справа № 237/2784/24
№ провадження 1-кп/208/429/25
ВИРОК

Іменем України

21 лютого 2025 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, у складі: головуючого, судді ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 обвинуваченого ОСОБА_5

у відкритому підготовчому судовому засіданні, згідно угоди про визнання винуватості розглянувши в режимі відео конференції справу кримінального провадження № 0005208 від 27.06.2024 р. відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Київської області, Сквирського району, с. Рогізна, громадянина України, маючого середньо-спеціальну освіту, неодруженого, маючого на утримані дитину, військовослужбовця призваний під час мобілізації, вогнеметник роти радіаційного, хімічного та бактеріологічного захисту військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого, ч.4 ст.402 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

27 червня 2024 року між прокурором Маріупольської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_6 якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у зазначеному кримінальному провадженні з одного боку, обвинуваченим у цьому провадженні ОСОБА_5 з іншого боку, в присутності захисника ОСОБА_4 , на підставі ст. ст. 468, 469, 472 КПК України, в приміщенні Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону у м. Дніпро, вул. Січових Стрільців, 94, укладено угоду про визнання винуватості у наступному сформульованому обвинуваченні.

28.05.2024 приблизно о 17 год. 00 хв., тобто в умовах воєнного стану, під час шикування зведеної групи військовослужбовців роти радіаційного, хімічного захисту військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_3 , командиром взводу роти радіаційного, хімічного та бактеріологічного захисту військової частини НОМЕР_1 старшим лейтенантом ОСОБА_7 , який є начальником за посадою та військовим званням для солдата ОСОБА_5 , доведено бойове розпорядження № 45/365/892 дск від 28.05.2024 командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_8 , бойовий наказ командира роти радіаційного, хімічного, біологічного захисту вказаної військової частини капітана ОСОБА_9 та віддано усний наказ про його виконання про необхідність вибути на ОКП 48осб-900, яке знаходиться поблизу АДРЕСА_4 , для стримування російської агресії та відбиття наступу РОВ, та перейти в підпорядкування командира 48 осб до 21 год. 00 хв. 28.05.2024, зокрема і до вогнеметника роти радіаційного, хімічного та бактеріологічного захисту військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_5 , який знаходився в строю під час вказаного шикування.

При цьому наказ виданий в установленому Законом порядку, відповідною особою в межах наданих йому повноважень, зміст наказу не суперечить чинному законодавству, та не був пов`язаний з порушенням конституційних прав та свобод солдата ОСОБА_5 , не носив в собі явно злочинного змісту, у зв`язку з чим підлягав беззастережному та неухильному виконанню з боку останнього.

Однак, солдат ОСОБА_5 , у порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», ст.ст. 9, 11, 16, 28, 30, 35, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 28.05.2024 приблизно о 17 год. 05 хв., тобто в умовах воєнного стану, у АДРЕСА_3 відкрито відмовився виконати зазначений наказ начальника, доведений командиром взводу роти радіаційного, хімічного та бактеріологічного захисту військової частини НОМЕР_1 старшим лейтенантом ОСОБА_7 .

За вчинення умисних дій, що виразилися у непокорі, тобто відкритій відмові виконати наказ начальника, вчиненої в умовах воєнного стану, тобто ОСОБА_5 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.

Обвинувачений, під час досудового розслідування повністю визнав свою винуватість у зазначених діяннях.

Між обвинуваченим та прокурором укладена угода про визнання винуватості у скоєнні злочину передбаченого ч.4 ст. 402 КК України та сторони дійшли згоди, що за вчинення зазначеного вище кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 402 КК України, обвинуваченому слід призначити покарання із застосуванням ст.ст. 58,69 КК України, перейшовши до іншого, більш м`якого виду покарання, не зазначеного в санкції ч.4 ст. 402 КК України, зокрема у виді службового обмеження на строк 2 (два) роки з відрахуванням із суми грошового забезпечення ОСОБА_5 в доход держави 2% (двадцяти) відсотків.

