Справа № 639/7898/24
Провадження № 1-в/639/731/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2024 року м. Харків

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника ДУ «Харківський слідчий ізолятор» ОСОБА_4 (у режимі відеоконференції), засудженої ОСОБА_5 (у режимі відеоконференції), захисника ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові провадження за клопотанням захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженої вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 25.04.2024, з урахуванням ухвали Полтавського апеляційного суду від 14.10.2024 та ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 21.11.2024, за ч.2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі,

про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст. 82 КК України,

в с т а н о в и в :

До Жовтневого районного суду м. Харкова надійшло клопотання адвоката ОСОБА_6 про заміну невідбутої засудженою ОСОБА_5 частини покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке на підставі ст. 82 КК України. В обґрунтування клопотання захисник посилалась на те, що засуджена ОСОБА_5 відбула необхідну для застосування ст. 82 КК України частину покарання та стала на шлях виправлення.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_6 підтримала вимоги клопотання, посилаючись на зазначене вище, уточнила вимоги клопотання просила замінити ОСОБА_5 невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі на покарання у виді громадських або виправних робіт.

Засуджена ОСОБА_5 в судовому засіданні також підтримала вимоги клопотання. Водночас ОСОБА_5 зазначила, що до роботи з господарського обслуговування установи вона залучена не була, лише направила лист до Дзержинського районного суду м. Харкова, яким розглядається кримінальне провадження відносно неї, щодо надання згоди на таке залучення, проте відповіді на теперішній час не отримала.

Представник ДУ «Харківський слідчий ізолятор» проти клопотання сторони захисту не заперечувала.

Прокурор в судовому засіданні вважав, що у задоволенні клопотання необхідно відмовити, оскільки не доведено, що засуджена ОСОБА_5 стала на шлях випарвлення.

Суд, вислухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали судового провадження та особової справи засудженого, приходить до таких висновків.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_5 засуджена вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 25.04.2024, з урахуванням ухвали Полтавського апеляційного суду від 14.10.2024 та ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 21.11.2024, за ч.2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі. Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 рахується з 25.04.2024. Зараховано у строк покарання частину покарання, що відбута ОСОБА_5 за вироком Київського районного суду м. Полтави від 04.01.2024, тобто за період з 04.01.2024 по 25.04.2024.

Отже, на час розгляду клопотання засуджена ОСОБА_5 відбула 11 місяців 12 днів покарання, невідбута частина покарання становить 1 рік 19 днів позбавлення волі.

За змістом ст. 82 КК України невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим не менше третини строку покарання, призначеного судом за кримінальний проступок або нетяжкий злочин, а також за необережний тяжкий злочин.

Як прямо передбачено п. 3 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, у відповідності до ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати, серед іншого, питання про заміну невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України, у разі необхідності вирішення питання, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 537 цього Кодексу, відповідне клопотання подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КВК України установами виконання покарань є: кримінально-виконавчі установи, спеціальні виховні установи (далі - виховні колонії), слідчі ізолятори у випадках, передбачених цим Кодексом.

З урахуванням положень, передбачених ст. 18 КВК України, засуджені до позбавлення волі на певний строк, вироки щодо яких набрали законної сили відбувають покарання у виправних колоніях.

Слідчі ізолятори, як це прямо передбачено ч. 3 ст. 18 КВК України, виконують функції виправних колоній мінімального рівня безпеки із загальними умовами тримання і виправних колоній середнього рівня безпеки стосовно засуджених, які залишені для роботи з господарського обслуговування.

Між тим, як вбачається з довідки начальника фінансового відділу ДУ «Харківський слідчий ізолятор», характеристики ОСОБА_5 та матеріалів його особової справи, засуджена ОСОБА_5 прибула до ДУ «Харківський слідчий ізолятор» 10.05.2024 з ДУ «Качанівська виправна колонія (№54)» (перебувала з 06.03.2024) на підставі ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 29.04.2024 для доставки до суду для розгляду кримінального провадження №0001999 від 24.11.2021 за її обвинуваченням за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, для роботи з господарського обслуговування та у виробничих майстернях не залучалась, а отже, не є такою, що відбуває покарання у ДУ «Харківський слідчий ізолятор».

