Справа № 201/1574/25
Провадження № 1-кс/201/593/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2025 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська у складі слідчого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі клопотання слідчого СВ ВП №2 Дніпропетровського РУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Тернопільської окружної прокуратури Тернопільської області ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні №0000188, відомості про яке 03 лютого 2025 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

У судовому засіданні приймали участь:

прокурор ОСОБА_6

слідчий ОСОБА_3 ,

підозрюваний ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

Слідчий звернувся з клопотанням, погодженим з прокурором, до суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

В обґрунтування клопотання слідчий вказав на те, що в проваджені СВ відділу поліції №2 Дніпровського РУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області, перебувають матеріали досудового розслідування, відомості щодо якого 03.02.2025 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000188 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що на підставі ст.ст. 19, 20, 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» ч. 2 п. 18, ч. 3 п. 42, ч. 4 п. 81 «Положення про проходження громадянами України військової служби в Збройних силах України», затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, Указу Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію», громадянин України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 призваний на військову службу до Збройних Сил України.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 174 від 22.06.2024, солдата ОСОБА_5 . призначено на посаду стрільця 3 мотопіхотного спеціалізованого відділення 2 мотопіхотного спеціалізованого взводу 1 мотопіхотної спеціалізованої роти мотопіхотного спеціалізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку, виконання службових обов`язків, доручених йому за посадою.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Оборону України» воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про Оборону України» у разі збройної агресії проти України або загрози нападу на Україну Президент України приймає рішення про загальну або часткову мобілізацію, введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях, застосування Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, подає його Верховній Раді України на схвалення чи затвердження, а також вносить до Верховної Ради України подання про оголошення стану війни.

Органи державної влади та органи військового управління, не чекаючи оголошення стану війни, вживають заходів для відсічі агресії. На підставі відповідного рішення Президента України Збройні Сили України разом з іншими військовими формуваннями розпочинають воєнні дії, у тому числі проведення спеціальних операцій (розвідувальних, інформаційно-психологічних тощо) у кіберпросторі.

З моменту оголошення стану війни чи фактичного початку воєнних дій настає воєнний час, який закінчується у день і час припинення стану війни.

У зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України, на підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, в Україні з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року на 30 діб до 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року введений воєнний стан, який неодноразово продовжувався та на час скоєння злочину скасований не був.

Будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1-4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, а також твердо знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших військовослужбовців від негідних вчинків, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Відповідно до п.п. 1, 2 ст. 1, п. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», які визначають, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни та забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, визначає види військової служби, що включають в себе військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період.

Згідно з положеннями ст.ст. 3, 28, 29, 41, 68 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Кожен має право на повагу до його гідності, ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню. Кожна людина має право на особисту недоторканість та кожен зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції та Законів України, не посягати на права та свободи, честь і гідність інших людей. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Проте солдат ОСОБА_5 будучи раніше судимим за вчинення корисливих злочинів проти власності, судимість за які не знята та не погашена у встановленому законом порядку, достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, бездоганного та неухильного додержання військової дисципліни, яка зобов`язує кожного військовослужбовця поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, свідомо вчинив кримінальне правопорушення проти власності за наступних обставин.

Так, солдат ОСОБА_5 , підозрюється у тому, що він, будучи раніше судимим за вчинення корисливих злочинів проти власності, судимість за які не знята та не погашена у встановленому законом порядку, достовірно знаючи, що на всій території України у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України, Указом Президента України №64/2022 з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, дію якого Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 28.10.2024 № 740/2024, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 29.10.2024 № 4024-ІХ, продовжено на 90 діб - з 05 години 30 хвилин 10 листопада 2024 року до 05 години 30 хвилин 08 лютого 2025 року, 02 лютого 2025 року близько о 22 годин 00 хвилин (більш точного часу досудовим розслідування встановити не вдалось), перебував біля арт-об`єкту «Куля Бажань», розташованому навпроти будинку №53Б по вул. Січеславська Набережна у м. Дніпро, де у нього виник злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна у потерпілого ОСОБА_7 , поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене в умовах воєнного стану.

Далі, ОСОБА_5 перебуваючи у вказаний час та у вказаному місці, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно, в умовах воєнного стану, діючи умисно, з корисливих мотивів, підійшов до ОСОБА_7 , який знаходився на парапеті біля арт-обєкту «Куля Бажань» та з метою подавлення волі потерпілого до спротиву, наніс 1 удар своєю правою ногою в коліно правої ноги потерпілого, через що ОСОБА_7 впав на асфальтне покриття, після чого, завдав 1 удар своєю правою ногою по правій частині тулуба ОСОБА_7 від чого потерпілий втратив можливість до фізичного спротиву.

Продовжуючи реалізовувати свій умисел на відкрите викрадення чожого майна, ОСОБА_5 зняв з руки потерпілого ОСОБА_7 годинник наручний тактичний марки «NORTH EDGE ALPS» вартістю 1383 грн. 76 коп,, дістав з правої зовнішньої кишені куртки потерпілого мобільний телефон марки «REDMI Note 12 PRO+» модель «22101316UG», 5 G Midnight Black 8 GB RAM 256GB ROM вартістю 6106 грн 75 коп., а також витяг з лівої зовнішньої кишені куртки грошові кошти у сумі 9800 (дев`ять тисяч вісімсот) гривень, чим спричинив потерпілому майнову шкоду на загальну суму 17740 грн. 51 коп.

Заволодівши майном потерпілого та почувши вимогу ОСОБА_7 щодо припинення протиправних дій, ОСОБА_5 завдав удар своєю лівою ногою по правій скроневій частині голови ОСОБА_7 , від чого останній втратив свідомість.

Після чого, ОСОБА_5 покинув місце вчинення злочину з викраденим майном, розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинивши ОСОБА_7 майнову шкоду на загальну суму 17740 (сімнадцять тисяч сімсот сорок) грн. 51 (п`ятдестят одна) коп.

У вчинені зазначеного кримінального правопорушення 05 лютого 2025 року слідчим СВ відділу поліції №2 Дніпровського РУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області за погодженням з прокурором Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 186 КК України вручено письмове повідомлення про підозру: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 /

Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 до скоєння інкримінованому йому кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному проваджені доказами, зокрема:

- протоколом прийняття заяви від ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 від 03.02.2025 року;

- протоколом огляду місця події від 03.02.2025 року;

- протоколом допиту потерпілого ОСОБА_7 від 03.02.2025 року;

- протоколом пред`явлення для впізнання з потерпілим ОСОБА_7 від 03.02.2025 року;

- протоколом пред`явлення для впізнання з потерпілим ОСОБА_7 від 03.02.2025 року;

- протоколом пред`явлення для впізнання з потерпілим ОСОБА_7 від 03.02.2025 року;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 04.02.2025 року;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 04.02.2025 року;

- протоколом огляду від 04.02.2025 року;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 04.02.2025 року;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 04.02.2025 року;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 04.02.2025 року;

Для досягнення мети і завдань кримінального провадження, на даний час у сторони обвинувачення виникла необхідність у застосуванні відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, потреба в якому обумовлена наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та необхідності запобігання спробам:

- переховуватися від органу досудового розслідування та суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України), що підтверджується тим, що ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 186 КК України, санкція статті, якої передбачає позбавлення волі на строк від семи до десяти років. У зв`язку тим, що останній вчинив тяжкий злочин проти власності особи є підстави вважати, що ОСОБА_5 усвідомлюючи строк покарання, яке може йому загрожувати у разі визнання його винуватим вироком суду, набравшим законної сили, може переховуватись від органу досудового розслідування, прокуратури та суду.

Оцінюючи ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, слід зазначити, що підозрюваний може переховуватися від суду, окрім цього існує певна ймовірність того, що підозрюваний з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, може вдатися до відповідних дій.

Вирішуючи питання про можливість обрання іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, слід взяти до уваги ті обставини, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні умисного тяжкого злочину, за який у разі доведеності його вини йому може загрожувати покарання від 6 до 10 років позбавленням волі і цей злочин має дуже високий ступінь суспільної небезпеки.

- незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні(п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України), про це може свідчити те, що ОСОБА_5 усвідомлюючи, що вручене йому письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, базується на доказах, якими насамперед є показання потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні, з якими він хоча й малознайомий, проте обізнаний про їх місце проживання, роботи, звички, міста відвідування, оскільки проживав разом з ними певний час, що свідчить про наявність ризику можливості впливу на них шляхом вмовляння, підкупу, психологічними чи фізичними методами тиску, з метою схилити до зміни показань, «помилки» впізнання, викривлення фактів та обставин тощо.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків слід також враховувати, що на теперішній час не всі можливі свідки за даним кримінальним провадженням допитані органом досудового розслідування, деякі обставини потребують уточнення шляхом проведення додаткових допитів, тому ризик впливу на свідків, а також потерпілого, існує і буде існувати до моменту безпосереднього отримання їх показань судом та їх дослідженні;

- вчиняти інші кримінальні правопорушення (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України) вказаний ризик обґрунтовується тим, що ОСОБА_5 неодноразово судимий за вчинення кримінальних правопорушень, в тому числі корисливого складу, однак після винесення Вироків за вказаними правопорушеннями, належних висновків для себе не зробив і знову вчинив корисливий злочин.

У поданому клопотанні слідчим вказано, що аналізуючи зазначене, цілком можна стверджувати, що «перешкодою» вчинення ОСОБА_5 нових кримінальних правопорушень є його ізоляція від суспільства, шляхом засудження до реальної мірі покарання.

Застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів, що передбачені Кримінальним процесуальним кодексом України, є недостатньою мірою, оскільки не будуть слугувати забезпеченню виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також не зможуть запобігти спробам підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування або суду, та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Вказані обставини виключають об`єктивну можливість щодо застосування до підозрюваного такого виду запобіжного заходу як особисте зобов`язання.

Передбачений статтею 181 КПК України запобіжний захід домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Беручи до уваги наведені вище обставини, слідчий вважає за неможливе застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Таким чином, неможливість застосування запобіжних заходів у вигляді особистого зобов`язання, домашнього арешту та особистої поруки відносно підозрюваного пов`язана з тим, що вказані запобіжні заході будуть не достатніми для запобігання вищевказаним ризиками та в умовах воєнного стану обраний запобіжний захід має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості. Крім того, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочину.

Застосування відносно підозрюваного ОСОБА_5 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слід розглядати як крайню необхідність, оскільки всі інші, більш м`які запобіжні заходи, не будуть сприяти належній процесуальній поведінці підозрюваного та не зможуть запобігти вищевказаним ризикам, передбаченим п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а тому, слідчий просить застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів в умовах його тримання в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4).

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав, на його задоволенні наполягав.

Підозрюваний у судовому засіданні заперечував проти задоволення поданого клопотання.

Вислухавши думку учасників, дослідивши матеріали клопотання, суд приходить до таких висновків.

У судовому засіданні встановлено, що у проваджені СВ відділу поліції №2 Дніпровського РУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області, перебувають матеріали досудового розслідування, відомості щодо якого 03.02.2025 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000188 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

05 лютого 2025 року слідчим СВ відділу поліції №2 Дніпровського РУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області за погодженням з прокурором Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону вручено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 186 КК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України однією з підстав для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, що підтверджується:протоколом прийняття заяви від ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 від 03.02.2025 року; протоколом огляду місця події від 03.02.2025 року; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_7 від 03.02.2025 року; протоколом пред`явлення для впізнання з потерпілим ОСОБА_7 від 03.02.2025 року; протоколом пред`явлення для впізнання з потерпілим ОСОБА_7 від 03.02.2025 року; протоколом пред`явлення для впізнання з потерпілим ОСОБА_7 від 03.02.2025 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 04.02.2025 року; протоколом огляду від 04.02.2025 року; протоколом проведення слідчого експерименту від 04.02.2025 року; протоколом проведення слідчого експерименту від 04.02.2025 року; протоколом проведення слідчого експерименту від 04.02.2025 року.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. У розумінні положень, що наведені у чисельних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30.08.1990, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28.10.1994 та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Мета затримання полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання. «Для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5&1(с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання» (справа «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.2007).

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, що не виключає можливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Сукупність вказаних вище доказів дозволяє прийти до висновку, що підозра не є очевидно необґрунтованою і в межах доказування на досудовому слідстві, зібрано достатньо доказів для повідомлення про підозру. При цьому суд звертає увагу, що для повідомлення про підозру не потрібна така ж ступінь доведення як для визнання особи винною, достатньо щоб у стороннього спостерігача склалось враження, що злочин було вчинено і підозрювана особа причетна до його вчинення. Такого ступеню доведення у цій справі було досягнуто.

Згідно ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ч 2 ст. 177 КПК України другою підставою застосування запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, і у подальшому про його продовження, суд зобов`язаний у сукупності оцінити обставини, у тому числі: тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання її винуватою у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого вона підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного; репутацію підозрюваного, наявність у нього судимостей.

Згідно ст.183 ч.1КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Суд вважає встановленим наявність ризику переховування підозрюваним від органів досудового розслідування та/або суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України). Так, відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, мають враховуватись вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення. Інкриміноване підозрюваному кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 186 КК України, відповідно до ст. 12 КК України, за ступенем тяжкості є тяжким злочином, за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років позбавлення волі.

При цьому, суворість покарання беззаперечно може слугувати приводом до переховування підозрюваного від слідства та суду. У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Про наявність ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, свідчить те, що ОСОБА_5 , усвідомлюючи, що вручене йому письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення базується на доказах, якими насамперед є показання потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні, може впливати на них шляхом вмовляння, підкупу, психологічними чи фізичними методами тиску, з метою схиляння до зміни показань, викривлення фактів та обставин тощо. При встановленні наявності ризику впливу на свідків слід також враховувати, що на теперішній час не всі можливі свідки у даному кримінальному провадженні допитані органом досудового розслідування, а деякі обставини потребують уточнення шляхом проведення додаткових допитів.

У п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України прямо вказано, що при оцінці відповідних ризиків (перелічених у ч. 1 ст. 177 КПК) слід враховувати й, зокрема, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання її винною в інкримінованому правопорушенні. Подібна орієнтація законодавців та правозастосувачів зустрічається й у міжнародному праві. Так, у ст. 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 року «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину. Отож, важливим критерієм, орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу, повинна бути санкція за вчинений злочин. Тобто, чим більш сувора санкція передбачена за злочин, поставлений обвинуваченому в вину, тим більш суворий запобіжний захід повинен бути обраний щодо нього.

Отже слідчим суддею встановлено ризики, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може вчинити дії, передбачені п. 1, 3 частини 1 статті 177 КПК України.

Вирішуючи питання про вид запобіжного заходу суд враховує дані про особу підозрюваного ОСОБА_5 , види ризиків, які встановлено, тяжкість злочину в якому він підозрюється та обставини цього злочину, суд вважає, що жоден інший більш м`який запобіжний захід, передбачений ст. 176 КПК України, окрім як тримання під вартою, не забезпечить належну поведінку підозрюваного, оскільки на початковій стадії слідства, коли вважливий максимально швидкий збір доказів, в тому числі за участі підозрюваного, уникнення слідства підозрюваним може призвести до втрати доказової бази, а інтереси суспільної небезпеки на даному етапі превалюють над правом особи на свободу.

Враховуючи наведені вище обставини, приходжу до переконання, що до підозрюваного слід застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Одночасно застосування більш м`якого запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 неможливе, оскільки менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вищевказаних ризиків.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Разом з тим, як встановлено під час розгляду клопотання ОСОБА_5 є військовослужбовцем.

З урахуванням положень ст.4 Закону України «Про попереднє ув`язнення», Закону України «Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України», Порядку тримання засуджених, узятих під варту, заарештованих та затриманих військовослужбовців, тримання під вартою в ізоляторі тимчасового тримання повинно відбуватись на гауптвахті Військової служби правопорядку у Збройних Силах України.

У відповідності до ст. 219 КПК України досудове розслідування може бути закінчено протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

Згідно з ч. 3 ст. 115 КПК України при обчисленні строку днями строк закінчується о двадцять четвертій годині останнього дня строку. Відповідно до ч. 5 ст. 115 КПК України, при обчисленні строків днями та місяцями не береться до уваги той день, від якого починається строк, за винятком строків тримання під вартою.

Відповідно до ч.1 ст.197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 376 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СВ ВП №2 Дніпропетровського РУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Тернопільської окружної прокуратури Тернопільської області ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні №0000188, відомості про яке 03 лютого 2025 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах гауптвахти без визначення розміру застави строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 05 квітня 2025 року.

Встановити, що датою закінчення дії цієї ухвали щодо тримання підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під вартою є 05 квітня 2025 року.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, що тримається під вартою - протягом того ж строку з моменту отримання нею її копії.

Повний текст ухвали складений і оголошений о 10:25 годині 07.02.2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1