Дата документу 03.02.2025 Справа № 334/807/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/807/24 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/319/25 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 4 ст. 186, ч. 5 ст. 407 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 лютого 2025 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ( в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою (з доповнененням) обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 вересня 2024 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Запоріжжя, українець, громадянин України, маючий неповну загальну середню освіту, офіційно не працевлаштований, одружений, маючий на утриманні малолітню дитину, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

1) 14 жовтня 2014 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч. 3 ст. 185, ст. 104 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік;

2) 29 квітня 2015 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ст.ст. 124, 128 КК України до покарання у виді 1 року виправних робіт на строк 1 рік. На підставі ст.71 КК України частково приєднано покарання за вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14.10.2014 та остаточно призначено покарання у вигляді 3 років 1 місяць;

3) 23 січня 2018 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі;

4) 18 вересня 2019 року Вільнянським районним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 71 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі,

визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186, ч. 5 ст. 407 КК України та йому призначено покарання:

- за ч. 4 ст. 186 КК України у вигляді 7 років позбавлення волі;

- за ч. 5 ст. 407 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено остаточне покарання у виді 7 років позбавлення волі.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено без змін у вигляді тримання під вартою.

Стягнуто з ОСОБА_7 процесуальні витрати на користь держави.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_9 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186, ч. 5 ст. 407 КК України, за наступних обставин.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №7 від 06.03.2022 солдата ОСОБА_7 було призначено на посаду стрільця 2 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», від 15 березня 2022 року № 2119-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб. Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», від 21 квітня 2022 року № 2212-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на ЗО діб. Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», від 22 травня 2022 року № 2263-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

За наведених обставин, солдат ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем, відповідно до ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.

Разом з цим, солдат ОСОБА_7 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин за наступних обставин.

Відповідно до направлення, виданого начальником медичної служби військової частини НОМЕР_1 від 20 липня 2022 року, ОСОБА_7 було направлено на лікування до військової частини НОМЕР_2 .

21 липня 2022 року солдат ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем, діючи в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасового ухилення від проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , не з`явився вчасно на службу без поважних причин з лікувального закладу, а саме до розташування військової частини НОМЕР_1 , яка дислокувалась в АДРЕСА_2 , внаслідок чого свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів для повернення до військової частини НОМЕР_1 не приймав та незаконно ухилявся від обов`язків несення обов`язків військової служби до 12 грудня 2022 року.

Таким чином, стрілець 2 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем, в порушення вимог ст.ст. 11,16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, перебуваючи в умовах воєнного стану, діючи з метою тимчасового ухилення від проходження військової служби, не з`явився вчасно на службу без поважних причин з лікувального закладу, а саме до розташування військової частини НОМЕР_1 , яка дислокувалась в АДРЕСА_2 та в період часу з 21 липня 2022 року до 12 грудня 2022 року був відсутній в місці несення військової служби.

Крім того, 08.11.2023 приблизно о 12 годині 30 хвилин, ОСОБА_7 , знаходячись поблизу буд. АДРЕСА_3 , зустрівся з потерпілим ОСОБА_10 в ході спілкування на ґрунті раптово виниклого конфлікту з останнім наніс один удар кулаком в область обличчя потерпілого від якого ОСОБА_10 впав на асфальт В ході падіння з плеча потерпілого ОСОБА_10 впала на асфальт його чоловіча сумка.

Далі, скориставшись тим, що потерпілий не утримує при собі свою чоловічу сумку, маючи прямий умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, діючи умисно, в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-1Х (зі змінами, внесеними Указами від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року №2019-ІХ, та від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року №2212-1Х), з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, з метою незаконного збагачення, ОСОБА_7 схопив з асфальту чоловічу сумку вартістю 40 гривень з особистим майном, а саме: шкіряним гаманцем «TEMANLI» коричневого кольору, вартістю 83 гривень 33 копійки, шкіряним гаманцем на кнопці «Катеііе», вартістю 113 гривень 34 копійки, гаманцем тревел-кейс з написом «1 want to travel the world», вартістю 162 гривні, 2 пакети швидкорозчинного пюре «Любисток», вартістю 17 гривень 61 копійка, кожна, підвіска-амулет на щастя у вигляді металевої корейської монети з текстильним шнурком чорного кольору, вартістю 59 гривень 80 копійок, підвіска-амулет на щастя у вигляді металевої корейської монети з текстильним шнурком чорного кольору, вартістю 29 гривень 90 копійок, підвіска-амулет на щастя у вигляді металевої корейської монети з текстильним шнурком чорного кольору, вартістю 59 гривень 80 копійок, підвіска-амулет на щастя у вигляді металевої корейської монети з текстильним шнурком чорного кольору, вартістю 29 гривень 90 копійок, навушники бездротові чорного кольору вартістю 111 гривень 67 копійок, кулькова ручка з написом «Екатерина», вартістю 53 гривні 33 копійки, кулькова ручка з написом «Erasable gel pen 0.5 mm», вартістю 53 гривні 33 копійки, кулькова ручка сіро зеленого кольору, вартістю 53 гривні 33 копійки, кулькова ручка з написом «Виктор», вартістю 53 гривні 33 копійок, окуляри сонцезахисні «MATRIX», вартістю 45 гривень, навушники дротові чорного кольору вартістю 59 гривень 67 копійок, грошові кошти в розмірі 469 гривень купюрами номіналом 50, 20, 5, 1 гривні, яке на праві власності належить потерпілому ОСОБА_10 та не звертаючи уваги на вимогу потерпілого запинитись побіг в невідомому напрямку.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, ОСОБА_7 разом із викраденим майном зник з місця скоєння злочину, розпорядившись ним у подальшому на власний розсуд, чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на суму 1511 гривень 95 копійок.

Не погоджуючись із висновками суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу на вирок суду першої інстанції.

Цю скаргу обґрунтовує тим, що суд першої інстанції, призначаючи йому суворе покарання, не навів переконливих мотивів щодо відмови у застосуванні положень статті 69 КК України.

Під час визначення покарання суд першої інстанції не врахував, що він має стійкі соціальні зв`язки: обвинувачений перебуває у шлюбі, на його утриманні є дитина 2023 року народження з вадами здоров`я, яка потребує операції та постійного догляду.

Також не було враховано, що з перших днів військової агресії російської федерації проти України він добровільно вступив до лав Збройних Сил України, брав участь у бойових діях, отримав осколкове поранення в ділянці голови та зазнав контузії.

Крім того, усі речі були повернуті потерпілою, а обвинувачений співпрацював із органами досудового розслідування для об`єктивного розгляду кримінального провадження, і потерпілий не має жодних претензій до обвинуваченого.

Обвинувачений просить пом`якшити вирок суду першої інстанції, урахувавши наведені обставини.

До початку судового засідання обвинувачений подав доповнення до апеляційної скарги, у якому зазначив, що щиро розкаюється у вчиненому, сприяв розкриттю злочинів.

Зокрема, обвинувачений наголошує, що його каяття є дійсно щирим, оскільки він активно співпрацював із органами досудового розслідування, надавав усі необхідні відомості, а майно було повернуто потерпілому шляхом добровільної здачі.

Також він пояснює, що грабіж було скоєно унаслідок словесної сварки, спричиненої політичними обставинами в країні, яка згодом переросла у бійку.

Окремо обвинувачений звертає увагу на те, що його дитина має вроджені вади серця й потребує стороннього догляду. Дитині вже зроблено одну операцію, і вона потребує ще кількох оперативних втручань. У матеріалах провадження містяться докази щодо стану здоров`я та інвалідності дитини.

Крім того, обвинувачений підкреслює своє бажання продовжувати військову службу в лавах Збройних Сил України.

Заслухавши доповідь судді по справі, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

З огляду на ст. 409 КПК України, підставами для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є, окрім іншого, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Частиною 1 статті 412 КПК України до істотних порушень вимог кримінального процесуального закону віднесені порушення цього Кодексу, які перешкоджали чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

При вивченні матеріалів кримінального провадження та перевірці доводів апеляційної скарги обвинуваченого колегією суддів було встановлено, що судом першої інстанції під час розгляду провадження було істотно порушено вимоги ст. 349 КПК України.

Так, відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Допит обвинуваченого здійснюється обов`язково, крім випадку, якщо він відмовився від давання показань, та випадку, передбаченого ст. 381 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, у ході судового розгляду суд обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують його особу.

Досліджуючи докази, суд виходив з того, що обвинувачений вину у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186 та ч. 5 ст. 407 КК України визнав повністю, згоден з обсягом пред`явленого йому обвинувачення і кваліфікацією вчинених ним злочинів, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю кримінальних правопорушень та своїми показами підтвердив факт їх вчинення.

Як зазначив суд у мотивувальній частині вироку, за епізодом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, ОСОБА_7 свою вину визнав та пояснив, що 8 листопада 2023 року він зустрівся зі своїм знайомим ОСОБА_10 , у ході спілкування з яким на ґрунті раптово виниклого конфлікту у них виникла бійка. Під час бійки він наніс потерпілому один удар кулаком в область обличчя, від якого ОСОБА_10 впав на асфальт. Під час падіння з плеча потерпілого впала сумка, яку він взяв з собою та по дорозі викинув у кущі.

Тобто з пояснень обвинуваченого ОСОБА_7 , зафіксованих на технічному носії, вбачається, що він фактично не визнав наявність умислу на відкрите викрадення майна потерпілого, наявність корисливого мотиву та мети незаконного збагачення.

Ні у прокурора, ні у суду запитань до обвинуваченого з огляду на такий зміст його пояснень не виникло.

За таких обставин суд першої інстанції був зобов`язаний дослідити всі докази, якими орган досудового розслідування обґрунтував висновок про винуватість ОСОБА_7 у вчиненому злочині, передбаченому ч. 4 ст. 186 КК України.

Частиною 1 ст. 415 КПК України визначено, що суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкоджають чи можуть перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Статтею 7 КПК України передбачені загальні засади кримінального провадження, зокрема те, що під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до ч. 6 ст. 9 КПК України у випадку, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вирок, як постановлений з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, не може бути визнаний законним та підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, що відповідає вимогам ст.ст. 409, 412, 415 КПК України.

Під час нового розгляду кримінального провадження суду першої інстанції необхідно повно, всебічно з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону, ретельно перевірити усі докази кримінального провадження, з належною їх мотивацією, в тому числі, взяти до уваги інші доводи, які зазначалися в апеляційній скарзі обвинуваченого, та ухвалити законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення у відповідності до приписів, передбачених ст. 370, 374 КПК України.

Відповідно до ст. 415 КПК України, при скасуванні ухвали суду внаслідок істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, суд апеляційної інстанції призначає новий судовий розгляд, не вирішуючи питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, а тому доводи апеляційної скарги прокурора щодо врахування даних про особу обвинуваченої та призначення їй покарання підлягають ретельній перевірці при новому розгляді в суді першої інстанції.

Вирішуючи у відповідності до ч. 1 ст. 197, ст. 331, п. 3 ч. 1 ст. 419 КПК України питання щодо запобіжного заходу, колегія суддів виходить із наступного.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_7 тримається під вартою до набрання вироком законної сили, у зв`язку з тим, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції і під час апеляційного розгляду не встановлені підстави для зміни зазначеного запобіжного заходу на більш м`який, колегія суддів вважає необхідним строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 продовжити на 60 днів.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу (з доповненнями) обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 вересня 2024 року відносно ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186, ч. 5 ст. 407 КК України, скасувати.

Призначити новий розгляд провадження в тому ж суді в іншому складі суду.

Продовжити застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 (шістдесят) днів до 3 квітня 2025 року включно.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4