ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/623/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" грудня 2024 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

провівши в залі суду в м. Києві підготовче судове засідання у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000265, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Бигир Геокчайського району Азербайджанської Республіки, азербайджанця, громадянина України, з повною середньою освітою, одруженого, який має на утриманні неповнолітню дитину 2012 року народження, ФОП, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 , будучи фізичною особою-підприємцем, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, маючи умисел спрямований на самовільне зайняття земельної ділянки з метою розміщення на ній сезонного майданчика для харчування з тимчасовими спорудами (кафе та альтанками), переслідуючи корисливий мотив і мету покращити своє матеріальне становище та незаконно збагатитись за рахунок безоплатного використання земельної ділянки пристосованої для функціонування закладу громадського харчування,діючи протиправно, всупереч врегульованим законом суспільним відносинам у сфері власності, порушуючи вимоги статей 116-126 Земельного кодексу України від 25.10.2001 №2768-ІІІ, що регламентують набуття і реалізацію права на земельну ділянку, та вимоги статей 16, 21, 26-1 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» від 06.09.2005 №2807-ІV, статті 40 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» від 25.06.1991 №1264-ХІІ, статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» від 19.06.2003 №963-ІV, наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 №244 «Про затвердження Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності», рішення Київської міської ради від 24.02.2011 №56/5443 «Про затвердження Порядку визначення обсягів пайової участі (внеску) власників тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, засобів пересувної роздрібної торговельної мережі, власників (користувачів) майданчиків для харчування біля стаціонарних закладів ресторанного господарства в утриманні об`єктів благоустрою м. Києва», розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 07.11.2013 №2027 «Про затвердження Порядку розміщення майданчиків для харчування біля стаціонарних закладів ресторанного господарства в місті Києві», не маючи відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу у власність або надання у користування (оренду) земельної ділянки та за відсутності будь-якого правочину щодо неї, не отримавши дозволу на порушення благоустрою та дозволу на розміщення сезонного майданчика для харчування з тимчасовими спорудами, не уклавши договір щодо пайової участі в утриманні об`єкта благоустрою на функціонування тимчасових споруд та майданчиків для харчування біля стаціонарних закладів ресторанного господарства, у часовий період з квітня 2016 року(більш точної дати та часу в ході досудового розслідування не встановлено) по теперішній час, на території регіонального ландшафтного парку « Партизанської слави », розташованого між вулицею Тростянецькою та вулицею Славгородською у Дарницькому районі м. Києва, створеного (оголошеного) рішенням Київської міської ради від 17.02.1994 №14 на земельній ділянці площею 94,9875 га з кадастровим номером :63:103:0082, яка відповідно до статті 53 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» від 16.06.1992 №2456-ХІІ віднесена до земель природно-заповідного фонду місцевого значення та згідно статті 150 Земельного кодексу України від 25.10.2001 №2768-ІІІ відноситься до особливо цінних земель, та яка надана у постійне користування комунальному підприємству по утриманню зелених насаджень Дарницького району м. Києва рішеннями Київської міської ради від 28.12.2006 № 592/649 та від 17.09.2009 № 244/2313, реалізуючи свій злочинний умисел, самовільно зайняв земельну ділянку площею 0,5130 га, яка є частиною вищевказаної земельної ділянки особливо цінних земель за кадастровим номером :63:103:0082, на якійОСОБА_6 розмістив сезонний майданчик для харчування з тимчасовими спорудами (кафе, 25 альтанок і 2 господарських приміщення) та здійснював на ній свою господарську діяльність по наданню в оренду вказаних тимчасових споруд (альтанок) та по обслуговуванню і належному функціонуванню закладу громадського харчування (кафе).

Таким чином ОСОБА_6 здійснив самовільне зайняття земельної ділянки, вчинене щодо земельних ділянок особливо цінних земель, і тому його дії кваліфікуються за ч. 2 ст. 197-1 КК України.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що між прокурором відділу Спеціалізованої екологічної прокуратури Київської міської прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_6 , в присутності захисника - адвоката ОСОБА_5 , було укладено угоду про визнання винуватості, відповідно до якої сторони: визначили істотні для кримінального провадження обставини, констатовано факт беззастережного визнання обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, наслідки невиконання угоди; узгоджено, що при затвердженні угоди ОСОБА_6 буде призначено покарання у виді 1 року позбавлення волі зі звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік та покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Розглядаючи питання про затвердження угоди, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим.

Згідно з положеннями ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо, зокрема, кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів (крім кримінальних проваджень щодо корупційних кримінальних правопорушень та кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією). При цьому угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Інкримінований обвинуваченому злочин відповідно до положень ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжкого злочину.

Потерпілий - Київська міська рада, в особі свого представника - ОСОБА_4 з даною угодою між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості ознайомлений та надав письмову згоду на її укладення.

При цьому судом встановлено, що обвинувачений повністю усвідомлює зміст угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винним, цілком розуміє положення п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, наслідки її невиконання, вид покарання, який буде застосований в разі затвердження угоди.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_6 , відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_6 , відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

Крім того, як обвинувачений, так і прокурор щодо укладання угоди, а представник потерпілого - щодо надання згоди на укладення угоди, суду повідомили, що їх позиція є добровільною, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, що в свою чергу підтвердив захисник обвинуваченого.

Прокурор, думку якого підтримали представник потерпілого, захисник та обвинувачений, в судовому засіданні вважає наявними всі підстави для затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором та обвинуваченим.

Таким чином, перевіривши угоду про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим, судом встановлено, що умови угоди не суперечать вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України; інтересам суспільства; не порушують права, свободи чи інтереси сторін; наявні фактичні підстави для визнання винуватості, при цьому прокурором доведено існування суспільного інтересу у забезпеченні швидкого досудового розслідування і судового провадження в розумні строки.

Покарання сторонами угоди визначено у відповідності до положень ст. ст. 50, 65-67 КК України, з урахуванням характеру та тяжкості висунутого ОСОБА_6 обвинувачення, даних про його особу, наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_6 .

Процесуальні витрати та речові докази відсутні.

Керуючись ст. 475 КПК України, суд,

ЗАСУДИВ:

Затвердити угоду, укладену між прокурором відділу Спеціалізованої екологічної прокуратури Київської міської прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_6 .

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України та призначити покарання у виді 1 року позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнити від призначеного судом основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

Покласти на ОСОБА_6 обов`язки відповідно до ст. 76 КК України:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирок суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення через Дарницький районний суд м. Києва з урахуванням особливостей, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: