Вирок

Іменем України

23.12.2024 Франківський районний суд м. Львова в складі

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2

у ході судового засідання з розгляду обвинувальних актів у кримінальних провадженнях № 0000034 від 05.01.2023 та 0000432 від 16.04.2024 відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, громадянина України, за даними обвинувального акта та вказаними в судовому засіданні обвинуваченим даних, - зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до положень ст. 89 КК України, раніше не судимого, працюючого неофіційно на будовах м. Львова,

обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 357 і кримінальних правопорушень, передбачених ст.. 126 1, ч. 4 ст. 185 КК України, та

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Кегичівка, Кегичівського району, Харківської області, громадянина України, за даними обвинувального акта та вказаних в судовому засіданні даних, - зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

Учасники судового провадження:

Сторона обвинувачення - прокурори Франківської окружної прокуратури м. Львова Львівської області ОСОБА_5 та

ОСОБА_6 .

Потерпіла сторона потерпілі:

- ОСОБА_7 ;

- ОСОБА_8

В С Т А Н О В И В :

Обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000034 від 05.01.2023, поступили до Франківського районного суду м. Львова 13 квітня 2023 року від прокурора Франківської окружної прокуратури м. Львова Львівської області ОСОБА_5 .

Згідно з Протоколом та Звітом повторного автоматизованого розподілу судової справи від 14 червня 2023 року, матеріали судової справи з єдиним унікальним номером - 465/2630/23, передані судді ОСОБА_1 та згідно з ухвалою від 15.06.2024 року прийняті до провадження з призначенням підготовчого судового засідання.

В ході судового засідання з розгляду вище зазначеного обвинувального акта, даниму складу суду, відповідно до положень ч. 2 ст. 334 КПК України та Протоколу і Звіту про передачу судової справи раніше визначеному складу суду від 31.05.2024, передано обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000432 від 16.04. 2024 про обвинувачення ОСОБА_3 за ст.. 126 1, тобто у вчиненні домашнього насильства.

Відповідно до ухвали від 23.07.2024 обвинувальні акти об`єднані в одне судове провадження з присвоєнням єдиного унікального номеру судової справи 465/2630/23 (судове провадженні № 1-кп/465/669/24). Підстави такого рішення викладені в ухвалі.

Згідно з оголошеним в судовому засіданні прокурором публічним обвинувачем обвинувальним актом № 0000034 від 05.01.2023, ОСОБА_3 , 10.12.2022, близько 18 год. 30 хв., перебуваючи біля ТЦ «Океан», що по вул. Володимира Великого, 26 А у м. Львові, знайшов на дорозі банківську картку № НОМЕР_1 , емітентом якої є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (з безконтактною технологією проведення платежів), яка була втрачена цього ж дня її власницею - ОСОБА_7 при невстановлених органом досудового розслідування обставинах, та на якій був встановлений ліміт по оплаті без підтвердження PIN-коду.

За змістом обвинувального акту, - в силу вимог ст.1 Закону України "Про інформацію" N 2657-ХП від 2 жовтня 1992 року, п. 1.27, 1.31 ст. 1, п. 15.2 ст. 15 Закону України "Про платіжні системи коштів в Україні" N 2346 III від 05 квітня 2001 року, ч. 4 ст.51 Закону України "Про банки та банківську діяльність" N 2121-Ш від 7 грудня 2000 року, Положення "Про міжбанківські розрахунки", затвердженого постановою Правління Національного банку України від 08 жовтня 1998 року N 414, та примітки до ст. 358 Кримінального кодексу України, банківська картка є офіційним документом який надає відповідне право.

Усвідомлюючи, що банківська картка являється офіційним документом, діючи з корисливих мотивів та з метою протиправного збагачення, шляхом незаконного таємного викрадення чужого майна у вигляді грошових коштів власника - потерпілої ОСОБА_7 , не вчинив жодних дій щодо встановлення такої для повернення банківської картки, а незаконно заволодів нею - бануівською карткою № НОМЕР_1 .

Дані дії обвинуваченого ОСОБА_3 прокурором та органом досудового розслідування кваліфіковані як привласнення офіційного документа - банківської картки, вчиненому з корисливих мотивів, тобто як кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 357 КК України, з чим суд погоджується.

Крім цього, ОСОБА_3 разом із ОСОБА_4 , усвідомлюючи кожен окремо, що Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» за №64/2022 від 24.02.2022, вУкраїні введено воєнний стан, дія якого в подальшому неодноразово продовжувалася, який діяв на час інкримінованих їм у вину дій та триває по даний час. Відтак, перебуваючи у приміщенні магазину «Чарка до Свята», що по вул. Володимира Великого, 105 А у м. Львові, ОСОБА_3 разом з ОСОБА_4 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливий мотив, з метою власного збагачення, передбачаючи їх негативні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, за попередньою змовою в групі осіб, повторно 10.12.2022 об 18 год. 47 хв., 10.12.2022 об 18 год. 48 хв. та цього ж вечора, тобто 10.12.2022 об 18 год. 51 хв., використовуючи раніше знайдену ОСОБА_3 банківську карту, (з безконтактною технологією проведення платежів), що була втрачена її власницею - ОСОБА_7 та емітентом якої є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» № НОМЕР_2 , не володіючи інформацією про персональний ідентифікаційний номер платіжної карти (пін-код), встановлений для ідентифікації держателя спеціального платіжного засобу, під час здійснення операцій з її використанням, тричі розпорядились коштами на власний розсуд шляхом безконтактного розрахунку за товари, які придбавали у вказаному магазині через POS-термінал, тим самим таємно викрали з банківського рахунку ОСОБА_7 грошові кошти - 10.12.2022 об 18 год. 47 хв. 699 (шістсот дев`яносто дев`ять) грн. 00 коп., 10.12.2022 об 18 год. 48 хв. грошові кошти в сумі 1021 (одна тисяча двадцять одна) грн. 40 коп. та 10.12.2022 об 18 год. 51 хв. грошові кошти в сумі 615 (шістсот п`ятнадцять) грн. 30 коп.

Всього за три рази зняття і використання грошових коштів з рахунку вказаної банківської картки, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 викрали 2335 (дві тисячі триста тридцять три) грн.. 70 коп., чим завдали потерпілій ОСОБА_7 матеріальної шкоди на вказану суму.

Дані дії обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 органами досудового розслідування та прокурором публічним обвинувачем у кримінальному провадженні, кваліфіковані як таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, тобто як кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч. 4 ст. 185 КК України, з чим суд теж погоджується.

Відповідно до проголошеного в судовому засіданні прокурором - публічним обвинувачем обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000432 від 16.04.2024, ОСОБА_3 в період з 14 -15 травня 2023 року, перебуваючи за місцем свого проживання у квартирі АДРЕСА_3 , маючи умисел на вчинення домашнього насильства на побутовому ґрунті, систематично вчиняв фізичне та психологічне насильство над своєю співмешканкою ОСОБА_8 , яка проживала за цією ж адресою, що призвело до фізичних страждань та погіршення якості життя останньої.

Так, 14.05.2023 близько 01 год. 00 хв., ОСОБА_3 , перебуваючи за місцем спільного проживання з ОСОБА_9 , тобто у квартирі АДРЕСА_3 , вчинив умисні дії фізичного та психологічного характеру відносно останньої , а саме словесно ображав, погрожував , неодноразово наносив тілесні ушкодження , принижував, залякував, що призвело до фізичних та психологічних страждань та погіршення якості її життя.

04.06.2023 близько 22 год. 37 хв., ОСОБА_3 , перебуваючи за місцем спільного проживання з ОСОБА_9 , тобто у квартирі АДРЕСА_3 , вчинив умисні дії фізичного та психологічного характеру відносно ОСОБА_9 , а саме: вживав нецензурну лексику відносно неї, штовхав, утримував за руки, порушив терміновий заборонний припис, що призвело до фізичних та психологічних страждань потерпілою, а відтак, до погіршення якості її життя.

08.10.2023 близько 14 год. 34 хв. та 15 квітня 2024 близько 20 год. 00 хв., ОСОБА_3 , перебуваючи за місцем спільного проживання з ОСОБА_9 , тобто у квартирі АДРЕСА_3 , вчинив умисні дії фізичного та психологічного характеру відносно останньої, які полягали у стусанах, штовханнях та ляпасах, ображав її нецензурною лайкою, що призвело до фізичних та психологічних страждань, а відтак, до погіршення якості її життя.

Дані дії обвинуваченого ОСОБА_3 прокуроркою публічним обвинувачем у кримінальному провадженні та органами досудового розслідування, кваліфіковані як вчинення домашнього насильства щодо особи, з якою винний перебуває у близьких відносинах, що призвело до фізичних та психологічних страждань, а відтак, до погіршення якості її життя, тобто як кримінальне правопорушення, передбачене ст.. 126-1 КК України, з чим суд погоджується.

Будучи допитаним в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , свою вину в інкримінованих кримінальних правопорушеннях передбачених статтями 126 -1, ч. 4 ст. 185 та кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України визнав повністю, надавши пояснення, які узгоджуються з фактичними обставинами викладеними в обвинувальних актах.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому злочині, передбаченому ч. 4 ст. 185 КК України теж визнав та пояснив, що дійсно разом з ОСОБА_3 придбавали в магазині для власних потреб товари, розраховуючись банківською карткою знайденою ОСОБА_3 .. Йому, ОСОБА_4 було відомо, що це чужа картка. У вчиненому щиро розкаюється, просить суворо не карати.

Потерпіла ОСОБА_7 в судове засідання не прибула, подала клопотання про розгляд справи у її відсутності, претензій до обвинувачених не має.

Потерпіла ОСОБА_9 в судовому засіданні підтвердила фактичні обставини щодо дій обвинуваченого ОСОБА_3 , разом з тим просила суворо не карати, зазначивши, що ОСОБА_3 на даний час не зачіпає її, вони продовжують жити разогм.

В судовому засіданні прокурор - публічний обвинувач у кримінальному провадженні, покликаючись на вимоги ст.. 284 КПК України, заявив клопотання про звільнення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а кримінальне провадження № 0000034 від 05.01.2023 в цій частині закрити у зв`язку із декриміналізацією інкримінованих ОСОБА_3 та ОСОБА_4 епізодів крадіжки. Щодо обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні ним інкримінованого коримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 357 та кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126 -1 КК України, просив визнати винним та призначити покарання в межах санкцій статей, що інкримінуються .

Обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , кожен окремо, з позицією прокурорки погодилися, підтвердивши, що роз`ясненні судом наслідки закриття провадження, їм зрозумілі.

Вирішуючи питання про закриття кримінального провадження щодо обвинувачення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, суд дійшов висновку, що кримінальне провадження № 0000034 від 05.01.2023 в цій частині, підлягає закриттю з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі втрати чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння ( п.4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України).

Судом встановлено, що у кримінальному провадженні № 0000034 від 05.01.2023 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення крадіжці, яку вчинили до вересня 2024 року та якою заподіяли шкоду потерпілій ОСОБА_7 на загальну суму 2335 (дві тисячі триста тридцять п`ять) грн. 70 коп., тобто на суму, що є меншою за 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн..

09.08.2024 набрав чинності Закон України №3886-IX від 18.07.2024 «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», згідно з яким були внесені зміни до ст.51 КУпАП, якими посилена відповідальність за вчинення дрібного викрадення чужого майна.

Так, згідно нової редакції ст. 51 КУпАП, відповідальність за ч.1 ст.51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Відповідальність за ч.2 ст.51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Однак, грошова сума розміром у 17 грн. застосовується при посиланнях на неоподаткований мінімум доходів громадян у законах або інших нормативно-правових актах, з відповідним винятком.

Винятком є норми адміністративного та кримінального законодавства для кваліфікації злочинів чи правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги.

Податкова соціальна пільга визначена підпунктами 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV ПКУ для відповідного року.

Підпунктом 169.1.1 статті 169 визначено, що податкова соціальна пільга дорівнює 50% розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

У 2024 році прожитковий мінімум для працездатної особи збільшився до 3 028 грн. на місяць, тож сума соціальної пільги також збільшилась і становить 1 514 грн. (3 028 грн. ? 50% = 1 514 грн.).

Таким чином, з 09.08.2024 таємне викрадення чужого майна (крадіжка) стає кримінально караним діянням, якщо вартість викраденого майна на момент вчинення правопорушення становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що у 2024 році становить 3028 грн.

Згідно ч.2 ст. 4 КК України, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

При цьому суд бере до уваги приписи ч.1ст.5 КК України, якими визначено, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Крім того, відповідно до ч.3 ст.5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Оскільки за змістом обвинувального акту сума викраденого в потерпілої ОСОБА_7 становить меншу за суму ніж 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн.. то вказані дії ОСОБА_3 та ОСОБА_4 необхідно кваліфікувати за відповідними частинами Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 479-2 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує.

В судовому засіданні обвинувачений надав згоду на закриття кримінального провадження щодо нього з підстави, передбаченої п. 4-1 ч.1 ст.284 КПК України.

Вирішуюючи зазначені вище процесуальні питання щодо закриття провадження в частині обвинувачення за ч. 4 ст. 185 КК України, суд вирішує їх з урахуванням того, що за цим же обвинувальним актом ОСОБА_3 , обвинувачується ще й у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України.

Відтак, положення п. 4 - 1 ч. 1 ст.284 КПК України регламентують, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

За таких обставин, враховуючи імперативність вимог ч.3 ст.479-2 КПК України та позицію обвинувачених котрі надали згоду на закриття кримінального провадження щодо них з підстави, передбаченої п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України, кримінальне провадження щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_10 за ч. 4 ст.185 КК України підлягає закриттю на підставі п. 4-1 ч.1ст.284 КПК України, у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Що стосується обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126 1 та кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України, то суд приймає до уваги визнання ним вини в інкримінованих діях.

Крім повного визнання вини обвинуваченим, його вину обґрунтував в судовому засіданні прокурор - публічний обвинувач у кримінальному ровадженні, покликаючись на матеріали досудового розслідування та результати судового слідства. Прокурор важає, що вина ОСОБА_3 в інкримінованих йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ст. 126 -1 та кримінальному проступку, передбаченому ч. 1 ст. 357 КК України доводиться в повному обсязі та не заперечується самим обвинуваченим.

Дійсність та достовірність доказів, на котрі покликається прокурор, обвинувачений та потерпілі не оспорюють, а тому прокурор просив суд провести судове слідство обставин обвинувачення за вказаними нормами Закону у в спрощеному порядку, без дослідження матеріалів кримінального провадження в частині доказів щодо фактичних обставин.

З позицією прокурора - публічного обвинувача погодилися обвинувачені та потерпіла ОСОБА_9 .

Оскільки дійсність та достовірність доказів сторонами не оспорюється, то суд визнає їх належними та допустимими.

З урахуванням висновків прокурора публічного обвинувача, беручи до уваги позицію обвинувачених та потерпілої, зважаючи на положення ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів здобутих на стадії досудового розслідування щодо фактичних обставин вчинення інкримінованого у вину ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126 -1 та кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 357 КК України.

З огляду на викладене, суд визнає, що прокурором - публічним обвинувачем в судовому засіданні доведено, а підсудним визнається, у звязку з чим, судом приймається як встановлене, що ОСОБА_3 10.12.2022 близько 18 год. 30 хв. перебуваючи біля ТЦ «Океан», що по вул. Володимира Великого, 26 А у м. Львові, знайшов на дорозі банківську картку № НОМЕР_1 , емітентом якої є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (з безконтактною технологією проведення платежів), яка була втрачена цього ж дня її власницею - ОСОБА_7 при невстановлених органом досудового розслідування обставинах, та на якій був встановлений ліміт по оплаті без підтвердження PIN-коду, Знайдену банківську картку ОСОБА_3 привласнив, а в подальшому використовував при розрахунку в магазині.

Дані дії підсудного ОСОБА_3 суд кваліфікує як привласнення офіційного документа - банківської картки, вчиненому з корисливих мотивів, тобто як кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 357 КК України.

Судом також встановлено, що підсудний ОСОБА_3 , 14.05.2023 близько 01 год. 00 хв., 08.10.2023 близько 14 год. 34 хв. та 15 квітня 2024 близько 20 год. 00 хв., перебуваючи за місцем спільного проживання з ОСОБА_9 , тобто у квартирі АДРЕСА_3 , вчинив умисні дії фізичного та психологічного характеру відносно останньої, які полягали у стусанах, штовханнях та ляпасах, образах її нецензурною лайкою, що призвело до фізичних та психологічних страждань, а відтак, до погіршення якості її життя.

Дані дії обвинуваченого суд кваліфікує як вчинення домашнього насильства щодо особи, з якою винний перебуває у близьких відносинах, що призвело до фізичних та психологічних страждань, а відтак, до погіршення якості її життя, тобто як кримінальне правопорушення, передбачене ст.. 126-1 КК України.

Суд також визнає встановленим, що у відповідності до ст.. 89 КК України, обвинувачені вважаються таким, що раніше судимі, зокрема ОСОБА_3 вироком Франківського районного суду м. Львова від 23.06.2024 був засуджений до покарання у вигляді громадських робіт за кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 185 КК України, який вчинив раніше тих, які йому зараз інкримінуються та який декременалізовано. Попереднє покарання відбув.

У той же час, документальне підтвердження про наявність чи відсутність попередніх судимостей у обвинувачених, на які покликаються орган (дізнання) досудового розслідування та прокурор публічний обвинувач в судовому процесі, а саме - довідки ОСК МВС України № від 04.01.2023 та № від 04.01.2023 зважаючи, що такі виготовлені іноземною мовою рашистською, суд констатує факт, що в ході досудового розслідування кримінального провадження № 0000034 від 05.01.2023 та № 0000432 від 16.04.2024, МВС України надаючи довідки сформовані іноземною мовою, порушило вимоги ст. 10 Конституції України статей 6,10,11,14 Закону України "Про засади державної мовної політики" та ст. 29 КПК України, а відтак, визнає дані докази недопустимими.

