ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 597/1582/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/79/25 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1 ст. 125 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2025 р.

Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

представника потерпілої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі, в режимі відеоконференцзв`язку, апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 на вирок Заліщицького районного суду Тернопільської області від 16 грудня 2024 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 150000056 від 25 квітня 2023 року,

в с т а н о в и л а:

цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку та жительку АДРЕСА_1 , громадянина України, із середньою освітою, не працевлаштований, не одруженої, раніше не судимої

визнано винною у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст.125 КК України та призначено їй покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 ( вісімсот п`ятдесят) гривень.

Згідно вироку суду, 24.04.2023 р. близько 18 год. 25 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи на присадибній ділянці за адресою: АДРЕСА_2 вчинила словесний конфлікт із ОСОБА_9 . В ході конфлікту ОСОБА_7 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, бажаючи настання суспільно- небезперечних наслідків, підбігла до ОСОБА_9 , вирвала із межі рослинний кущ із твердим стовбуром та тримаючи його правою рукою, завдала близько трьох ударів по голові останньої. ОСОБА_9 , захищаючись, відібрала у ОСОБА_7 рослинний корч із твердим стовбуром та відкинула його у сторону. ОСОБА_7 , продовжуючи свій злочинний умисел на спричинення тілесних ушкоджень, нанесла близько чотирьох ударів кулаками по голові, кулаками в ділянки правого та лівого плеча та два удари ногами в ділянку лівого стегна.

Вказаними діями ОСОБА_7 вчинила кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.125 КК України, що виразилось у спричиненні умисного легкого тілесного ушкодження.

В апеляційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_10 не погоджується з вироком суду першої інстанції, оскільки вважає призначене обвинуваченій покарання невідповідним її особі та таким, яке за своїм видом є явно несправедливим через м`якість, що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винної.

Зазначає, що судом першої інстанції при призначенні покарання не встановлено обставин, що обтяжують покарання. Проте, судом залишено без увагу ту обставину, що потерпілій ОСОБА_9 на момент вчинення відносно неї обвинуваченою кримінального правопорушення, виповнилось 63 роки, а тому вона вважається особою похилого віку. У зв`язку з цим, обвинувачена вчинила кримінальне правопорушення щодо особи похилого віку, що повинно було бути визнано судом обтяжуючою обставиною.

Вважає, що судом безпідставно визнано обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченій визнання вини та каяття. Звертає увагу, що обвинувачена за більш ніж півтора року досудового розслідування та судового розгляду не попросила вибачення у потерпілої, не намагалась дожни чином залагодити свою провину, не намагалась відшкодувати заподіяну матеріальну шкоду, не вчиняла дій по сприянню у розкритті кримінального правопорушення.

Звертає увагу, що обвинувачена неодноразово не з`являлася в судові засідання, внаслідок чого суд виносив постанови про доставку її приводом в судові засідання.

За наведених вище умов, апелянт вважає, що призначене обвинуваченій покарання є надто м`яким, а тому їй повинно бути призначено покарання, яке відповідатиме тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі винної, а саме - у виді 120 годин громадських робіт.

Також апелянт не погоджується із визначеним судом розміром відшкодування обвинуваченою моральної шкоди потерпілій, а тому стверджує, що в цій частині вирок підлягає зміні.

Вказує, що внаслідок вчинення обвинуваченою відносно потерпілої кримінального правопорушення, остання зазнала психологічного дискомфорту, страху за своє здоров`я, приниження людської гідності. Зазначає, що після отриманих тілесних ушкоджень потерпіла змушена була жити із синцями на обличчі і в такому принизливому вигляді її бачили рідні, сусіди та інші мешканці села, внаслідок чого вона тривалий час відчувала дискомфорт, тривогу, роздратованість та сором.

Також вважає, що на розмір відшкодування моральної шкоди повинна впливати поведінка обвинуваченої в судових засіданнях, де вона не визнавала своєї вини і безпідставно затягувала судовий розгляд.

Виходячи з характеру страждань, тривалості негативного впливу та з урахуванням принципу розумності і справедливості, вважає, що цивільний позов щодо компенсації моральної шкоди повинен бути задоволений у повному обсязі в сумі 10 000 грн.

Просить призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.125 КК України у виді 120 годин громадських робіт і повністю задовольнити цивільний позов ОСОБА_9 , стягнувши із ОСОБА_7 10 000 грн. моральної шкоди заподіяної кримінальним правопорушенням.

До початку апеляційного розгляду апелянт - представник потерпілої ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 змінив подану ним апеляційну скаргу і, не оспорюючи встановлені судом обставини справи, кваліфікацію дій обвинуваченої та обране їй покарання, ставить питання про зміну вироку Заліщицького районного суду Тернопільської області від 16.12.2024 року, лише в частині вирішення судом цивільного позову.

Просить цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 задовольнити повністю та стягнути на її користь з цивільного відповідача ОСОБА_11 10 000 грн. моральної (немайнової) шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду; представника потерпілої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 , який, за узгодженої позиції з потерпілою, підтримав змінену ним апеляційну скаргу і зазначивши про відсутність заперечень щодо обраного обвинуваченій ОСОБА_12 покарання, просить змінити вирок суду першої інстанції, в частині вирішення цивільного позову та ухвалити рішення, яким цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 задовольнити повністю та стягнути на її користь з обвинуваченої ОСОБА_11 10 000 грн. моральної шкоди; обвинувачену ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_8 , які заперечили щодо задоволення апеляційної скарги; прокурора, який вирок суду першої інстанції в частині кваліфікації дій обвинуваченої та обраного їй покарання вважає законним та обґрунтованим, а в частині вирішення цивільного позову таким, що не відповідає вимогам цивільного закону і тому просить задовольнити змінену апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_10 , із врахуванням внесених до неї змін; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та умотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення відповідає фактичним обставинам справи і підтверджений зібраними у встановленому порядку доказами, які досліджені у судовому засіданні, належно оцінені судом, детально викладені в вироку і в апеляційній скарзі не оспорюються.

Що стосується доводів представника потерпілої ОСОБА_13 адвоката ОСОБА_10 щодо неправильно вирішеного судом цивільного позову, про що апелянт вказує в апеляційній скарзі, то вони, на переконання колегії суддів, заслуговують на увагу, оскільки в цій частині суд першої інстанції не дотримався вимог цивільного законодавства, вирішуючи питання відшкодування моральної шкоди, заподіяної потерпілій.

Відповідно до ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

За змістом ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до положень ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої і така шкода, згідно ст.1167 ЦК України відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

За змістом ст.ст.23, 1168 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Колегія суддів вважає, що визначивши до відшкодування потерпілій 4 000 грн. моральної шкоди, яка просила стягнути в її користь 10 000 грн., цих вимог закону, суд першої інстанції не дотримався.

Зокрема, місцевим судом не враховано, що внаслідок вчиненого кримінального правопорушення обвинувачена, яка значно молодша за віком від потерпілої, заподіяла останній тілесні ушкодження у вигляді синців на обличчі та тілі. У зв`язку з цим, потерпіла ОСОБА_9 , яка є особою похилого віку, відчувала значний дискомфорт від того, що у такому вигляді її бачили рідні, сусіди, та інші мешканці села, що певним чином порушувало її звичний спосіб та уклад життя, а також вимагало проведення лікування.

Зважаючи на глибину пережитих страждань потерпілою, пов`язаних із заподіяним їй пошкодженням здоров`я та необхідністю його відновлення; вимушених змін у її житті у зв`язку із спричиненими їй тілесними ушкодженнями; приймаючи до уваги ступінь вини обвинуваченої ОСОБА_7 , на яку покладається обов`язок відшкодування моральної шкоди заподіяної її кримінально-караними діями, а також з урахуванням вимог розумності та справедливості, колегія суддів вважає, що цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 щодо відшкодування моральної шкоди, яку вона оцінила у 10 000 грн. підлягає до повного відшкодування.

На переконання колегії суддів, такий розмір відшкодування моральної шкоди, з урахуванням обставин вчиненого обвинуваченою кримінального правопорушення та наслідків для потерпілої, буде адекватною компенсацію перенесених потерпілою ОСОБА_9 фізичних та моральних страждань, спричинених кримінально караними діями обвинуваченої ОСОБА_7 .

Відповідно до ст.408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі збільшення сум, які підлягають стягненню, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 408 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 задовольнити.

Вирок Заліщицького районного суду Тернопільської області від 16 грудня 2024 р. відносно ОСОБА_7 , в частині вирішення цивільного позову, змінити.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_7 в користь ОСОБА_9 10 000 (десять тисяч) гривень заподіяної моральної шкоди.

В решті вирок Заліщицького районного суду Тернопільської області від 16 грудня 2024 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення. На неї може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий

Судді