процесуального кодексу України, відносно ОСОБА_4 може бути застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки він підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років.

Згідно ч. 3 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні:

1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування .

Враховуючи викладене слідчий просив слідчого суддю клопотання задовольнити та застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання слідчого, слідчому судді пояснив, що по кримінальному провадженні існують ризики зокрема те, що підозрюваний ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, тому останньому необхідно обрати саме запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Підозрюваний ОСОБА_4 в судовому засіданні слідчому судді пояснив, що в своїх діях не вбачає складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, зокрема жодної зброї він не використовував та взагалі не бачив, окрім того зазначив, що не знає який запобіжний захід, враховуючи всі обставини, до нього необхідно застосувати.

Під час судового розгляду адвокат ОСОБА_6 , заперечив проти задоволення клопотання слідчого, слідчому судді пояснив, що ризики зазначені у клопотанні є недоведеними, ОСОБА_4 має міцні соціальні та сімейні зв`язки, зокрема перебуває у офіційному шлюбі, має на утриманні двох малолітніх дітей, має постійне місце проживання, являється майстром спорту міжнародного класу та багаторазовим чемпіоном та призером чемпіонатів України, за що має багаточисленні подяки, активно займається волонтерською діяльністю та на постійній основі допомагає ЗСУ та переселенцям з тимчасово окупованих територій, окрім того зазначив, що дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані не вірно, оскільки в його діях відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, підозра є необґрунтованою, а тому просив слідчого суддю застосувати відносно ОСОБА_4 більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний період доби за місцем фактичного проживання, а у випадку якщо слідчий суддя прийде до висновку про необхідність застосування запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою визначити заставу в межах від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Додатково надав слідчому судді письмове заперечення.

Адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав заперечення адвоката ОСОБА_6 , слідчому судді пояснив, що дії підозрюваного не пов`язанні із застосуванням зброї, разом з тим, зазначив, що підозрюваний одружений, має у на утримані двох малолітніх дітей, наміру переховуватись від органу досудового розслідування у ОСОБА_4 немає, а тому просив слідчого суддю застосувати більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням, волі у вигляді домашнього арешту в певний період доби.

Представник потерпілих ОСОБА_7 під час судового розгляду слідчому судді пояснила, що на даний час у потерпілих відсутні будь-які претензії до ОСОБА_4 , про що складено відповідні заяви про відмову від будь-якого подальшого розслідування та відмова від будь-яких претензій, потерпілі судитись не бажають, разом з тим зазначила, що жоден із потерпілих до правоохоронних органів із заявами про вчинення відносно них кримінального правопорушення не звертався. Надала додаткові письмові матеріали в підтвердження своїх доводів.

Слідчий суддя, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши та проаналізувавши матеріали клопотання, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Враховуючи наведене, судовий розгляд клопотання здійснювався за фіксації судового процесу технічними засобами.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження є запобіжні заходи.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

В даному конкретному випадку слідчим в матеріалах клопотання, а прокурором в судовому засіданні, не доведено, що вказана ступінь втручання в права та свободи особи можуть виправдати потреби досудового розслідування, а також, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити виконання підозрюваною процесуальних обов`язків визначених КПК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України підтверджується матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

При цьому, слід звернути увагу, що згідно положень чинного КПК, на стадії досудового розслідування оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті їх оцінки з точки зору достатності й допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи.

На цій стадії слідчий суддя, враховуючи правову позицію ЄСПЛ, оцінює оголошену підозру лише з точки зору її обґрунтованості.

Так, згідно позиції, що висловлена у рішеннях ЄСПЛ і яку використовують слідчі судді, зокрема «Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21 квітня 2011 року, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» № 12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28 жовтня 1994 року, термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення.

Тобто, обґрунтованою є підозра яка побудована на фактах, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність і стандарт доказування «обґрунтована підозра» вважається досягнутим, якщо фактів та інформації достатньо, аби переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення.

Щодо рівня імовірності, за якого підозра вважається обґрунтованою, то цей стандарт доказування не передбачає, що уповноважені особи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, які необхідні на наступних етапах кримінального провадження.

За наявності обґрунтованих даних, які спростовують усі чи деякі обставини вчинення кримінального правопорушення, прокурор має право змінити раніше повідомлену підозру чи, за наявності для цього підстав, прийняти рішення про закриття провадження.

В даному випадку, з`ясовані під час розгляду клопотання обставини свідчать про те, що повідомлення про підозру було здійснено за наявності фактичних даних, які давали прокурору можливість дійти висновку, що ОСОБА_4 може бути причетним до вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень, а додані до клопотання документи містять фактичні дані, які дають підстави слідчому судді на даній стадії процесу вважати, що причетність ОСОБА_4 до вчинення кримінальних правопорушень, які йому інкримінують органи досудового розслідування, є імовірною та достатньою для повідомлення такій особі про підозру.

