Справа № 683/455/25
УХВАЛА
10 березня 2025 року м. Старокостянтинів
Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області
в складі: головуючої судді ОСОБА_1
з участю: секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3

в с т а н о в и в:
Обґрунтовуючи клопотання прокурор вказує, що в ході проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні встановлено, що невстановлена особа в період з 03.06.2017 по 15.06.2017, перебуваючи на території Старокостянтинівського району повторно, шахрайським шляхом заволоділа грошовими коштами ОСОБА_4 в сумі 4480 грн.
Кримінальне правопорушення вчинено в період з 03.06.2017 по 15.06.2017, на даний час минули строки давності притягнення до кримінальної відповідальності, визначені п.2 ч.1 ст.49 КК України, тому прокурор просить закрити дане кримінальне провадження на підставі п.3-1 ч.1 ст.284 КПК України.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав заявлене клопотання, просить його задовольнити, посилаючись на те, що в ході досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні проведеними слідчими (розшуковими) діями не представилось можливим встановити особу, яка вчинила дане кримінальне правопорушення, жодній особі про підозру не повідомлено, а строки давності притягнення до кримінальної відповідальності закінчились.
Потерпілий ОСОБА_4 , який повідомлявся судом про час і місце розгляду клопотання, до суду не з`явився.
Заслухавши прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд вважає, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 19 червня 2017 року ОСОБА_4 звернувся до Здолбунівського відділення поліції Острозького відділу поліції ГУНП в Рівненській області із заявою про вчинення відносно нього кримінального правопорушення, у якій вказав, що у період часу з 03.06.2017 по 15.06.2017 невідома особа під приводом оформлення документів на працевлаштування за кордоном у Німеччині шляхом обману заволоділа належними йому грошовими коштами в сумі 4480 грн.
Відповідно до ч.5 ст.38 КПК України орган досудового розслідування зобов`язаний застосовувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.
Відповідно до п.1-1 ч. 2 ст. 284 КПК кримінальне провадження закривається судом, з-поміж іншого, з підстави, передбаченої пунктом 3-1 частини першої цієї статті.
Згідно з п.3-1 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом в разі, якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.
Провадження може бути закрите після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, оцінки прокурором всіх зібраних та перевірених доказів, а тому п.3-1 ч.1 ст.284 КПК України не звільняє слідчого та прокурора від виконання завдань кримінального провадження та належного виконання ними своїх обов`язків, визначених процесуальним законом.
Закриття кримінального провадження є однією з форм закінчення досудового розслідування, яке відбувається за наявності обставин, що виключають кримінальне провадження або за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності.
У положенні п.3-1 ч.1 ст.284 КПК України законодавцем встановлено імперативне правило, за яким суд приймає рішення про закриття кримінального провадження у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за умови, якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення.
Прийняття рішення про задоволення клопотання прокурора і закриття кримінального провадження з підстав закінчення строків, визначених ст.49 КК України, однак із вказівкою на встановлення конкретних осіб, які причетні до вчинення злочину, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 23 лютого 2021 року у справі №397/42/20 (провадження №51-5156км20).
В порядку тимчасового доступу до речей та документів 06 вересня 2017 року слідчим отримано інформацію з АТ КБ «ПриватБанк» щодо належності банківської картки, на яку ОСОБА_4 03 червня 2017 року перерахував грошові кошти в сумі 4480 грн. (без комісії 4450 грн.), жителю м. Старокостянтинів ОСОБА_7 . Згідно виписки по рахунку дані грошові кошти було знято з картки ОСОБА_7 у той же день частинами: в сумі 3000 грн. за допомогою банкомату, що в м. Старокостянтинів по вул. Франка,35, в сумі 1000 грн. за допомогою банкомату, що в АДРЕСА_1 , в сумі 450 грн. за допомогою банкомату, що в м. Старокостянтинів по вул. Ессенська,2.
