Номер провадження: 11-кп/813/1321/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Малиновського райсуду м. Одеси від 28.01.2025, якою під час судового розгляду к/п № 0000586 від 06.05.2023 стосовно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Цюрупинськ Херсонської обл., громадянина України, з неповною середньою освітою, не працевлаштованого, не одруженого, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого,

- обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 360 КК України, продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 28.03.2025 включно, із залишенням без змін раніше визначеного розміру застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою суду 1-ої інстанції від 28.01.2025 в процесі судового розгляду к/п №0000586 від 06.05.2023 було задоволено клопотання прокурора та продовжено строк застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 28.03.2025 включно, із утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», із залишенням без змін раніше визначеного розміру застави у 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 60 560 грн.

Мотивуючи своє рішення, суд зауважив, що в зазначеному кримінальному провадженні продовжують існувати заявлені стороною обвинувачення ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, при цьому не знайшов підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який та залишив без змін раніше визначений ухвалою Одеського апеляційного суду розмір застави у 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі із доповненнями обвинувачений ОСОБА_7 не погодився із оскаржуваною ухвалою, посилаючись на наступні обставини:

- кримінальне провадження щодо нього є сфальсифікованим, тому підлягає закриттю у зв`язку із відсутністю в його діях складу злочину та доказів у підтвердження його винуватості, а також завданої матеріальної шкоди, свідків та потерпілого;

- в судовому засіданні, яке відбулося 28.01.2025 судом він незаконно був видалений із зали суду;

- дії суду 1-ої інстанції є незаконними, суд не задовольняє його клопотання та не витребовує заявлені ним докази, не викликає заявлених ним свідків за місцем його проживання, не досліджує відеодокази злочинної діяльності працівників поліції, які сфабрикували кримінальну справу відносно нього та не можуть бути викликані та допитані як свідки.

Посилаючись на викладені обставини обвинувачений ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та постановити ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про застосування відносно нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, водночас прокурор Херсонської окружної прокуратури ОСОБА_6 у задоволенні апеляційної скарги просив відмовити, а ухвалу суду 1-ої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позиції учасників провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали судового провадження, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На переконання апеляційного суду, суд 1-ої інстанції зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався з огляду на наступне.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

На підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що на розгляді в Малиновському районного суді м. Одеси перебуває кримінальне провадження №0000586 від 06.05.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 360 КК України.

Відповідно до положень ч.ч. 1-3 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу («Запобіжні заходи, затримання особи»).

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

За приписом п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України, судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

Також, зважаючи на те, що ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дали можливість суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом 1-ої інстанції під час судового провадження та за результатами перевірки в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України доказів, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Статтею 422-1 КПК України визначений порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Разом з тим, аналіз зазначеної норми кримінального процесуального закону свідчить про те, що апеляційний суд позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки має право витребувати із суду 1-ої інстанції лише оскаржувану ухвалу та відповідне клопотання сторони обвинувачення.

Відтак, апеляційний суд вважає передчасними доводи обвинуваченого ОСОБА_7 щодо відсутності доказів його винуватості та наявності підстав для закриття кримінального провадження, та звертає увагу обвинуваченого на те, що на даній стадії кримінального провадження не вбачається за можливе робити висновки щодо обґрунтованості чи необґрунтованості висунутого йому обвинувачення, оскільки на вказаній стадії судового провадження суд не має повноважень на аналіз доказів та доведеність обвинувачення, а може виключно оцінити обвинувальний акт на його відповідність вимогам ст. 291 КПК України.

Також не можуть бути прийняті до уваги як необґрунтовані та такі, що спростовуються матеріалами справи, доводи обвинуваченого щодо незаконності дій суду 1-ої інстанції щодо його видалення із зали судового засідання під час вирішення клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу, водночас, судом апеляційної інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 , навіть не зважаючи на його поведінку, спрямовану на порушення порядку в залі судового засідання апеляційного суду, було надано можливість брати участь в апеляційному розгляді справи та реалізувати передбачені кримінальним процесуальним законом права, в тому числі право на захист.