Отже, у даному випадку оголошена ОСОБА_4 підозра з огляду на практику ЄСПЛ відповідає критеріям обґрунтованості.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що прокурором наведені, відповідно до ст.ст. 177-178 КПК України, мета та підстави застосування запобіжного заходу, а також враховані обставини, які повинні враховуватися при обранні запобіжного заходу.

Разом з тим, метою застосування запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тобто, до підозрюваного має бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України і встановлених в судовому засіданні, а також, відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність (пп. «а» п. 1ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

За приписами ч. 4с т. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Під час вирішення питання про обрання підозрюваному міри запобіжного заходу, слідчий суддя враховує вік та стан здоров`я, сімейний та матеріальний стан, вид діяльності та місце проживання останньої та інші обставини, що мають значення для прийняття відповідного рішення.

Зокрема, слідчий суддя враховує те, що ОСОБА_4 одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, має постійне місце проживання, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем проживання характеризується позитивно, має міцні соціальні зв`язки, підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому, зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її соціальними зв`язками, у якій її переслідують та міжнародними контактами.

Відповідно до п. 3 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення із під варти. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду. При цьому, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Посилання органу досудового розслідування про наявність в кримінальному провадженні ризиків, які обумовлюють доцільність застосування тримання підозрюваного під вартою фактично обґрунтовано лише тяжкістю покарання, що загрожує підозрюваному за умови доведеності його вини у вчинені інкримінованого злочину, який є тяжким. Проте, сама лиш тяжкість вчиненого злочину, хоча і є визначаючими елементами при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не можуть бути достатніми підставами для законності тримання особи під вартою.

Доводи клопотання слідчого за погодженням із прокурором в тій частині, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, на наявність яких міститься посилання в клопотанні, не підтвердженні належними та об`єктивними даними і прокурором в судовому засіданні не доведені.

Незважаючи на те, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, не має негативних характеристик, має міцні соціальні зв`язки та не представляє собою будь якої соціальної небезпеки.

З обставин, наведених в клопотанні органу досудового розслідування слідує, і зазначене встановлено в ході судового розгляду, що ризики не виправдовують застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України слідчий суддя має право застосувати до підозрюваного інший, більш м`який запобіжний захід.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Розглядаючи клопотання про застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя враховує наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховуватися від органів розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, однак не з`ясовано та не наведено переконливих аргументів на користь того, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити її належної процесуальної поведінки та запобігти вказаним ризикам.

З огляду на вищенаведене, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, дані про особу підозрюваного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, з урахуванням відсутності належного обґрунтування існуючих ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України в самому клопотанні слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та не доведеності належним чином наявності таких ризиків прокурором під час розгляду справи, слідчим суддею не встановлено переконливих аргументів на користь того, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного та запобігти вказаним ризикам.

На підставі вищевикладеного, слідчий суддя не встановив підстав щодо необхідності задоволення клопотання слідчого про застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки обставин необхідності тримання особи під вартою в даному конкретному випадку не має, а тому необхідним та достатнім запобіжним заходом буде запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, заборонивши останньому залишати місце свого проживання цілодобово. При цьому, саме такий запобіжний захід забезпечить виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків визначених ч. 5 ст. 194 КПК України та в повній мірі забезпечить запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст. 176, 177, 178, 183, 184, 186, 193, 194, 196, 197, 400 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання т.в.о. старшого слідчого слідчого відділення відділу поліції № 2 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_8 , в рамках кримінального провадження № 0000088 внесеного до ЄРДР 03.02.2025, про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, що полягає у цілодобовій забороні залишати житло, в якому він проживає, а саме: АДРЕСА_2 , строком на 18 (вісімнадцять) днів, тобто до 02 травня 2025 року включно.

Строк дії ухвали слідчого судді визначити до 02 травня 2025 року включно.

Відповідно до ст. 194 КПК України, покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , такі обов`язки:

- прибувати на виклики слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

- цілодобово не відлучатись з місця проживання, без дозволу слідчого, прокурора або суду, повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

- утриматись від спілкування із особами, які являються свідками у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання закордонний паспорт та інші документи, які дають право на виїзд за кордон;

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Ухвалу слідчого судді для організації виконання направити начальнику ГУНП у Вінницькій області.

Контроль за виконанням ухвали слідчого судді покласти на т.в.о. старшого слідчого слідчого відділення відділу поліції № 2 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_8 .

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення, однак оскарження не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя