1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 316/1702/18 1-в/335/201/2024
16 грудня 2024 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши подання заступника начальника філії державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області ОСОБА_3 про приведення судового рішення у відповідність до вимог закону № 3886 від 18.07.2024 «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , остання відома адреса проживання за адресою: АДРЕСА_2 , засудженого 04.03.2020 вироком Енергодарського міського суду Запорізької області за ч. 2 ст. 190 КК України до 2 років позбавлення волі, із звільненням від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, з іспитовим строком 2 роки, -
До суду надійшло подання заступника начальника філії державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області ОСОБА_3 про приведення судового рішення у відповідність до вимог закону № 3886 від 18.07.2024 «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого 04.03.2020 вироком Енергодарського міського суду Запорізької області за ч. 2 ст. 190 КК України до 2 років позбавлення волі, із звільненням від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, з іспитовим строком 2 роки.
18.09.2020 до Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області відносно ОСОБА_4 було направлено подання про вирішення питання про скасування випробувального строку.
Згідно наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 року №309 «Про затвердження Переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) територія Василівського районного сектору №3 філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області входить до переліку територіальних громад, що перебувають в тимчасовій окупації. Доступу до особових справ на даний час немає.
Згідно Розпорядження Верховного Суду від 14.09.2022 року №49/0/9-22 «Про зміну територіальності підсудності судових справ судів Запорізької області», визначено територіальну підсудність судових справ в умовах воєнного стану Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області за Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя:
Згідно отриманої інформації Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27.05.2024, справа № 318/1899/20, провадження №1-в/318/24/2022 про скасування звільнення відносно ОСОБА_4 згідно протоколу автоматизованого розподілу від 21.09.2020, справа передана в провадження судді Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області ОСОБА_5 . Судове засідання було призначено до розгляду на 17.03.2022. Інші відомості про хід розгляду справи в автоматизованій системі документообігу Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області відсутні.
Іспитовий строк призначений судом закінчився 04.03.2022.
Особова справа засудженого №34/2020 знаходиться в м.Кам`янка-Дніпровська, Василівського району Запорізької області, яка з 24.02.2022 знаходиться на тимчасово окупованій території військами Російської Федерації.
09.08.2024 набув чинності Закон України від 18 липня 2024 року № 3886-ІX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (дрібне викрадення чужого майна).
Згідно цього Закону, за ч. 1 ст. 51 КУпАП України передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Частиною 2 ст. 51 КУпАП встановлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
З огляду на вищезазначене, кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.
На момент вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, розмір вартості викраденого майна з якого настає кримінальна відповідальність становив 1762,50 грн., 50% від його розміру становив 881 грн.
З вироку суду вбачається, що ОСОБА_4 03 травня 2018 року вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 190 КК України, розмір завданого матеріального збитку в загальному склав 1500 грн., що у свою чергу виключає кримінальну відповідальність за ч. 2 ст. 190 КК України, та вказані дії ОСОБА_4 необхідно кваліфікувати за відповідними частинами Кодексу України про адміністративні правопорушення.
За таких обставин, враховуючи, що згідно вироку сума завданої ОСОБА_4 шкоди становить 1500 грн., тобто не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян станом на час вчинення злочину, представник органу пробації просила останнього звільнити від призначеного судом покарання на підставі ст. 74 КК України.
Додатково зазначили, що 21.05.2024 ОСОБА_4 засуджений Інгулецьким районним судом м. Кривого Рогу за ч. 1 ст.126 КК України до покарання у вигляді штрафу 850 грн. В даному вироку не було враховано попередньої судимості ОСОБА_4 за вироком Енергодарського міського суду Запорізької області.
Станом на 01.11.2024 ОСОБА_4 перебуває на обліку Інгулецького районного відділу філії Державної установи « Центр пробації» у Дніпропетровській області та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 .
Особова справа № 34/2020 відносно засудженого ОСОБА_4 для виконання за територіальними ознаками до Інгулецького районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області не направлялись у зв`язку з тим, що 04.03.2022 у засудженого ОСОБА_4 закінчився іспитовий строк та фактично функції органу пробації закінчилися 04.03.2022.
Начальник Бердянського РС № 2 філії ДУ «Центр пробації» в Запорізькій області ОСОБА_6 у судове засідання надала суду заяву про розгляд клопотання за її відсутності, просить суд задовольнити клопотання.
ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, повідомлявся судом належним чином, причини неявки не повідомив.
Прокурор належним чином повідомлений, заяв чи клопотань не надали.
Дослідивши доводи подання та матеріли справи, суд встановив такі обставини та дійшов наступного висновку.
Заступник начальника філії державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області ОСОБА_3 скерувала до суду подання про приведення судового рішення у відповідність до вимог закону № 3886 від 18.07.2024 «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого 04.03.2020 вироком Енергодарського міського суду Запорізької області за ч. 2 ст. 190 КК України до 2 років позбавлення волі, із звільненням від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, з іспитовим строком 2 роки, для вирішення питання про звільнення останнього від призначеного судом покарання.
Згідно ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу (у даному випадку місцевий суд, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок), має право вирішувати питання в тому числі про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч. 2 і ч. 3 ст. 74 КК України.
Згідно частин 2, 3 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання. Призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною першою статті 72 цього Кодексу.
Судом встановлено, що вироком Енергодарського міського суду Запорізької області від 04.03.2020 ОСОБА_4 визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, і призначено йому покарання у вигляді 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 2 роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього судом обов`язки, передбачені ст. 76 КК України. Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст.76 КК України покладено на ОСОБА_4 обов`язки у період іспитового строку: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Вказаний вирок набрав законної сили 04.04.2020.
З матеріалів провадження встановлено, що іспитовий строк ОСОБА_4 обчислюється з 04.03.2020 і вважається таким, який сплинув 04.03.2022.
Суд звертає увагу на те, що положеннями КК України та КПК України не передбачено можливості вирішення питання про приведення вироку суду у відповідність до закону, а норми, на які посилається представник органу пробації, передбачають лише можливість вирішення питання про звільнення засудженої від покарання та його відбування.
До того ж, у поданні взагалі не зазначено, у який саме спосіб необхідно привести у відповідність до діючого законодавства вирок та в чому саме полягає невідповідність вироку законодавчим вимогам.
09.08.2024 набув чинності Закон України від 18 липня 2024 року № 3886-ІX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (дрібне викрадення чужого майна).
Згідно цього Закону, за ч. 1 ст. 51 КУпАП України передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Частиною 2 ст. 51 КУпАП встановлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.
Відповідно до ст. 78 КК України після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового кримінального правопорушення, звільняється судом від призначеного йому покарання. Якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання. У разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 88 КК України, особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 89 КК України такими, що не мають судимості, визнаються особи, засуджені відповідно до статті 75 цього Кодексу, якщо протягом іспитового строку вони не вчинять нового злочину і якщо протягом зазначеного строку рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням не буде скасоване з інших підстав, передбачених законом.
Так, з системного аналізу кримінального закону, судимість є правовим станом особи, який виникає у зв`язку з її засудженням до кримінального покарання і за зазначених у законі умов тягне настання для неї певних негативних наслідків. Правильне застосування правових норм про судимість, її погашення чи зняття має важливе значення для вирішення кримінальних справ у разі вчинення особою нового злочину. Судимість має строковий характер. Закон визначає, коли вона виникає (з дня набрання законної сили обвинувальним вироком), та встановлює підстави її припинення. Такими підставами є погашення судимості та її зняття. Як погашення, так і зняття судимості пов`язані зі спливом певних термінів, протягом яких особа повинна перетерпіти негативні наслідки та своєю поведінкою довести остаточне виправлення.
Припинення судимості анулює всі кримінально-правові та загальноправові наслідки засудження та призначення покарання. Особа, судимість якої погашена або знята, вважається такою, яка раніше злочину не вчиняла, покарання не відбувала. Вона не зобов`язана будь-де вказувати про вчинення нею в минулому злочину та призначення за нього покарання, не повинна відчувати жодних негативних наслідків колишньої судимості.
Таким чином, враховуючи, що іспитовий строк ОСОБА_4 закінчився та, як зазначено у клопотанні останній виконав покладені на нього вироком суду обов`язки, орган пробації мав би звернутись до суду із поданням про звільнення засудженого від призначеного йому покарання, відповідно до вимог ст. 78 КК України.
Враховуючи вказане, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення подання пробації.
Керуючись ст. ст. 369-372, 537, 539 КПК України, суд, -
У задоволенні подання заступника начальника філії державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області ОСОБА_3 про приведення судового рішення у відповідність до вимог закону № 3886 від 18.07.2024 «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого 04.03.2020 вироком Енергодарського міського суду Запорізької області за ч. 2 ст. 190 КК України до 2 років позбавлення волі, із звільненням від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, з іспитовим строком 2 роки - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду протягом семи діб з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 16 грудня 2024 року.

Суддя: ОСОБА_1