Справа №295/94/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2025 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі подання начальника Державної установи «Житомирська виправна колонія №4» про приведення вироку суду відносно засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідність до чинного законодавства,

в с т а н о в и в :

Начальник Державної установи «Житомирська виправна колонія №4» звернувся в суд із поданням в порядку п.13 ч.1 ст.537, п.1 ч.2 ст.539 КПК України, ст. 5, ч.2 ст.74 КК України, про приведення вироку суду у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18.07.2024 (далі за текстом Закон № 3886-ІХ) щодо засудженого ОСОБА_3 .

Засуджений ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час і місце розгляду подання, матеріали справи містять його заяву про розгляд справи без його участі, у зв`язку з чим суд проводить розгляд справи у його відсутність.

Представник ДУ «ЖВК (№ 4)» подав заяву, вказавши, що подання підтримує, судове засідання просить проводити у його відсутність.

Прокурор ОСОБА_4 не заперечував проти задоволення подання.

Дослідивши матеріали справи, матеріали особової справи засудженого, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30.07.2020 року визнано ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185 та ч.2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання за ч.2 ст. 185 КК України у вигляді 1 року позбавлення волі та за ч.2 ст. 186 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_3 покарання у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнено ОСОБА_3 від відбування покарання, встановивши йому іспитовий строк на 2 роки та покладено на нього обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; 3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. Вирішено питання речових доказів, роз`яснено порядок та строки оскарження судового рішення.

Згідно вироку Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30.07.2020 ОСОБА_3 , зокрема вчинив крадіжку майна на суму 314,10 грн.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21.05.2021 скасовано засудженому ОСОБА_3 , іспитовий строк і направлено його відбувати покарання в місця позбавлення волі згідно вироку Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30.07.2020. Строк відбування покарання визначено рахувати з дня затримання.

Вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27.12.2022 року, зміненого ухвалою Черкаського апеляційного суду від 27.06.2023, визнано ОСОБА_3 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.126, ч. 2 ст. 186, ч.3 ст. 186 КК України та призначено йому покарання: - за ч.1 ст. 126 КК України у виді громадських робіт на строк 80 годин; - за ч.2 ст. 186 КК України - 4 (чотири) роки позбавлення волі; - за ч.3 ст. 186 КК України - 4 (роки) роки 1 (один) місяць позбавлення волі. На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (роки) роки 1 (один) місяць позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання призначеного за даним вироком частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30.07.2020 і остаточно призначено ОСОБА_3 до відбуття, за сукупністю вироків, - покарання у виді 4 (чотирьох) років 3 ( трьох ) місяців позбавлення волі. Початок строку відбуття покарання визначено рахувати з 12.11.2021 року. Стягнуто процесуальні витрати, вирішено питання речових доказів, роз`яснено порядок та строки оскарження судового рішення.

Вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 31.10.2024 року ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 187 КК України, та призначено йому покарання: - за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки; - за ч. 1 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань за даним вироком та за вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27.12.2022, зміненим ухвалою Черкаського апеляційного суду від 27.06.2023, остаточно призначено ОСОБА_3 покарання у виді 4 (чотирьох) років 4 (чотирьох) місяців позбавлення волі. У строк відбування покарання ОСОБА_3 зараховано покарання, частково відбуте за вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27.12.2022, відбування якого розпочате з моменту затримання 27.12.2021. Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 визначено рахувати з дати набрання цим вироком законної сили. Стягнуто процесуальні витрати, вирішено питання речових доказів, роз`яснено порядок та строки оскарження судового рішення.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України, клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених, зокрема, пунктом 13 частини першої статті 537 цього Кодексу.

9 серпня 2024 року набрав чинності Закон України 3886-IX від 18.07.2024р. «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», яким ст. 51 КУпАП викладено в новій редакції, відповідно до якої дрібним вважається викрадення чужого майна, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК України, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У силу ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Згідно з п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року. Відповідно до підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць станом на 01 січня встановлений в розмірі - 2102 грн.

Розмір одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян станом на 2020 в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, становить 1051 грн. (2102/100*50).

Таким чином, дрібним вважається викрадення чужого майна, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищувала щодо епізоду вчиненого правопорушення у 2020 році 2102 грн. (1051*2);

Зміна розміру вартості викраденого чужого майна, за яким таке викрадення вважається дрібним з 0,2 нмдг до 2 нмдг є зміною кримінального закону в частині кваліфікації кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 КК України, оскільки у тексті кримінального закону цей розмір не визначений і він вказаний в ст.51 КУпАП.

За таких обставин епізод вчиненого ОСОБА_3 правопорушення 22.04.2020 року за вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30.07.2020 року

підлягає декриміналізації та за його вчинення особа підлягає звільненню від покарання, оскільки сума викраденого майна на момент вчинення правопорушення не перевищувала 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а тому не є кримінально караним діянням.

З урахування цього, суд приводить вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30.07.2020 року у відповідність до вимог Закону №3886-IX від 18.07.2024р.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, ч. 2 ст. 74 КК України, ст.ст. 369-372, 537, 539 КПК України, Законом України №3886-ІХ, -

п о с т а н о в и в :

Подання ДУ «Житомирська виправна колонія (№4)» - задовольнити.

Вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30.07.2020 року щодо ОСОБА_3 , привести у відповідність до вимог Закону України №3886-IX від 18.07.2024р.

Звільнити засудженого ОСОБА_3 від покарання, призначеного йому вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30.07.2020 року за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 185 КК України на підставі ч. 2 ст. 74 КК України у зв`язку з усуненням караності діяння, виключивши з даного вироку застосування ст. 70 КК України для визначення остаточного покарання. Вважати ОСОБА_3 засудженим за цим вироком за ч.2 ст. 186 КК України до покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.

Покарання призначені вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27.12.2022 року, зміненого ухвалою Черкаського апеляційного суду від 27.06.2023 та вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 31.10.2024 року залишаються незмінними та приведення їх у відповідність до чинного законодавства не потребується.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1