Справа № 755/2859/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" березня 2025 р. м. Київ

Дніпровський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні, в залі Дніпровського районного суду міста Києва, обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000226 від 24 січня 2025 року, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, громадянина України, українця, освіта середня, одруженого, має на утриманні трьох малолітніх дітей, офіційно не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 263 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

Згідно обвинувального акту досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 23 години 13 хвилин 23 січня 2025 року, та в невстановленому досудовим розслідуванням місці придбав ніж, що відноситься до холодної зброї.

В цей час у останнього виник злочинний умисел, направлений на незаконне носіння холодної зброї, без передбаченого законом дозволу.

Реалізуючи свої злочинні наміри, 23 січня 2025 року, ОСОБА_3 , під?єднав вище вказаний ніж до ременя власних штанів з правої сторони, та направився до вул. Юності, буд. 9, в місті Києві, чим вчинив незаконне носіння холодної зброї, без передбаченого чинним законодавством України дозволу.

Цього ж дня, а саме 23 січня 2025 року, приблизно о 23 годині 13 хвилин, ОСОБА_3 , здійснивши незаконне носіння холодної зброї, без передбаченого законом дозволу, перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Юності, буд. 9, був зупинений працівниками поліції.

У подальшому, 24 січня 2025 року, в період часу з 00 години 02 хвилини до 00 години 11 хвилин, під час проведення огляду місця події за участю ОСОБА_3 , в присутності двох понятих, слідчим було вилучено ніж, що відноситься до контактної клинкової холодної зброї колюче-ріжучої дії, виготовлений саморобним способом по типу мисливських ножів загального призначення.

Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопрушення, передбаченого частиною другою статті 263 КК України, тобто у носінні холодної зброї без передбаченого законом дозволу.

14 лютого 2025 року між прокурором Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 , за участю захисника ОСОБА_5 , укладено угоду про визнання винуватості на підставі статтей 468, 469, 472 КПК України, яка разом з обвинувальним актом надійшла до суду.

Відповідно до даної угоди прокурор Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_3 , в присутності захисника - адвоката ОСОБА_5 , дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх фактичних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого.

Обвинувачений у повному обсязі сформульованого обвинувачення беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення, добровільно повідомив про всі обставини вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, сприяв стороні обвинувачення у його розкритті добровільно надаючи показання.

Також сторонами угоди було узгоджене покарання, яке необхідно призначити ОСОБА_3 за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 263 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи обвинуваченого ОСОБА_3 , який раніше не судимий, позитивно характеризується, даних про його особу, його вік, стан здоров?я, сімейного стану (одружений, має на утриманні трьох малолітніх дітей), характеру та ступеню суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, а також відсутності мети настання негативних наслідків.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 , відповідно до статті 66 КК України, є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, про що свідчить поведінка обвинуваченого під час досудового розслідування та в суді.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_3 , передбачених статтею 67 КК України, не встановлено.

Враховуючи викладене, сторони узгодили призначення ОСОБА_3 покарання за вчинення кримінального правопорушення в межах санкції частини другої статті 263 КК України у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Обвинувачений ОСОБА_3 , в присутності захисника - адвоката ОСОБА_5 , дав згоду на застосування узгодженого за цією угодою покарання та зобов`язується виконувати покладені на нього обов`язки.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні зазначив, що при укладенні угоди були дотримані всі вимоги і правила КПК та КК України, а тому просив затвердити зазначену угоду і призначити обвинуваченому узгоджену в ній міру покарання.

Потерпілі у даному кримінальному провадженні відсутні.

Захисник - адвокат ОСОБА_5 в підготовчому судовому засіданні угоду про визнання винуватості підтримав, просив суд її затвердити, оскільки при складанні даної угоди були дотриманні вимоги, передбаченні КПК України, та права його підзахисного.

Обвинувачений ОСОБА_3 в підготовчому судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 263 КК України, визнав повністю та просив суд затвердити укладену між ним та прокурором угоду і призначити узгоджену в ній міру покарання, а також зазначив, що розуміє надані йому законом права, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені статтею 473 КПК України, характер пред`явленого обвинувачення та вид покарання, яке до нього буде застосоване в результаті затвердження угоди про визнання винуватості та наполягає на затвердженні угоди. Крім того, пояснив суду, що шкодує про вчинене, зробив для себе висновки та більше ніколи такого не вчинить.

Вислухавши думки учасників кримінального провадження, дослідивши обвинувальний акт, угоду про визнання винуватості та додані до неї матеріали, суд дійшов наступного.

Відповідно до статті 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з частиною другою статті 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена за ініціативою прокурора чи обвинуваченого.

Частиною п?ятою статті 469 КПК України передбачено, що угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може ініціюватись в будь-який момент після повідомлення особі про підозру, до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів (крім кримінальних проваджень щодо корупційних кримінальних правопорушень та кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією).

Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_3 визнає себе винуватим, відповідно до статті 12 КК України віднесене до нетяжких злочинів, внаслідок вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення шкода завдана лише державним інтересам, а отже угода відповідає вимогам закону.

Умови угоди про визнання винуватості не суперечать вимогам кримінального процесуального закону, міра покарання, про призначення якої дійшли згоди обвинувачений та прокурор, визначена в межах санкції частини другої статті 263 КК України, угода не суперечить інтересам суспільства. Порушень прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб внаслідок укладення такої угоди судом не встановлено.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 цілком розуміє зміст і наслідки укладання та затвердження угоди, передбачені частиною другою статті 473, статтями 394, 424 КПК України, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, положення частини п?ятої статті 474 КПК України, зокрема, те, що він має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, а також наслідки невиконання угоди, передбачені частиною першою статті 476 КПК України. Укладення угоди є цілком добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Обвинувачений ОСОБА_3 погоджується з призначенням судом узгодженого покарання.

Обвинуваченому ОСОБА_3 та його захиснику роз`яснено і зрозуміло наслідки укладення, затвердження та невиконання угоди, встановлені статтею 476 КПК України.

Відповідно до статті 475 КПК України якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для затвердження угоди про визнання винуватості і призначення ОСОБА_3 узгодженої сторонами міри покарання.

При ухваленні даного вироку суд вважає за необхідне відповідно до положень статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати також як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Так, у пункті 113 рішення ЄСПЛ у справі «Коваль проти України» від 19 жовтня 2006 року, Суд наголосив, що основна мета статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у рамках кримінального провадження - забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого кримінального обвинувачення.

Стаття 6 Конвенції гарантує обвинуваченому ефективну участь у кримінальному провадженні. Основним аспектом права на справедливий суд є те, що розгляд кримінальної справи, включаючи елементи кримінального провадження, які відносяться до процедури, повинен бути змагальним і в ньому має забезпечуватись рівність сторін обвинувачення і захисту (рішення від 16 лютого 2000 року у справі «Роу і Дейвіс проти сполученого Королівства»).

Також у рішеннях у справах «Леонід Лазаренко проти України» від 28 жовтня 2010 року (пункт 52) та «Боротюк проти України» від 16 грудня 2010 року (пункт 80) Суд зазначив, що ані буква, ані дух статті 6 Конвенції не перешкоджають особі добровільно відмовитись - у відкритий чи мовчазний спосіб - від свого права на гарантії справедливого судового розгляду. Однак для того, щоб така відмова була дійсною для цілей Конвенції, вона має бути виражена у недвозначній формі і має супроводжуватися мінімальними гарантіями, співмірними з важливістю такої відмови (рішення у справі «Сейдович проти Італії»).

Виходячи із зазначеного, під час судового розгляду судом дотримано гарантоване статтею 6 Конвенції право обвинуваченого на справедливий і публічний розгляд його справи, упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, забезпечена ефективна участь сторін у провадженні та право на захист.

Процесуальні витрати згідно матеріалів кримінального провадження складають 3183 гривень 60 копійок за проведення експертизи (висновок експерта № СЕ-19/111-25/5427-ХЗ).

Відповідно до частини другої статті 124 КПК України суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Цивільний позов у справі не заявлявся, потерпілих немає, майнова шкода нікому не заподіювалася.

Долю речових доказів суд вирішує на підставі статті 100 КПК України.

Враховуючи вищевикладене, керуючись положеннями Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», статтями 374, 468, 469, 473, 474, 476 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

затвердити у підготовчому судовому засіданні угоду про визнання винуватості, укладену в кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000226 від 24 січня 2025 року, між прокурором Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_4 та обвинуваченим у даному кримінальному провадженні ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 263 КК України, на підставі якого призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання, у виді штрафу у розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день ухвалення вироку становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_3 не обирати.

Матеріали кримінального провадження № 0000226 залишити при обвинувальному акті з подальшим зберіганням зі справою № 755/2859/25.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертизи в сумі 3183 (три тисячі сто вісімдесят три) гривні 60 копійок.

Речові докази: ніж, який знаходяться на зберіганні в камері схову речових доказів Дніпровського УП ГУНП у місті Києві - знищити.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити прокурору, обвинуваченому та захиснику.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд міста Києва шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення виключно з підстав, передбачених частиною четветою статті 394 КПК України:

- обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;

- прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Суддя Дніпровського районного суду

міста Києва ОСОБА_1