Натомість, зважаючи на можливу міру покарання, яка може загрожувати обвинуваченому ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим, зокрема, у вигляді позбавлення волі, суспільну небезпеку інкримінованих правопорушень, враховуючи характеристику особи обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, в тому числі за вчинення злочинів проти власності, офіційно не працевлаштований, не має законних джерел прибутку, а також те, що наразі судовий розгляд зазначеного кримінального провадження не завершений, колегія суддів вважає, що рішення суду 1-ої інстанції є законним, обґрунтованим та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки виходячи з цього є підстави вважати, що до теперішнього часу продовжують існувати ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховування обвинуваченого від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Окрім того, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Також, відповідно до практики ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

З огляду на вищевказане, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 60 рішення ЄСПЛ «Боротюк проти України», апеляційний суд вважає необхідним та виправданим продовження на даній стадії судового розгляду обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для запобігання існуючим ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону та правовими позиціями ЄСПЛ.

При цьому, застосований до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід не є безальтернативним, оскільки судом 1-ої інстанції обґрунтовано була передбачена можливість застосування щодо нього альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, а також обставин та характеру інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, їх тяжкості та характеристики особи обвинуваченого, судом 1-ої інстанції прийняте законне та обґрунтоване рішення, а стосовно ОСОБА_7 на теперішній час неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, оскільки він не зможе запобігти наявним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно продовжують існувати з огляду на зазначені апеляційним судом обставини.

Окрім того, зважаючи на вказані обставини, колегія суддів вважає, що продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 не суперечить ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», оскільки, незважаючи на презумпцію невинуватості, тримання під вартою завжди є законним, якщо є достатні підстави вважати, що існує необхідність у запобіганні вчиненню особою правопорушення чи ухиленню від правосуддя після скоєння злочину, з тією метою, щоб особа, яка обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину постала перед компетентними органами.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі , залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи викладене у всій сукупності, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду 1-ої інстанції про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 залишенню без змін як законна, обґрунтована та вмотивована.

Водночас, заслуговують на увагу доводи обвинуваченого ОСОБА_7 з приводу того, що розгляд зазначеного кримінального провадження відбувається на протязі значного часу, в той же час вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 28 КПК України, кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою, неповнолітньої особи має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.

Частина 1 ст. 318 КПК України встановлює, що судовий розгляд має бути проведений і завершений протягом розумного строку.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б не природно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

У розумінні ЄСПЛ для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює собою все провадження.

Аналіз наданих апеляційному суду копій матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 360 КК України, а також відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, свідчить про те, що кримінальне провадження перебуває на розгляді суду 1-ої інстанції досить тривалий час, а саме: з червня 2023 року, протягом якого обвинувачений ОСОБА_7 утримується під вартою, проте судовий розгляд на теперішній час не завершений та остаточне рішення не прийнято, не зважаючи на невеликий обсяг доказів у справі.

Водночас, ухвалами Одеського апеляційного суду вже зверталась увага суду 1-ої інстанції на необхідність вжиття термінових заходів щодо дотримання розумних строків розгляду кримінального провадження відповідно до вимог ст. 28 КПК України.

Апеляційний суд вважає таку невиправдану тривалість розгляду даного кримінального провадження неприпустимою, що з огляду на положення ч. 4 ст. 28 та ч. 1 ст. 318 КПК України, тягне за собою порушення принципу розумності строку розгляду справи та тримання під вартою особи без вироку суду, у зв`язку із чим вважає за необхідне в черговий раз звернути увагу суду 1-ої інстанції на необхідність вжиття термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.

Окрім того, колегія суддів також звертає увагу на доводи обвинуваченого стосовно пасивної позиції суду 1-ої інстанції щодо не розгляду поданих ним клопотань, зокрема, щодо виклику свідків та дослідження доказів, що підлягає врахуванню під час судового розгляду справи з метою забезпеченню виконання завдань кримінального провадження, зокрема приписів ст. 28 КПК.

Отже, з урахуванням правової позиції, викладеної в постанові Об`єднаної палати ККС у складі ВС від 14.06.2021 (справа №686/9636/18), апеляційний суд, керуючись положеннями ст.ст. 368, 418 КПК, вважає за необхідне довести до відома голови Малиновського райсуду м. Одеси на необхідність вжиття дієвих заходів для задля дотримання розумних строків, передбачених ст. 28 КПК України при розгляді кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 .

Керуючись ст.ст. 28, 177, 178, 183, 194, 199, 331, 370, 392, 404, 405, 407, 419, 422-1, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 28.01.2025, якою продовжено ОСОБА_7 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 360 КК України, строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 28.03.2025 включно, із залишенням без змін раніше визначеного розміру застави залишити без змін.

Довести до відома голови Малиновського районного суду м. Одеси про необхідність вжиття термінових та дієвих заходів задля дотримання розумних строків, передбачених ст. 28 КПК України при розгляді к/п за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 360 КК України.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4