Зі змісту угоди вбачається, що при її укладанні обвинуваченому роз`яснені та є зрозумілими наслідки укладання та затвердження угоди для сторін, відповідно до ст. 473 КПК України, а саме:

- обмеження права на оскарження вироку, підстави для оскарження обвинувального вироку, яким затверджена ця угода, в апеляційному порядку, що визначені ст. 394 КПК України, та в касаційному порядку, що визначені в ст. 424 КПК України;

- відмова від здійснення прав, передбачених абзацами 1 та 4 п.1 ч.4 ст. 474 КПК України, а саме права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину інкримінованого йому кримінального правопорушення, а він має право допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь.

ОСОБА_5 зобов`язується беззастережно визнати свою винуватість в повному обсязі у судовому засіданні у вчиненні інкримінованому йому кримінального правопорушення та виконати призначене йому покарання.

Ця угода, суть якої обвинуваченому зрозуміла, укладена ним добровільно і усвідомлено, і у нього було достатньо часу, щоб ознайомитись зі змістом угоди про визнання винуватості.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав свою вину за обставин викладених в обвинувальному акті. Просить затвердити угоду про визнання винуватості, яка укладена ним добровільно, без якогось примусу.

З пояснень обвинуваченого наданих суду вбачається, що визнання вини у скоєнні злочину за ч.4 ст. 402 КК України як відкрита відмова виконати наказ начальника (непокора), в умовах воєнного стану, є добровільним, зрозумілим щодо обмежень оскарження в апеляційному та касаційному порядку, що передбачене ст. 394, 424 ч.3 п.1 КПК України, відмови від здійснення прав, передбачених абзацом 1 і 4 п.1 ч.4 ст. 474 КПК України.

Юридичним змістом кримінального провадження на підставі угод є сукупність прав і обов`язків, реалізовуючи які, сторони кримінального провадження можуть досягати правового компромісу.

Угода є процесуальним засобом, застосовуючи який, сторони з урахуванням рівноваги публічних та приватних інтересів у кримінальному провадженні, задовольняють їх в кримінальному процесі.

В провадженні на підставі угод, нормами КПК України вимагається від сторін і суду прийняття узгодженого рішення, і саме рішення суду про винуватість особи, ґрунтується на умовах укладеної сторонами угоди.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 суд вважає повне визнання вини та щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, у тому числі зобов`язання співпрацювати зі стороною обвинувачення викривати протиправну діяльність інших осіб, наявність рекомендаційного листа командира військової частини НОМЕР_1 .

Наведений перелік обставин у статті 66 КК України, які пом`якшують покарання, не є вичерпним. При призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, й інші обставини, не зазначені у цій статті.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

Юридичним змістом кримінального провадження на підставі угод є сукупність прав і обов`язків, реалізовуючи які, сторони кримінального провадження можуть досягати правового компромісу.

Угода є процесуальним засобом, застосовуючи який, сторони з урахуванням рівноваги публічних та приватних інтересів у кримінальному провадженні, задовольняють їх в кримінальному процесі.

В провадженні на підставі угод, нормами КПК України вимагається від сторін і суду прийняття узгодженого рішення, і саме рішення суду про винуватість особи, ґрунтується на умовах укладеної сторонами угоди.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

Санкція ч.4 ст. 402 КК України передбачає безальтернативне покарання у виді позбавлення волі строком від 5 до 10 років.

Вирішуючи питання щодо міри покарання ОСОБА_5 , суд відзначає наступне.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 69 КК України за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції статті Особливої частини цього кодексу. Для застосування судом положень ст. 69 КК України повинні бути встановлені виключні обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості саме вчиненого кримінального правопорушення, та які повинні оцінюватися з урахуванням індивідуальних особливостей кримінального провадження. Встановлені обставини, що пом`якшують покарання, мають настільки істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції статті було б явно недоцільним і несправедливим.

При призначенні конкретній особі покаранні, тобто його індивідуалізації, виявляється каральна політика держави, яка поєднує в собі реалізацію різних цілей державного реагування на випадки вчинення злочинів, так як метою покарання згідно із законом України про кримінальну відповідальність є не лише кара, а й виправлення особи, запобігання вчиненню нею та іншими особами нових злочинів, і вона не може бути досягнута виключно за рахунок суворості призначеного покарання, яке є по суті другорядним.

Правова система держави має забезпечувати баланс між суворістю та м`якістю заходів реагування на порушення кримінально-правових заборон і покарання, яке призначається особі, має бути справедливим.

Повноваження суду надані державою та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття судового розсуду у кримінальному судочинстві.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

У справі «Ізмайлов проти Росії» ЄСПЛ вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи»

Суд вважає, що враховуючи істотний взаємозв`язок між наявністю та сукупності декількох пом`якшуючих покарання обвинуваченого обставин з істотним зниженням ступеню тяжкості вчиненого злочину, зниження суспільної небезпечності самим обвинуваченим, враховуючи принцип індивідуалізації покарання, призначення йому покарання в межах санкції ч.4 ст. 402 КК України є не доцільним та несправедливим, і призначення більш м`якого покарання виду покарання ніж зазначене в цій санкції та передбачене угодою яка розглядається, здатне забезпечити його виправлення.

На думку суду, призначення військовослужбовцю ОСОБА_5 передбаченого угодою покарання за ч.4 ст. 402 КК України, з застосуванням положень ст. 69 цього Кодексу, у виді службового обмеження на строк 2 (два) роки з відрахуванням із суми грошового забезпечення ОСОБА_5 в доход держави 20% (двадцяти) відсотків.

Перевіривши відповідність угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором та обвинуваченим, суд дійшов до наступного висновку:

- ОСОБА_5 дійсно вчинено кримінальне правопорушення передбачене ч.4 ст. 402 КК України, та він у ньому винен;

- угода про визнання винуватості, яка укладена 27 червня 2024 року між прокурором Маріупольської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_5 відповідає встановленим кримінальним процесуальним вимогам, є правомірною, відповідає інтересам суспільства та держави.

Порушень прав, свобод чи інтересів інших осіб, судом не встановлено.

Суд підтверджує, що узгоджена сторонами угоди міра покарання обвинуваченому, відповідає загальним правилам призначення кримінального покарання, встановлених КК України.

Речові докази та процесуальні витрати по справі відсутні.

Цивільний позов по справі не заявлено.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 373-374, 474-475 КПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Угоду про визнання винуватості, укладену 27 червня 2024 року на підставі ст.ст. 468, 469, 472 КПК України в приміщенні Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону у м. Дніпро, вул. Січових Стрільців, 94, між прокурором Маріупольської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_6 та обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_5 , затвердити.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, і призначити йому, узгоджене сторонами покарання із застосуванням положень ст. ст. 58, 69 КК України, перейшовши до іншого, більш м`якого виду покарання, не зазначеного в санкції ч. 4 ст. 402 КК України, зокрема покарання у виді службового обмеження на строк 2 (два) роки з відрахуванням із суми грошового забезпечення ОСОБА_5 в доход держави 20% (двадцяти) відсотків.

На підставі ч 1 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , один день позбавлення волі як один день тримання в дисциплінарному батальйоні для військовослужбовців.

Врахувати у строк відбування покарання строк тримання під вартою з 27.06.2024 року по 28.06.2024 року включно.

Запобіжний захід у вигляді застави залишити до набрання вироком законної сили. Після набрання вироком законної сили заставу, що не була звернена в дохід держави, повернути заставодавцю.

В строк відбуття покарання ОСОБА_5 рахувати з часу приведення вироку до виконання.

Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через суд, який його ухвалив, протягом 30 днів з дня його проголошення з підстав, передбачених статтею 394 КПК України. Законної сили вирок суду набирає після закінчення строку його оскарження.

Вирок суду підлягає негайному врученню прокурору, обвинуваченому, захиснику.

Суддя ОСОБА_1