Центральний районий суд м. Миколаєва
Cправа № 490/444/25
У Х В А Л А

30 січня 2025 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчу судовому засіданні клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру, по кримінальному провадженню № 0000008 відомості про яке 09.01.2025 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, учня 7 класу комунального закладу "Миколаївська спеціалізована школа № 3" Миколаївської обласної ради, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення суспільно небезпечного діяння, що містить ознаки складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, -

за участю сторін кримінального провадження:

сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_4 , потерпілий ОСОБА_5 , законний представник потерпілого ОСОБА_6 ,

сторона захисту: неповнолітній ОСОБА_3 , законний представник неповнолітнього ОСОБА_7 , захисник - адвокат ОСОБА_8

В С Т А Н О В И В:

22 січня 2025 року до Центрального районного суду м. Миколаєва з Окружної прокуратури м. Миколаєва надійшло клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру відносно ОСОБА_3 за вчинення суспільно небезпечного діяння, що містить ознаки складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

В поданому клопотанні прокурор зазначив, що 08.01.2025 року приблизно о 16:00 год., більш точного часу у ході дізнання встановити не надалось можливим, малолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебував на перехресті вул. 1-а Воєнна та вул. Столярна в м. Миколаєві, неподалік парку «Народний сад» та в цей час у тому ж місті перебував малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у яких на ґрунті особистих неприязних відносин виник словесний конфлікт, в ході конфлікту, у малолітнього ОСОБА_3 виник раптовий умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень малолітньому ОСОБА_5 .

Реалізуючи протиправний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень малолітньому ОСОБА_5 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій, їх караність, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, малолітній ОСОБА_3 , перебуваючи навпроти ОСОБА_5 наніс останньому один удар гомілковою частиною лівої ноги в область стегна на правій нозі та одразу ж наніс удар кулаком правої руки по передпліччю лівої руки.

В результаті вищезазначених протиправних дій, малолітній ОСОБА_3 спричинив потерпілому малолітньому ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді синців лівої верхньої кінцівки, правої нижньої кінцівки.

Таким чином, ОСОБА_3 , вчинив протиправне суспільно небезпечне діяння, що містить ознаки складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 ст.125 Кримінального кодексу України, тобто спричинив легкі тілесні ушкодження.

В підготовчому судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 заявив клопотання про звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного з потерпілим та закриття кримінального провадження. В обґрунтування клопотання вказав, що повністю примирився з ОСОБА_3 , вибачив останнього та впевнений, що подібного більш не відбудеться.

Законний представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_6 заявлене її сином клопотання підтримала в повному обсязі. Підтвердила факт примирення між хлопцями і просила закрити кримінальне провадження. Також повідомила, що вона та її син розуміють підстави та наслідки закриття кримінального провадження і це відповідає їх інтересам.

Неповнолітній, щодо якого вирішується питання про застосування примусових заходів виховного характеру ОСОБА_3 клопотання заявлене потерпілим підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. Суду повідомив, що дійсно вдарив ОСОБА_9 , тому що вважав таку поведінку правильною на той час. Але на сьогодні розуміє, що вчинив не правильно, за що вибачився перед ОСОБА_9 , жалкує про свій вчинок та вони примирились. Також вказав, що зробив належні висновки та запевнив суд, що більш такого не повториться.

Законний представник ОСОБА_7 клопотання потерпілого підтримала та просила його задовольнити. Підтвердила факт примирення між хлопцями, запевняла суд, що ОСОБА_10 зрозумів свою неправоту і дуже жалкує за вчинене. Також повідомила, що вона та її син розуміють підстави та наслідки закриття кримінального провадження і це відповідає їх інтересам.

Захисник клопотання підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. Вказав, що звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного з потерпілим повністю відповідає інтересам його підзахисного.

Прокурор в судовому засіданні клопотання потерпілого підтримала в повному обсязі та вказала, що закриття кримінального провадження з підстав примиренням винного з потерпілим повністю відповідає обставинам справи та інтересам як ОСОБА_3 та і ОСОБА_5 .

Розглянувши клопотання потерпілого, вислухавши думки учасників процесу суд приходить до таких висновків.

Відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 5-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу;

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно положень ч. 3 ст. 288 КПК України, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ст. 46 КК України, особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

ОСОБА_3 , вчинив протиправне суспільно небезпечне діяння, що містить ознаки складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, яке відповідно до приписів ст. 12 КК України, відноситься до категорії кримінальних проступків.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 вчинив протиправне суспільно небезпечне діяння, на психіатричному та наркологічному обліку не знаходився, потерплий та його законний представник ніяких претензій матеріального та морального характеру до ОСОБА_3 не заявляли, в судовому засіданні підтвердили факт примирення з ОСОБА_3 .

Потерпілий ОСОБА_5 , як і ОСОБА_3 є неповнолітніми особами і не досягли 16 річного віку. Відповідно до вимог чинного законодавства України особи у віці до 16 років мають часткову кримінальну дієздатність і тому не можуть виступати самостійними суб`єктами примирення. Такі особи можуть брати участь у примирювальній процедурі лише за наявності згоди його законного представника.