Отже, враховуючи вищенаведені вимоги закону та обставини, вирішення клопотання захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженої ОСОБА_5 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, відповідно до вимог ч. 2 ст. 539 КПК України, не відноситься до компетенції Жовтневого районного суду м. Харкова, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться ДУ «Харківський слідчий ізолятор», оскільки вказана установа, в якій засуджена ОСОБА_5 тимчасово залишена для розгляду кримінального провадження, відповідно до положень ч. 2 ст. 11 та ч. 3 ст. 18 КВК України, не є установою відбування покарання, а тому суд дійшов висновку, що клопотання не підлягає вирішенню Жовтневим районним судом м. Харкова, у зв`язку з чим його необхідно повернути захиснику.

Приймаючи таке рішення, судом також враховуються таке.

Відповідно до ст. 82 КК України матеріально-правовим критерієм для заміни засудженому невідбутої частини покарання є висновок, що засуджений став на шлях виправлення.

Як зазначив як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 Постанови N 2 від 26.04.2002 N 2«Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Наказом Міністерства юстиції України від 08.06.2012 № 847/5 затверджено Інтсрукцію про роботу відділів (груп, секторів, старших інспекторів) контролю за виконанням судових рішень установ виконання покарань та слідчих ізоляторів (далі за текстом - № 847/5).

Методика визначення ступеня виправлення засудженого та Порядок визначення ступеня виправлення засудженого затверджені наказом Міністерства юстиції України 19 січня 2023 року №294/5 (далі за текстом Методика №294/5 та Порядок №294/5 відповідно).

Згідно п. п. 1, 2, 3 Розділу І Методики №294/5 вона визначає єдині підходи до визначення ступеня виправлення засуджених, щодо яких може бути застосовано заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким (далі - заміна покарання) відповідно до статей 81, 82 Кримінального кодексу України, та в інших випадках, передбачених кримінально-виконавчим законодавством, для визначення ступеня виправлення засудженого. Ступінь виправлення засудженого визначається з урахуванням оцінки ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення, проведеної згідно з методичними рекомендаціями, визначеними Міністерством юстиції України та з використанням підсистеми «КАСАНДРА» Єдиного реєстру засуджених та осіб, узятих під варту, а також стану реалізації індивідуальної програми соціально-виховної роботи із засудженим (далі - Індивідуальна програма засудженого), яка є складовою Щоденника індивідуальної роботи із засудженим, Щоденника соціально-виховної роботи із засудженим неповнолітнім, визначених Положенням про відділення соціально-психологічної служби, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 04 листопада 2013 року № 2300/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 04 листопада 2013 року за № 1863/24395 (далі - Щоденник), інформації, отриманої від уповноваженого органу з питань пробації (щодо засуджених, до яких відповідно до статті 82 Кримінального кодексу України може бути застосовано заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк), та відображається у висновку щодо ступеня виправлення засудженого (далі - висновок), форма якого наведена в додатку до цієї Методики. Основною метою висновку є забезпечення суду інформацією, що є необхідною для визначення можливості заміни покарання або можливості застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення.

Під час складання проєкту висновку враховуються: інформація, отримана з матеріалів особової справи; інформація, отримана від уповноваженого органу з питань пробації (щодо засуджених, до яких відповідно до статті 82 Кримінального кодексу України може бути застосовано заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк); дані з Єдиного реєстру засуджених та осіб, узятих під варту; оцінка ризику вчинення повторного кримінального правопорушення, визначена за допомогою підсистеми «КАСАНДРА» Єдиного реєстру засуджених та осіб, узятих під варту; стан реалізації індивідуальної програми соціально-виховної роботи із засудженим; дані Щоденника. У структурі висновку передбачаються шість розділів: І «Загальна інформація», II «Критерії оцінки виправлення засудженого», III «Оцінка ризику вчинення повторного кримінального правопорушення», IV «Стан реалізації індивідуальної програми соціально-виховної роботи», V «Характеристика під час відбування покарання», VI «Психологічна характеристика засудженого». (п.п. 1, 2 Розділу ІІ Методики №294/5).

Відповідно до п. п. 5, 6, 8 Порядку №294/5 проєкт висновку готується начальником відділення соціально-психологічної служби, до якого розподілено засудженого (далі - начальник відділення СПС). Проєкт висновку складається з урахуванням оцінки ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення, проведеної згідно з методичними рекомендаціями, визначеними Міністерством юстиції України, та з використанням підсистеми «КАСАНДРА» Єдиного реєстру засуджених та осіб, узятих під варту, а також стану реалізації індивідуальної програми соціально-виховної роботи із засудженим (далі - Індивідуальна програма засудженого), яка є складовою Щоденника індивідуальної роботи із засудженим, Щоденника соціально-виховної роботи із засудженим неповнолітнім, визначених Положенням про відділення соціально-психологічної служби, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 04 листопада 2013 року № 2300/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 04 листопада 2013 року за № 1863/24395, та інформації, отриманої від уповноваженого органу з питань пробації (щодо засуджених до довічного позбавлення волі). Проєкт висновку та матеріали, які були використані для його підготовки та складення, подаються для подальшого обговорення та розгляду комісією для визначення ступеня виправлення засудженого.

Таким чином оцінка виправлення засудженого, в тому числі на предмет того, чи став він на шлях виправлення, проводиться відповідною комісією за рядом критеріїв, які визначаються з урахуванням сукупності інформації щодо порядку відбування засудженим покарання та інших обставин, які міститься у визначених Порядком та Методикою джерелах.

Суд може надати оцінку відповідному висновку комісії при вирішенні питання щодо умовно-дострокового звільнення засудженого або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, проте не може перебирати на себе функції та нехарактерні йому повноваження щодо складання та затвердження такого висновку.

Також думка інспектора відділу соціально-виховної та психологічної роботи ДУ «ХСІ» ОСОБА_4 , яка не заперечувала проти задоволення клопотання сторони захисту про заміну засудженій ОСОБА_5 не відбутої частини покарання, не має визначального значення для вирішення відповідного питання, адже ця думка не може підміняти собою висновок визначення ступеня виправлення засудженого, проект якого, як зазначалось вище, має готуватися начальником відділення соціально-психологічної служби, а затверджуватися відповідною комісією.

При цьому, з огляду на те, що засуджена ОСОБА_5 до роботи з господарського обслуговування та у виробничих майстернях ДУ «Харківський слідчий ізолятор» не залучалась, та в силу положень ч. 2 ст. 11, ч. 3 ст. 18 КВК України, не є такою, що відбуває покарання у вказаній установі, підставі проведення визначення ступеня виправлення засудженої ОСОБА_5 у ДУ «Харківський слідчий ізолятор» відсутні.

Як вбачається з ІІ частини особової справи ОСОБА_5 , не проводилась відповідна оцінка і ДУ «Качанівська виправна колонія (№54)», де засуджена відбувала покарання лише з 06.03.2024 по 10.05.2024.

В свою чергу, надана суду характеристика засудженої ОСОБА_5 від 11.12.2024, відповідно до якої вона характеризується посередньо, стягнень та заохочень не має та інші матеріали, не містять достатніх даних для висновку, що ОСОБА_5 стала на шлях виправлення.

За змістом ч. 7 ст. 539 КПК України відмова в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 щодо заміни засудженій ОСОБА_5 невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням зумовлюватиме обмеження щодо повторного розгляду такого клопотання з цього самого питання не раніше як через шість місяців.

Отже, хоча ст. 539 КПК України не передбачено можливості повернення клопотання особі, яка його подала, проте, з урахуванням встановлених обставин справи, прийняття такого рішення не суперечитиме загальним засадам кримінального провадження та відповідатиме інтересам самої засудженої, як таке, що не має негативних наслідків та не обмежує у праві звернення з аналогічним клопотанням, у випадку її залучення до роботи з господарського обслуговування ДУ «Харківський слідчий ізолятор».

Керуючись ст. 82 КК України, ст. ст. 11, 18 КВК України, ст. ст. 537, 539 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Клопотання захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженої ОСОБА_5 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст. 82 КК України повернути захиснику.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду впродовж 7 днів з моменту її проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Харкова.

Суддя ОСОБА_1