КИЇВСЬКИЙ AПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченої ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 0000048, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13 червня 2024 року, за апеляційною скаргою начальника Боярського відділу Фастівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_5 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 листопада 2024 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 листопада 2024 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000048 від 13 червня 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України - повернуто прокурору як такий, що не відповідає п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що стороною обвинувачення не були виконані вимоги п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки фактичні обставини кримінального правопорушення не відповідають правовій кваліфікації діяння у кримінальному провадженні № 0000048, в якому кваліфіковані дії за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України ОСОБА_8 . Саме це вказує на невідповідність обвинувального акта вимогам, які ставляться до процесуального документа, яким у кримінальному провадженні було закінчено досудове розслідування. Правова кваліфікація дій ОСОБА_8 у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 не є технічною помилкою.

Не погоджуючись з ухвалою суду, начальник Боярського відділу Фастівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 листопада 2024 року, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення - скасувати та постановити нову ухвалу, якою повернути обвинувальний акт з додатками до суду першої інстанції для подальшого проведення судового провадження в суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог вказав, що обвинувальний акт за фактом вчинення кримінального правопорушення відносно ОСОБА_6 містить як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, так і чітке формулювання обвинувачення. Будь яких конкретних вимог щодо викладення обставин злочину і його змісту ст. 291 КПК України не передбачено. На переконання сторони обвинувачення, із обвинувального акту чітко вбачається зміст обвинувачення, висунутого ОСОБА_6 , а згадка на 5 арк. обвинувального акта імені сторонньої особи ( ОСОБА_8 ), тобто не обвинуваченої, як про те вказує суд першої інстанції, жодним чином не перешкоджає захисту зрозуміти суть висунутого обвинувачення та захищатись від нього у судовому засіданні. Вказаний недолік слід розцінювати як технічну описку, яка не може негативно вплинути на розуміння обвинуваченою суті висунутого обвинувачення та не впливає на реалізацію права обвинуваченої на захист від пред`явленого обвинувачення.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обвинувачену ОСОБА_6 та її захисника - адвоката ОСОБА_7 , які заперечували проти задоволення поданої апеляційної скарги та просили ухвалу суду першої інстанції залишити без зміни, їх пояснення, відповіді на запитання суду, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах поданої апеляційної скарги та обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт, визначено ч. 2 ст. 291 КПК України. До них належать, зокрема, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення (п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України).

Обвинувальний акт підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно (ч. 3 ст. 291 КПК України).

Також за змістом ч. 4 ст. 291 КПК України до обвинувального акта додається: реєстр матеріалів досудового розслідування; цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування; розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу); розписка або інший документ, що підтверджує отримання цивільним відповідачем копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування не до підозрюваного; довідка про юридичну особу, щодо якої здійснюється провадження, у якій зазначаються: найменування юридичної особи, її юридична адреса, розрахунковий рахунок, ідентифікаційний код, дата і місце державної реєстрації.

Надання суду інших документів до початку судового розгляду забороняється.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

При цьому законодавець надає суду право, а не встановлює обов`язок, під час підготовчого судового засідання повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України. Підставою для повернення обвинувального акту не може слугувати будь-яка невідповідність вимогам КПК України, а лише та, яка дійсно перешкоджає призначенню судового розгляду, і в кожному конкретному випадку суд має перевірити чи дійсно створює перешкоди для судового розгляду певна невідповідність та недоліки обвинувального акта вимогам КПК України.

Така правова позиція викладена у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 26 червня 2018 року (справа № 520/8135/15-к, провадження № 51-203км17).

Так, колегією суддів встановлено, що поданий до суду обвинувальний акт відповідає вимогам процесуального закону, оскільки містить відомості, що передбачені п. 1-9 ч. 2 ст. 291 КПК України, він підписаний слідчим та прокурором, який його затвердив, і до нього додано всі передбачені кримінальним процесуальним законом додатки.

Обвинувальний акт містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які сторона обвинувачення вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення із зазначенням дій, які були вчинені обвинуваченою ОСОБА_6 , а також обставини, які, відповідно до положень КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Відтак, недоліків обвинувального акту, які б могли стати підставою для його повернення прокурору, колегією суддів не встановлено.

Повертаючи обвинувальний акт прокурору, суд першої інстанції вказав на порушення п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки фактичні обставини кримінального правопорушення не відповідають правовій кваліфікації діяння у кримінальному провадженні № 0000048, в якому кваліфіковані дії за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України ОСОБА_8 .

Однак, колегія суддів не може погодитися з таким висновком з огляду на те, що згадка на 5 арк. обвинувального акта імені сторонньої особи ОСОБА_8 , а не обвинуваченої ОСОБА_6 , жодним чином не перешкоджає захисту зрозуміти суть висунутого обвинувачення та захищатися від нього у судовому засіданні. Вказаний недолік є технічною опискою, яка не може негативно вплинути на розуміння обвинуваченою суті висунутого обвинувачення та не впливає на реалізацію права обвинуваченої ОСОБА_6 на захист від пред`явленого обвинувачення.

Аналогічний підхід висловив Верховний суд у справі № 724/1590/19 від 02 листопада 2022 року, у якій зазначив, що за практикою Європейського суду з прав людини обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення, оскільки в контексті положень ст. 6 Конвенції ЄСПЛ покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи та досліджувати реалії розглядуваної справи ("Девеєр проти Бельгії" від 27 лютого 1980 року).

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що на стадії підготовчого провадження суд не може оцінювати правильність та обґрунтованість правової кваліфікації кримінального правопорушення та, більше того, наявність чи відсутність його складу, а також надавати оцінку доказам, що були зібрані на стадії досудового розслідування.

Дані твердження відповідають правовим висновкам Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 273/1053/17 (провадження № 51-8914км18), відповідно до яких, кримінальний процесуальний закон не надає повноважень суду до ухвалення вироку чи іншого рішення по суті справи перевіряти правильність визначення прокурором обсягу обвинувачення, зобов`язувати його змінювати цей обсяг, у тому числі й у сторону збільшення, повертати за наслідком підготовчого судового засідання обвинувальний акт у зв`язку з неправильною кваліфікацією дій обвинуваченого тощо. Визначення обсягу обвинувачення при направленні обвинувального акта до суду належить виключно до повноважень прокурора.

Суд зазначає, що виклад фактичних обставин кримінального правопорушення є надзвичайно важливим, оскільки правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків органу досудового розслідування, але й для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України в обвинувальному акті викладаються фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.

Тож суд враховує, що визначення фактичних обставин кримінального правопорушення, що викладаються у обвинувальному акті, належить до дискреційних повноважень прокурора, а наведені в обвинувальному акті фактичні дані в своїй сукупності дають уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, а також можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Питання про неконкретність обвинувачення, правильність кваліфікації, є предметом розгляду обвинувального акта по суті та вирішуються за результатами такого розгляду, з`ясування цих обставин у підготовчому засіданні та використання як підстави для повернення прокурору обвинувального акта суперечить вимогам статей 291, 314 КПК України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що виходячи із завдань підготовчого судового засідання, судом першої інстанції повернуто обвинувальний акт прокурору безпідставно, оскільки вказаний обвинувальний акт повністю відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

З огляду на викладене, оскаржувана ухвала не відповідає критерію законності, визначеного ч. 2 ст. 370 КПК України, а тому вона підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу начальника Боярського відділу Фастівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_5 - задовольнити.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 листопада 2024 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000048 від 13 червня 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч. 5 ст. 27 ч.1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України - повернуто прокурору як такий, що не відповідає п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України - скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3