Судом було встановлено, що примирення між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 відбулось за участі законних представників ОСОБА_6 і ОСОБА_7 та з їх згоди, що повністю відповідає вимогам законодавства.

При цьому суд враховує, що згідно із ч.1 ст.3 КПК України: 10) кримінальне провадження це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність; 12) неповнолітня особа - малолітня особа, а також дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років; 24) судове провадження - кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами.

Таким чином як кримінальне, так і судове провадження, охоплює розгляд клопотань про застосування примусових заходів виховного характеру стосовно неповнолітніх.

Враховуючи, що кримінальне правопорушення, яке передбачене ч.1 ст.125 КК України, за яким складено клопотання стосовно ОСОБА_3 про застосування примусових заходів виховного характеру, відповідно до ст 46 КК України відноситься до категорії кримінального провадження в якому можливо звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із примиренням, потерпілий та ОСОБА_3 примирились, таке примирення є добровільним і не суперечить закону, учасники процесу не заперечували проти закриття провадження, наслідки закриття провадження судом роз`яснені та учасникам зрозумілі, тому суд вважає, що провадження слід закрити.

При розгляді клопотання прокурора суд враховує відповідь Касаційного Кримінального суду Верховного Суду за №152/0/158-24 від 19.03.2024 року, який повідомив таке:

«Касаційним кримінальним судом у складі Верховного Суду розглянуто лист (вх. № 66/0/157-24 від 06 березня 2024) щодо роз`яснення положень Кримінального процесуального кодексу України про можливість закриття кримінального провадження стосовно неповнолітнього, який не досяг віку кримінальної відповідальності та щодо якого до суду надійшло клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру, на підставі пункту 7 частини першої статті 284 КПК чи з інших підстав, передбачених законом, зокрема у зв`язку з примиренням винного з потерпілим. За результатами розгляду листа повідомляємо таке.

Відповідно до статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд забезпечує сталість та єдність судової практики в порядку та спосіб, визначені процесуальним законом. Реалізація вказаного завдання відбувається, зокрема, шляхом здійснення правосуддя, під час якого Верховний Суд згідно з пунктом 1 частини другої статті 36 зазначеного Закону та відповідними нормами процесуального законодавства, переглядаючи справи в касаційному порядку, у своїх рішеннях формулює висновки з питань правозастосування, орієнтуючи в такий спосіб суди на однакове застосування норм права.

Формулювання висновків у конкретному кримінальному провадженні щодо порядку розгляду справи, застосування норм права та інших правових питань може бути здійснено лише під час перегляду відповідних судових рішень у порядку, визначеному кримінальним процесуальним законодавством.

Інформуємо, що на час розгляду звернення Касаційним кримінальним судом не було сформовано висновків з цього питання.

Разом з тим звертаємо увагу, що за відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень місцевими та апеляційними судами сформовано практику щодо застосування пункту 7 частини першої статті 284 КПК і закриття кримінального провадження під час розгляду клопотання про застосування до неповнолітнього примусових заходів виховного характеру у кримінальних провадженнях у формі приватного обвинувачення, у яких потерпілий відмовився від обвинувачення. При цьому суди мотивують свою позицію тим, що норми про закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення в разі відмови потерпілого від обвинувачення, закріплені в пункті 7 частини першої статті 284 КПК, е імперативними; два особливі порядки кримінального провадження, передбачені в КПК, кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення (глава 36) та кримінальне провадження щодо неповнолітніх (глава 38), не виключають один одного, а неповнолітній вік особи не може призвести до більш тяжких наслідків, ніж якби обвинуваченим був повнолітній.

Враховуючи викладене, у разі відмови потерпілих від обвинувачення у кримінальних провадженнях приватного обвинувачення, у яких розглядаються клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру до неповнолітніх, які не досягли віку кримінальної відповідальності, суди доходять висновку про наявність правових підстав для закриття провадження відповідно до пункту 7 частини першої статті 284 КПК».

Також згідно п.2 Постанови Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №2 «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» зазначено таке: «Примусові заходи виховного характеру, зокрема, застосовують: до особи, котра до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння (ч.2 ст.97 КК). Якщо в матеріалах справи крім зазначених наявні й інші підстави для звільнення неповнолітнього від кримінальної відповідальності (наприклад, передбачені статтями 45-49 КК), які за правовими наслідками є більш сприятливими для забезпечення його інтересів, мають бути обрані саме ці підстави».

Згідно із ч.5 та 6 ст. 9 КПК України:«Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з правлюдини. У випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7цього Кодексу».

У даному випадку суд враховує положення Рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України», яким передбачено, що в разі, коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосовувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що закриття кримінального провадження у зв`язку з примиренням винного з потерпілим за правовими наслідками є більш сприятливими для забезпечення інтересів ОСОБА_3 , а тому клопотання потерпілого є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 12, 46, 125 КК України, ст.ст.26 ч.4, ст.ст.284 ч.1 п.7, 314, 288, 371, 372 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Кримінальне провадження стосовно неповнолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч.1 ст.125 КК України, з клопотанням прокурора про застосування примусових заходів виховного характеру - закрити у зв`язку з примиренням винного з потерпілим.

Апеляції на ухвалу суду можуть бути подані протягом 7 днів з моменту її оголошення до Миколаївського апеляційного суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1