Із протоколу допиту свідка ОСОБА_7 від 23 листопада 2017 року вбачається, що наприкінці травня 2017 року він передав належну йому банківську картку для свого знайомого ОСОБА_8 , на прохання останнього, повідомивши йому пін-код від картки. Вказану картку ОСОБА_8 повернув йому у червні 2017 року, при цьому будь-яких коштів за користування карткою він йому не передавав.
Із протоколу допиту свідка ОСОБА_8 від 24 листопада 2017 року вбачається, що у травні 2017 року до нього подзвонив знайомий ОСОБА_9 та запитав чи є у нього банківська картка, на яку можна перерахувати грошові кошти. Оскільки у нього картки не було, то він попросив картку у ОСОБА_7 та надав її реквізити для ОСОБА_9 . В подальшому ОСОБА_9 телефонував йому і повідомляв про надходження на цю банківську картку грошових коштів, які він знімав та перераховував на картку, яку йому повідомив ОСОБА_9 . Грошові кошти із картки ОСОБА_7 він знімав тричі, після чого повернув картку останньому.
Також в матеріалах кримінального провадження наявна довідка Самчиківської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області №241 від 26 березня 2020 року, згідно якої ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає, але не зареєстрований, за адресою: АДРЕСА_2 .
Зі змісту постанови слідчого СВ Старокостянтинівського ВП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_5 від 31 березня 2020 року про перекваліфікацію кримінального правопорушення з ч.1 ст.190 КК України на ч.2 ст.190 КК України, вбачається, що вказане кримінальне правопорушення вчинив ОСОБА_9 під час відбуття ним покарання у виді позбавлення волі в ДУ «Миколаївська виправна колонія №50», призначеного вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 липня 2013 року.
Згідно доручення слідчого від 03 грудня 2020 року працівникам оперативного підрозділу було доручено провести заходи по встановленню місця знаходження ОСОБА_9 з метою його виклику до слідчого для оголошення про підозру ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України.
Вказане доручення слідчого виконано не було, місце знаходження ОСОБА_9 не встановлено.
В подальшому у період з 03 грудня 2020 року і до моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про закриття кримінального провадження, тобто до 12 лютого 2025 року, жодних слідчих (розшукових) дій у даному кримінальному провадженні здійснено не було.
Таким чином, суд вважає, що прокурор у клопотанні безпідставно зазначає, що в ході проведення досудового розслідування особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, не встановлена.
При цьому, суд звертає увагу, що поняття «не встановлення особи» та «не встановлення місцезнаходження особи» не є тотожними в розумінні кримінального процесуального закону України, і не встановлення місцезнаходження особи не є підставою для закриття кримінального провадження в будь-якому випадку.
Суд під час вирішення питання про закриття кримінального провадження має враховувати, чи дотримано органом досудового розслідування вимоги кримінального процесуального закону щодо всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, що є необхідною умовою належного вирішення завдань кримінального провадження (ст.2 КПК), що узгоджується із позицією Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у постановах від 15 лютого 2024 по справі № 687/1066/22, провадження № 51-3267км23, та від 20 листопада 2024 року по справі №953/8874/23, провадження № 51-2914км24.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини на державу за процесуальним аспектом статті 2 Конвенції покладений обов`язок провести ефективне розслідування. Відповідні загальні принципи щодо ефективності розслідування узагальнені в рішеннях у справах «Джуліані та Гаджіо проти Італії» (Giuliani and Gaggio v. Italy) та «Армані да Сілва проти Сполученого Королівства» (Armani Da Silva v. the United Kingdom).
У постанові Верховного Суду від 20 листопада 2024 року №953/8874/23 наголошено, що закриття кримінального провадження на підставі, передбаченій у п.3-1 ч.1 ст.284 КПК України, не звільняє суд від обов`язку перевірити, чи дотримався орган досудового розслідування вимог кримінального процесуального закону щодо всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин справи. Прийняття рішення про закриття провадження з цієї підстави можливе лише після констатації того, що орган досудового розслідування провів повне, всебічне та неупереджене розслідування і вжив усіх можливих заходів, проте не встановив особи, яка вчинила кримінальне правопорушення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 9, 110, 284, 369-372, 392 КПК України, суд,
п о с т а н о в и в:
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: