КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

підозрюваної ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційні скарги з доповненнями підозрюваної ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваної ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 05 лютого 2025 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 05.02.2025 задоволено клопотання прокурора 2-го відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 та застосовано відносно підозрюваної ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, на 59 днів, до 04.04.2025 включно.

ОСОБА_6 взято під варту в залі суду.

Цією ж ухвалою визначено підозрюваній ОСОБА_6 заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240 гривень.

У разі внесення застави, покладено на підозрювану ОСОБА_6 строком на 2 місяці обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до слідчого, прокурора, суду за їх першою вимогою;

____________________________________________________________________________________

Справа № 761/5044/25 Слідчий суддя - ОСОБА_8

Апеляційне провадження № 11-сс/824/2051/2025 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

- не відлучатись за межі міста Києва та Київської області, без дозволу

слідчого, прокурора, суду;

- повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від позапроцесуального спілкування зі свідками та іншими підозрюваними у даному кримінальному провадженні до завершення досудового розслідування;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваної ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу,якою застосувати до підозрюваної запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за фактичним місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , в період часу з 23.00 години до 05.00 год. наступного дня та покласти на підозрювану ОСОБА_6 обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт посилався на необґрунтованість повідомленої ОСОБА_6 підозри та зазначав, що в повідомленні про підозру відсутні чітко зафіксовані фактичні обставини події та система належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів.

Також захисник посилався на недоведеність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також тієї обставини, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Слідчим суддею не враховано наявність міцних соціальних зв`язків ОСОБА_6 , та необхідність працювати, утримувати та допомагати батькові, який є інвалідом ІІ групи та потребує догляду, а також синові, який є студентом денної форми навчання.

Матеріали клопотання не містять обгрунтування матеріального стану підозрюваної та наявність коштів чи активів для внесення визначеної судом суми застави.

13.02.2025 від підозрюваної ОСОБА_6 надійшла апеляційна скарга, в якій вона просила витребувати в СБУ матеріали кримінального провадження № 0000147, скасувати ухвалу слідчого судді та закрити кримінальне провадження стосовно неї за відсутністю складу злочину.

В апеляційній скарзі підозрювана зазначала про її незаконне затримання 05.02.2025 та незаконне проведення обшуку в її квартирі, із протиправним вилученням ноутбуку та телефону.

На переконання підозрюваної, кримінальне провадження щодо неї є сфальсифікованим, а оскаржувана ухвала не містить доказів обгрунтованості підозри та існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Ухвала містить посилання на сім додаткових статей Кримінального кодексу, за якими їй не повідомлено про підозру.

У подальшому, від підозрюваної ОСОБА_6 17.02.2025 надійшли апеляційні скарги, які фактично є доповненнями до раніше поданої апеляційної скарги, в яких вона просила поновити строк апеляційного оскарження, посилаючись на те, що їй не вручено копію оскаржуваної ухвали.

Також у доповненнях ОСОБА_6 посилалась на те, що згідно п. 3 ч. 1 ст. 481 КПК, письмове повідомлення про підозру присяжному на час виконання ним обов`язків у суді здійснюється Генеральним прокурором або його заступником. Відтак, наявне у справі повідомлення про підозру є незаконним та врученим неуповноваженою особою, що свідчить про ненабуття нею статусу підозрюваної у кримінальному провадженні.

Підозрювана зазначала про її незаконне затримання без ухвали слідчого судді та із погрозою застосування вогнепальної зброї, а також проведення незаконного обшуку без відповідного дозволу.

Посилаючись на необгрунтованість підозри, ОСОБА_6 зазначала, що вона викладала в коментарях не свою власну думку, а специфічну інформацію під вигаданим ім`ям, щоб нашкодити державі-агресору, та діяла в інтересах України як викривач.

24.02.2025 ОСОБА_6 направила на адресу суд додаткові пояснення, та 27.02.2025, 28.02.2025 та 03.03.2025 надіслала уточнені апеляційні скарги, в яких навела доводи, аналогічні доводам апеляційної скарги з доповненнями, щодо незаконності оскаржуваної ухвали.

У судове засідання не прибувзахисникОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваної ОСОБА_6 .Про дату, час та місце судового засідання захисник повідомлений належним чином, проте повідомив суду, що підозрювана ОСОБА_6 відмовилась від його послуг.

Підозрювана ОСОБА_6 та прокурор ОСОБА_5 не заперечували про здійснення судового розгляду у відсутності захисника. Підозрювана зазначила, що здійснюватиме свій захист самостійно.

Крім того, 27.02.2025 підозрювана ОСОБА_6 надіслала на адресу суду письмове клопотання про відмову від послуга адвоката ОСОБА_7 .

З урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України, за відсутності у кримінальному провадженні обставин, визначених ст. 52 КПК України, які передбачають обов`язкову участь захисника, колегія суддів вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності захисника ОСОБА_7 .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваної ОСОБА_6 , яка підтримала апеляційні скарги та просила їх задовольнити, думку прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що подані апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог пункту 3 ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Дослідженням матеріалів судового провадження встановлено, що апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді від 05.02.2025 подано підозрюваною ОСОБА_6 через адміністрацію установи попереднього ув`язнення 09.02.2025, тобто в строк, передбачений п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК України. Відтак, підстав для вирішення питання про поновлення підозрюваній строку апеляційного оскарження, колегія суддів не вбачає.

Як убачається із матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Служби безпеки України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000147 від 11.04.2022 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 109, ч. 2 ст. 110, ч. 2 ст. 111, ч. 5 ст. 111-1, ч. 7 ст. 111-1, ч. 1 ст. 114, ч. 1 ст. 161, ч.ч. 1-3 ст. 436-2 КК України.

Згідно даних клопотання, органом досудового розслідування встановлено, що не дивлячись на те що з 24.02.2022 Збройні Сили Російської Федерації здійснили неспровоковану широкомасштабну військову агресію на територію України, у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, направлений на виправдовування, заперечення, а також глорифікацію осіб, які здійснювали збройну агресію Російської Федерації проти України, розпочату у 2014 році.

Так, діючи з метою реалізації вищевказаного умислу, ОСОБА_6 , перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, за допомогою технічного пристрою, під`єднаного до мережі Інтернет, у месенджері «Telegram», з використанням власного акаунт-профілю, позначеного як « ОСОБА_9 », в телеграм-каналі з назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 », журнал «РАЗВЕДЧИКЬ», 09.02.2023 о 19:34 опублікувала коментар, у якому відповідно до висновку експерта від 31.07.2024 міститься заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, а також глорифікація осіб, які здійснювали збройну агресію Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році.

Зазначений коментар після публікації став доступним для перегляду підписникам телеграм-каналу з назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1», журнал «РАЗВЕДЧИКЬ», так і необмеженій кількості користувачів месенджеру «Telegram», що відвідували зазначений телеграм-канал.

Таким чином, за версією органу досудового розслідування, ОСОБА_6 своїми умисними діями, що виразилися у запереченні збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, а також глорифікації осіб, які здійснювали збройну агресію Російської Федерації проти України, розпочату у 2014 році, вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 436-2 КК України.

Крім цього, ОСОБА_6 , перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, за допомогою технічного пристрою, під`єднаного до мережі Інтернет, у месенджері «Telegram», з використанням власного акаунт-профілю, позначеного як « ОСОБА_9 », умисно, в телеграм-каналі з назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1» 15.03.2023 о 16:26; 15.03.2023 о 17:15; 17.03.2023 о 19:40 ; 18.03.2023 о 12:38;, 20.03.2023 о 10:43; 31.03.2023 о 19:39; 02.04.2023 о 11:10;06.04.2023 о 18:22; 16.04.2023 о 19:16; в телеграм-каналі з назвою «UKR LEAKS chat»:01.04.2023 о 17:04, 15.10.2023 о 12:08, 13.12.2023 о 15:34; в телеграм-каналі з назвою «НТВ-чат»: 16.07.2024 о 21:04, 18.07.2024 о 17:10; 22.07.2024 о 14:58; 24.07.2024 о 18:50; 26.07.2024 о 16:06, 04.08.2024 о 09:35, 04.08.2024 о 17:33, 09.08.2024 о 16:16, 12.08.2024 о 13:30, 12.08.2024 о 14:12, 12.08.2024 о 18:59, 20.08.2024 о 19:13, 20.08.2024 о 19:48 повторно опублікувала коментарі, у яких відповідно до висновків експертів від 31.07.2024 та 03.10.2024 міститься виправдовування збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, виправдовування тимчасової окупації частини території України, а також глорифікації осіб, які здійснювали збройну агресію Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, а також представників окупаційної адміністрації Російської Федерації, яку складають її державні органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованими територіями України.

Зазначені коментарі після їх публікації стали доступними для перегляду підписникам зазначених телеграм-каналів, так і необмеженій кількості користувачів месенджеру «Telegram», що відвідували ці телеграм-канали.

04.02.2025 у межах вказаного кримінального провадження ОСОБА_6 повідомлено про підозру запереченні збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, а також у глорифікації осіб, які здійснювали збройну агресію Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 1 ст. 436-2 КК України; у повторному виправдовуванні, запереченні збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, виправдовуванні тимчасової окупації частини території України, а також глорифікації осіб, які здійснювали збройну агресію Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, представників окупаційної адміністрації Російської Федерації, яку складають її державні органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованими територіями України, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 3 ст. 436-2 КК України.

05.02.2025 прокурор 2-го відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва із клопотанням про застосування відносно підозрюваної ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 05.02.2025 задоволено клопотання прокурора та застосовано відносно підозрюваної ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, на 59 днів, до 04.04.2025 включно.

ОСОБА_6 взято під варту в залі суду.

Цією ж ухвалою визначено підозрюваній ОСОБА_6 заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240 гривень.

У разі внесення застави, покладено на підозрювану ОСОБА_6 строком на 2 місяці обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до слідчого, прокурора, суду за їх першою вимогою;

- не відлучатись за межі міста Києва та Київської області, без дозволу слідчого, прокурора, суду;

- повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від позапроцесуального спілкування зі свідками та іншими підозрюваними у даному кримінальному провадженні до завершення досудового розслідування;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

З такими висновками погоджується і колегія суддів.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Як убачається з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Застосовуючи щодо підозрюваної ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням застави, слідчим суддею встановлено, що матеріали провадження містять достатні дані, які підтверджують наявність обґрунтованої підозри у вчиненні нею кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 3 ст. 436-2 КК України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Як вважає колегія суддів, слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, оцінюючи їх достатність для висновку про причетність ОСОБА_6 до інкримінованих їй кримінальних правопорушень, дійшов обґрунтованого висновку про наявність у провадженні достатньої сукупності доказів, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 3 ст. 436-2 КК України.

Крім того, слідчим суддею визнано доведеними вказані у клопотанні слідчого ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, враховуючи конкретні обставини, тяжкість та ступінь суспільної небезпеки злочинів, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_6 , дані про особу підозрюваної, яка не заміжня, має постійне місце проживання та реєстрації, раніше не судима, колегія суддів дійшла висновку, що слідчим у клопотанні доведено існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме можливості підозрюваної переховуватись від органів досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється.

З урахуванням вказаного, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність застосування виняткового запобіжного заходу відносно підозрюваної ОСОБА_6 , оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою із визначенням застави, на даному етапі досудового розслідування, не забезпечить виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків та не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає обґрунтованим висновок слідчого судді про необхідність застосування щодо підозрюваної на даній стадії досудового розслідування запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням застави, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів може виявитися не достатнім для забезпечення існуючих ризиків, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону і правовими позиціями ЄСПЛ.

На переконання колегії суддів, таке обмеження права ОСОБА_6 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Крім того, на переконання колегії суддів, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до ч. 3 ст. 183, п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, взявши до уваги дані, які характеризують особу підозрюваної, її майновий та сімейний стан, конкретні обставини кримінального правопорушення, дійшов висновку про визначення підозрюваній застави у межах, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК для даної категорії злочину, а саме у виді 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240 коп.

З наведеного убачається, що слідчим суддею враховано обставини кримінального провадження в сукупності з даними про особу підозрюваної, які вказують на можливість останньої вчиняти дії, передбачені п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, у зв`язку з чим відносно ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави, який, на думку колегії суддів, у сукупності з існуючими ризиками, даними про особу підозрюваної, тяжкістю та конкретними ознаками інкримінованих їй кримінальних правопорушень, є обґрунтованим.

Наявність обставин, які б давали підстави вважати про достатність застосування більш м`якого запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 , аніж тримання під вартою із визначенням застави, колегією суддів не встановлено під час перегляду оскаржуваної ухвали.

Доводи апеляційних скарг про необґрунтованість повідомленої ОСОБА_6 підозри колегія суддів вважає безпідставними, оскільки наведені у клопотанні дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, на даному етапі досудового розслідування свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні нею кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 3 ст. 436-2 КК України.

Враховуючи, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на вищенаведені дані, у колегії суддів наявні підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованих їй кримінальних правопорушень.

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30.08.1990, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28.10.1994 та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення.

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07- Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, колегія суддів враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності події та складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, у тому числі наявності або відсутності умислу в діях особи, належності та допустимості зібраних у справі доказів, вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Обставини здійснення підозрюваною конкретних дій, доведеність її винуватості, у тому числі правильність кваліфікації її дій, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, а дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, та достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

З наведених підстав, доводи апеляційних скарг про відсутність складу інкримінованих ОСОБА_6 злочинів, з посиланням на те, що вона викладала в коментарях не свою власну думку, а специфічну інформацію під вигаданим ім`ям, щоб нашкодити державі-агресору, та діяла в інтересах України як викривач, а також посилання на неналежність та недопустимість зібраних у справі доказів, є передчасними та такими, що підлягають вирішенню під час розгляду кримінального провадження по суті.

Сукупність долучених до клопотання слідчого доказів, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про недоведеність наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними.

При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу або в майбутньому.

У контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

Зважаючи на викладене, а також, враховуючи дані про особу підозрюваної ОСОБА_6 в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим у клопотанні ризику можливості підозрюваної переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне, в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_6 , характер та обставини інкримінованих їй дій, слідчий суддя дійшов обгрунтованого висновку про існування у кримінальному провадженні іншого ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема можливості підозрюваної вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити вчинення злочин, в якому вона підозрюється.

Доводи підозрюваної про допущені органом досудового розслідування незаконні дії під час її затримання та проведення обшуку за місцем проживання, на даному етапі досудового розслідування не впливають на правильність висновків слідчого судді, оскільки не є предметом оцінки на даній стадії досудового розслідування під час розгляду питання про застосування щодо особи запобіжного заходу. Натомість доводи підозрюваної стосовно незаконного затримання та порушення вимог ст. 208 КПК України можуть бути предметом розгляду в порядку ст. 206 КПК України, а дії органу досудового розслідування під час проведення обшуку можуть бути оскаржені до уповноважених органів у встановленому законом порядку, а також можуть бути предметом розгляду в подальшому, зокрема при оцінці доказів, отриманих під час затримання та проведення обшуку.

Крім того, відповідно до положень ч. 2 ст. 303 КПК України, скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу.

Посилання підозрюваної ОСОБА_6 на те, що повідомлення про підозру є незаконним, оскільки вручене неуповноваженою особою та без дотримання вимог п. 3 ч. 1 ст. 481 КПК, спростовується матеріалами судового провадження.

Так, як убачається зі змісту п. 3 ч. 1 ст. 481 КПК, письмове повідомлення про підозру, зокрема, присяжному на час виконання ним обов`язків у суді, здійснюється Генеральним прокурором, його заступником, керівником обласної прокуратури в межах його повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 481 КПК, Генеральний прокурор (виконувач обов`язків Генерального прокурора), його заступник, керівник обласної прокуратури може доручити іншим прокурорам здійснити письмове повідомлення про підозру особам, визначеним частиною першою цієї статті, у порядку, передбаченому частинами першою і другою статті 278 цього Кодексу.

Як убачається із даних долученого до клопотання повідомлення від 04.04.2025 про підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 3 ст. 436-2 КК України, вказане повідомлення про підозру складене та підписане першим заступником Генерального прокурора ОСОБА_10 , та було вручено ОСОБА_6 04.02.2025 прокурором у кримінальному провадженні - прокурором Офісу Генерального прокурора ОСОБА_11 на підставі доручення заступника Генерального прокурора ОСОБА_10 у порядку ч. 2 ст. 481 КПК, про що прямо зазначено у тексті підозри.

Відтак, письмове повідомлення про підозру склав і підписав заступник Генерального прокурора, а вручення зазначеного процесуального документу доручено прокурору у цьому кримінальному провадженні - прокурору Офісу Генерального прокурора, у зв`язку з чим доводи підозрюваної про порушення вимог ст. 481 КПК під час здійснення повідомлення про підозру є необґрунтовані.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на міцність соціальних зв`язків ОСОБА_6 , наявність у неї необхідності працювати, утримувати та допомагати батькові, який є інвалідом ІІ групи та потребує догляду, а також синові, який є студентом денної форми навчання,враховані слідчим суддею при постановленні ухвали, проте, проте не є достатньою підставою для застосування щодо підозрюваної більш м`якого запобіжного заходу.

Крім того, як убачається із матеріалів судового провадження, підозрюваною ОСОБА_6 внесено визначений оскаржуваною ухвалою розмір застави та станом на день апеляційного розгляду підозрювана вважається такою, щодо якої діє запобіжний захід у виді застави із покладеними на неї слідчим суддею обов`язками, які не позбавляють можливості останню реалізовувати право на працю та допомогу особам, які перебувають на її утриманні.

Також колегія суддів звертає увагу, що порушуючи у поданій апеляційній скарзі з доповненнями вимоги про скасування ухвали слідчого судді та закриття кримінального провадження стосовно неї за відсутністю складу злочину, підозрювана не врахувала положення чинного КПК України, якими не передбачено повноваження суду на стадії досудового розслідування на вирішення питання щодо наявності або відсутності складу злочину в діях особи та закриття кримінального провадження з цих підстав, а також не врахувала положення ч. 3 ст. 407 КПК щодо рішень, які має право ухвали суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Інші доводи апеляційних скарг висновків слідчого судді не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 176-178, 182, 183, 193, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги з доповненнями підозрюваної ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваної ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 05 лютого 2025 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3