Справа № 509/1724/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2025 року слідчий суддя Овідіопольського районного суду Одеської області ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

захисника, адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Овідіополь, клопотання слідчого СВ відділення поліції №1 Одеського районного управління поліції №2 ГУ ОСОБА_4 , погоджене з процесуальним керівником прокурором Чорноморської окружної прокуратури ОСОБА_3 , в рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000176 від 06.04.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146 та ч.4 ст.189 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Одеса, українця за національністю, громадянина України, що має вищу освіту, який не має на утриманні малолітніх дітей, офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований та проживає адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146 та ч.4 ст.189 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Слідчим відділом Одеського районного управління поліції №2 Головного управління Національної поліції в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000176 від 06.04.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146 та ч.4 ст.189 КК України.

Нагляд за додержанням законів під час здійснення досудового розслідування у формі процесуального керівництва здійснюється Чорноморською окружною прокуратурою.

В відповідності до наданого клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що приблизно у 20-х числах березня 2025 року, точний день та час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи в м.Одеса, з метою незаконного заволодіння чужим майном, вступив у попередню змову із ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Діючи умисно, у період дії воєнного стану введеного на всій території України, відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому безперервно продовжувався відтак, з 24.02.2022 по теперішній час діє воєнний стан, наприкінці березня 2025 року, точний день та час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_5 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, на автомобілі марки «Hyundai Sonata» д/з НОМЕР_1 прибули за місцем проживання потерпілого ОСОБА_9 , а саме: до будинку, розташованого за адресю: АДРЕСА_2 .

Надалі, вибивши вхідні двері житлового будинку, ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , зайшли в середину даного будинку, де із застосуванням фізичного насильства, що виразилося у нанесенні потерпілому не менш 4-х ударів битою у різні частини його тіла, стали вимагати у ОСОБА_9 повернення ймовірно неіснуючого боргу в сумі 4000 доларів США, які останній заборгував невстановленій особі на ім`я ОСОБА_10 .

В подальшому, з метою примусити ОСОБА_9 повернути уявний борг, ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , вивели потерпілого на вулицю, де одягли собачий ошийник з цепом, та змусили бігти певну відстань до найближчої лісосмуги за їх автомобілем, утримуючи інший кінець цепу у салоні автомобіля.

Надалі, в ході тривалих знущань та нанесення тілесних ушкоджень, знаходячись під постійним фізичним та психологічним тиском, ОСОБА_9 змушений був погодитися на умови, які заздалегідь були висунуті ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а саме: продажу своєї земельної ділянки з будинком та передачі їм грошових коштів.

Крім того, приблизно на початку квітня 2025 року, точний день та час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи в м.Одеса, з метою отримання від ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 права на його майно, а саме на земельну ділянку та будинок, розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , вступив у попередню змову із ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 і вирішили здійснити його викрадення.

Діючи умисно, 06.04.2025 приблизно о 05 годин 00 хвилин, ОСОБА_5 за попередньою змовою з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне викрадення людини, проти волі останнього, на автомобілі марки «Hyundai Sonata» д/з НОМЕР_1 прибули до будинку, розташованого за адресю: АДРЕСА_3 , де на той час перебував потерпілий ОСОБА_9 .

Перебуваючи на місці, ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , вибили вхідні двері житлового будинку, зайшли в середину даного будинку, де з метою вчинення морального тиску на потерпілого ОСОБА_9 , почали демонструвати перед ним пістолети, що були при них, погрожуючи їх застосуванням, та подавляючи волю потерпілого, позбавивши можливості чинити фізичний опір, всупереч його волі, заштовхали у свій автомобіль марки «Hyundai Sonata» д/з НОМЕР_1 , привезли до багатоповерхового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , та перемістили останнього до побутового приміщення квартири, де стали насильно утримувати, чим здійснили незаконне позбавлення волі потерпілого.

Переслідуючи мету незаконного заволодіння правом на майно, а саме правом на земельну ділянку та будинок, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 , що належать потерпілому ОСОБА_9 , ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вимагали у потерпілого передачі права власності на його майно та підписання відповідних договорів купівлі-продажу, що суперечило його волі, законним правам і інтересам. ушкоджень, яке потерпілий сприймав як реальну загрозу для життя і здоров`я.

В ході примусового утримання, тривалих знущань та нанесення тілесних ушкоджень, знаходячись під постійним фізичним та психологічним тиском, ОСОБА_9 змушений був погодитися на умови, які заздалегідь були висунуті ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 07.04.2025 здійснити підписання договору купівлі продажу своєї земельної ділянки та будинку, однак 06.04.2025 їх незаконні дії було викрито співробітниками поліції.

Правова кваліфікація кримінальних правопорушень:

-ч. 4 ст. 189 КК України: вимога передачі чужого майна та права на майно, з погрозою насильства над потерпілим, обмеження прав, свобод і законних інтересів, з погрозою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинене за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану.

-ч. 2 ст. 146 КК України: незаконне позбавлення волі та викрадення людини, вчинене з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, яке супроводжувалося із заподіянням фізичних страждань, із застосуванням зброї.

06.04.20225 о 22.56 год. ОСОБА_5 фактично затриманий в порядку ст. 208 КПК України, про що складений протокол затримання 07.04.2025 у період часу з 02.30 год. по 02.50 год.

07.04.2025 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146 та ч.4 ст.189 КК України.

Підозра ОСОБА_5 обґрунтована зібраними по кримінальному провадженню доказами: повідомлення від оператора «102» щодо звернення ОСОБА_11 про викрадення невідомими її сина ОСОБА_9 ; протоколом огляду місця події від 06.04.2025 за адресою: АДРЕСА_3 , в ході якого виявлено механічні пошкодження вхідних дверей до підсобного приміщення; допитом свідка ОСОБА_12 від 06.04.2025; затриманням ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та ОСОБА_8 в порядку статті 208 КПК України; протоколом прийняття заяви від ОСОБА_9 від 06.04.2025 щодо скоєного відносно нього кримінального правопорушення; допитом потерпілого ОСОБА_9 від 06.04.2025 про обставини скоєного відносно нього кримінального правопорушення; допитом свідка ОСОБА_13 від 06.04.2025; протоколом впізнання особи за фотографіями за участю свідка ОСОБА_13 від 07.04.2025; протоколом обшуку від 06.04.2025 автомобіля марки «Hyundai Sonata» д/з НОМЕР_1 , в ході якого виявлена та вилучена металева бита; документи на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 ; паспорт ОСОБА_9 ; протоколом обшуку від 06.04.2025 за адресою: АДРЕСА_5 , в ході якого виявлено громадянина ОСОБА_9 ; речовими доказами у кримінальному провадженні; протоколом впізнання особи за фотографіями за участю потерпілого ОСОБА_9 від 07.04.2025; іншими матеріалами кримінального провадження у своїй сукупності.

Відповідно до ст.12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.146 КК України, відноситься до категорії нетяжких злочинів, за який законом передбачено покарання у вигляді обмеженням волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк. Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст.189 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Таким чином під час досудового розслідування встановлені обставини, які прямо вказують на вчинення ОСОБА_5 інкримінованих йому злочинів.

На підставі викладеного, при вирішенні питання про наявність підстав для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно враховувати у своїй сукупності доведеність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, тяжкість та підвищену суспільну небезпеку інкримінованого злочину, тяжкість можливого покарання, яке загрожує підозрюваному за інкримінований злочин, а також наявність ризиків визначених: п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України - переховуватись від органу досудового розслідування та суду, з урахуванням обставин вчинених злочинів, тяжкості злочину та покарання, що загрожує у разі визнання підозрюваного ОСОБА_5 винним у кримінальних правопорушеннях, за які передбачено максимальне покарання у вигляді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна. Зазначене беззаперечно може вказувати на наявність обґрунтованого побоювання у органу досудового розслідування про небезпеку переховування підозрюваного; п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України - спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки на даний час триває досудове розслідування кримінального провадження і не встановлені всі речові докази, що дає йому можливість перебуваючи на свободі спотворити їх або знищити; п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні. Є обґрунтованим, так як підозрюваному відомо місце проживання потерпілого та свідків вчинення злочину, ним вчинено особливо тяжкий злочин, перебуваючи на свободі, для уникнення притягнення його до кримінальної відповідальності, шляхом залякування, погроз чи вмовляння може вплинути на потерпілого та свідків для того, щоб останні змінили свої покази у кримінальному провадженні.

У зв`язку з вищенаведеними обставинами, враховуючи всі ризики в їх сукупності та взаємозв`язку, запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі у подальшому може вплинути на проведення повного та неупередженого розслідування кримінального провадження та не забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Також, підозрюваний ОСОБА_5 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином (штучне затягування досудового розслідування; розголошення відомостей результатів досудового розслідування, що призведе до його неповноти, втрати доказів вини підозрюваного тощо).

Неможливість застосування запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_5 у вигляді особистого зобов`язання не є доцільним у зв`язку з тим, що він є більш м`яким запобіжним заходом та в рамках якого неможливо застосувати для підозрюваного ОСОБА_5 всіх необхідних обмежень.

Неможливість застосування запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_5 у вигляді особистої поруки пов`язана з тим, що до органу досудового розслідування не було звернення із письмовим зобов`язанням про те, що особа поручається за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, відповідно до ст. 194 КПК України, і зобов`язується за необхідністю доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу вимогу.

Неможливість застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_5 у вигляді домашнього арешту пов`язана з тим, що під час перебування підозрюваного навіть під цілодобовим домашнім арештом, не виключає можливості здійснення впливу на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, як безпосередньо, так і через інших осіб, а також вчиняти злочини.

Все вищевикладене в сукупності свідчить, що обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного та обмеження його конституційних прав, в даному випадку, є виправданим з точки зору відповідного суспільного інтересу, що значно переважає інтереси однієї людини, і таким, що відповідає практиці ЄСПЛ.

Відомостей, які б вказували про неможливість перебування підозрюваного в місцях затримання, зокрема, за станом здоров`я не здобуто, а тому вважаємо, що заявлені ризики виправдовують тримання особи під вартою.

Враховуючи наявність обґрунтованої підозри та наявність ризиків, тяжкості вчиненого злочину, особу підозрюваного, а також, характер злочинів, в яких підозрюється ОСОБА_5 наявні у кримінальному провадженні інтереси суспільства, які явно переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи останнього, відсутність можливості перешкоджати досудовому слідству іншим чином, застосування до вказаного підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є єдиним співрозмірним та достатнім запобіжним заходом у даному випадку.

З урахуванням викладеного, слідчий вважає, що обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 є єдиним, виключним і достатнім запобіжним заходом, який зможе забезпечити належну поведінку останнього на час досудового розслідування кримінального провадження.

В судовому засіданні прокурор та слідчий клопотання підтримали, просили його задовольнити.

Підозрюваний та його захисник проти задоволення клопотання заперечували, вважаючи його необґрунтованим, просили застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Заслухавши пояснення слідчого, прокурора, захисника та підозрюваного, дослідивши додані до клопотання докази, вважаю, що клопотання слідчого підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків.

Відповідно до ч.1, ч.4 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч.2 ст.8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст.9 Конституції України міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням має забезпечити не лише права підозрюваних, але і високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що саме по собі вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Слідчий суддя зазначає, що стандарт доказування «обґрунтована підозра» передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення (п. 32 рішення ЄСПЛ у справі Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom, п. 175 рішення ЄСПЛ у справі Нечипорук і Йонкало проти України, п. 161 рішення ЄСПЛ у справі Selahattin Demirtaє v. Turkey, п. 88 рішення ЄСПЛ у справі Ilgar Mammadov v. Azerbaijan, п. 51 рішення ЄСПЛ у справі Erdagoz v. Turkey).

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справах «Фокс, Кембел і Харлі проти Об`єднаного Королівства» від 30.08.1990, «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Стороною обвинувачення дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні на даний час докази у кримінальному провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного ОСОБА_5 , із вчиненням кримінального правопорушення, тобто виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому провадження з метою дотримання імперативних завдань кримінального провадження, визначених ст.2 КПК України.

Відтак, враховуючи наявні у слідчого судді матеріали, якими обґрунтовується подане клопотання, з огляду на вищенаведену практику ЄСПЛ (п. 32 рішення ЄСПЛ у справі Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom, п. 175 рішення ЄСПЛ у справі Нечипорук і Йонкало проти України, п. 161 рішення ЄСПЛ у справі Selahattin Demirtaє v. Turkey, п. 88 рішення ЄСПЛ у справі Ilgar Mammadov v. Azerbaijan, п. 51 рішення ЄСПЛ у справі Erdagoz v. Turkey), слідчий суддя приходить до переконання про існування в рамках даного кримінального провадження обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення ОСОБА_5 інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Слідчий суддя враховує, що згідно ч.1 ст.176 КПК України, тримання під вартою є найсуворішим запобіжним заходом, при цьому більш м`якими запобіжними заходами по відношенню до нього є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт. Метою ж застосування того чи іншого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання встановленим в ході розгляду клопотання ризикам (ч.1 ст.177 КПК України).

При цьому, ризик, це, зокрема, невизначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для досудового слідства подій, визначених у ч.1 ст.177 КПК України. Між тим, чинний КПК України не вимагає надання відповідних доказів того, що підозрюваний обов`язково здійснить дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, зокрема й у випадку застосування відносно нього більш м`якого запобіжного заходу, однак перед слідчим суддею повинна бути доведена наявність реальної можливості здійснити підозрюваним такі дії в майбутньому, в зв`язку з чим, слідчим суддею повинен бути обраний такий запобіжний захід, який в повній мірі буде здатним запобігти можливому прояву означених дій з боку підозрюваного.

Відповідно ч.6 ст.12 КК України, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину за ч.4 ст.189 КК України, за який законом передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна;

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 КПК України.

Згідно п.4 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Беручи до уваги те, що ОСОБА_5 підозрюється скоєні особливо тяжкого злочину, разом з тим підозрюваний офіційно не працевлаштований, з метою уникнення кримінальної відповідальності та призначеного покарання в подальшому може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, а також незаконно впливати на свідків у цьому ж провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, а також з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, слідчий суддя вважає за необхідне застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Таким чином, підстави обрання виключного запобіжного заходу підозрюваному є цілком обґрунтованими, а застосування менш суворого запобіжного заходу не забезпечить належного виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Крім того, обрання виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», яка 11.09.1997 набрала чинності для України (пункт «с» частини 1 статті 5 Конвенції).

Відповідно положень ч.3 ст.183 КПК України, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя, суд зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим КПК України, крім випадків, передбачених ч.4 ст.183 КПК України.

Відтак, п.1 ч. ч.4 ст.183 КПК України, визначено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 511-550/0/4-13 від 04 квітня 2013 року «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», слідчому судді, суду слід враховувати, що рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи підозрюваного, обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

З урахуванням зазначеного, слідчий суддя вважає за необхідним, при застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не визначати розмір застави.

Керуючись ст.ст. 183, 193, 194, 196, 197, 376 КПК України,

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого СВ відділення поліції №1 Одеського районного управління поліції №2 ГУ ОСОБА_4 , що погоджене з процесуальним керівником прокурором Чорноморської окружної прокуратури ОСОБА_3 , в рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000176 від 06.04.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146 та ч.4 ст.189 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно ОСОБА_5 , задовольнити.

В задоволені клопотання захисника підозрюваного ОСОБА_5 , адвоката ОСОБА_6 , відмовити.

Застосувати у відношенні підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ Одеський Слідчий Ізолятор, строком до 22 години 56 хвилин 05.06.2025 року, без встановлення застави.

Строк дії ухвали слідчого судді становить 60 днів і обчислюється з моменту затримання підозрюваного, а саме, з 22 години 56 хвилин 06.04.2025 року, і діє до 22 години 56 хвилин 05.06.2025 року.

Ухвала слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою припиняє свою дію 05.06.2025 року о 22.56 год.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 10.04.2025 р. о 09.05.

Слідчий суддя ОСОБА_1