Суд також констатує факт, що в ході досудового розслідування та під час судового розгляду вказаних кримінальних проваджень, органом досудового розслідування та стороною публічного обвинувачення - прокурорами у кримінальних провадженнях котрими використовувалися вказані вище довідки, теж порушено вумоги ст. 10 Конституції України, статей 6,10,11,14 Закону України "Про засади державної мовної політики" та ст. 29 КПК України.

Відтак суд констатує факт порушення зазначеними вище державними органами вимог ч. 7 ст. 1 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної», відповідно до якої, - статус української мови як єдиної державної мови передбачає обов`язковість її використання на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування, а також в інших публічних сферах суспільного життя , які визначені цим Законом, і, зокрема ст. 12 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Суд в котре наголошує, що згідно Закону «Про забезпечення функціонування української мови як державної», статус української мови як єдиної державної мови зумовлений державотворчим самовизначенням української нації та є невіддільним елементом конституційного ладу України як унітарної держави.

Вирішуючи питання призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд виходячи із загальних засад, передбачених ст.. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості та суспільної небезпеки вчинених кримінальних правопорушення та проступку, що інкримінуються у вину ОСОБА_3 , його особу, а саме, що по місцю фактичного проживання він, у цілому, характеризується позитивно, сприяв органам досудового розслідування у розкритті злочинів. Суд бере до уваги, що підсудний висловлює своє каяття, проте у суду не має достатніх підстав для визнання такого щирим. Суд також враховує недостатнє усвідомлення ОСОБА_3 щодо результатів та наслідків його неофіційного працевлаштування , особливо у час віни.

Суд в котре наголошує, що ні органи досудового розслідування, ні процесуальні особи, передбачені статтями 36 - 37 КПК України - прокурори (правоохоронні оргвани), досліджуючи дані які характеризують особу підозрююваного чи обвинуваченого, не враховують їх та не реагують у встановленому законом порядку.

Суд наголошує, що неодноразово звартав увагу прокурорів в інших кримінальних провадженнях на вказані факти, а саме неофіційного працевлаштування підозрююваних чи обвинувачених, особливо в період перебування держави Україна у стадії війни з російським агресором ( ст. 41 КУпАП; статті 209, 212, 212-1 КК України), проте на вказані порушення Конституційних норм, трудового та податкового законодавства , які правоохоронними органами виявляються на стадії досудового розслідування, залишаються без уваги.

Відтак, суд вказану обставину хоч і не може визнати такою, що обтяжує покарання обвинуваченого, в силу вичерпних підстав, передбачених ст. 67 КК України, проте неофіційне працевлаштування ОСОБА_3 , суд визнає як негатив свідомості обвинуваченого.

Відтак, вказані вище обставини, за виключенням щирого каяття, суд визнає пом`якшуючими обставинами, що передбачені ст. 66 КК України.

Обставин, передбачених ст. 67 КК України, котрі б обтяжували вину обвинуваченого ОСОБА_3 у данному випадку, судом не встановлено, не наведено таких і прокурором - публічним обвинувачем у кримінальному провадженні.

З урахуванням пом`якшуючих обставин, особи підсудного, позиції прокурора - публічного обвинувача у кримірнальному провадженні щодо виду та розміру покарання, суд дійшов висновку, що покарання ОСОБА_3 слід призначити в межах санкцій інкримінованих кримінальних правопорушення та проступку.

За даних обставин, суд приходить до висновку, що остаточне покарання за даним вироком слід призначити у відповідності до вимог частин 1 та 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся, судові витрати та речові докази відсутні.

Носій відеозаписів з камер відео спостереження які містяться в матеріалах судового провадження, належить зберігати при матеріалах судового провадження.

На підставі наведеного, керуючись статтями 65 - 67, 70 КК України, статтями 284, 369 373, 374, 479 -2 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України та призначити покарання у вигляді 1 (одного) року 6 (шести) місяців пробаційного нагляду.

Його ж , ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України та призначити покарання у вигляді 1 (одного) року пробаційного нагляду.

На підставі частини 1. ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, призначити остаточне покарання засудженому шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, у вигляді 1 (одного) року 6 (шести) місяців пробаційного нагляду.

Провадження за обвинувальним актом у кримінальному провадженні № 0000034 від 05.01.2023 в частині обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України закрити, на підставі п. 4-1 ч.1, п. 1-2 ч.2 ст. 284 КПК України, у зв`язку із втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення через суд , який ухвалив судове рішення.

У випадку відсутності апеляційних скарг, вирок набирає законної сили з 22 січня 2025 року.

Копію вироку сторони процесу можуть отримати у секретаря судових засідань.

Суддя ОСОБА_11