УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2025 року

м. Київ

справа № 757/56884/24-к

провадження № 51-1250ск25

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах підозрюваної ОСОБА_5 на ухвалу Київського апеляційного суду від 13 січня 2025 року про відмову у відкритті апеляційного провадження та повернення апеляційної скарги,

встановив:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 03 грудня 2024 року задоволено клопотання слідчого та надано дозвіл слідчому слідчої групи Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_6 та іншим слідчим слідчої групи Головного слідчого управління Національної поліції України у кримінальному провадженні №0001171 на проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , що на праві власності належить ОСОБА_7 та перебуває у користуванні ОСОБА_5 , з метою відшукання та вилучення речей та документів, які мають доказове значення в даному кримінальному провадженні, а саме: мобільний телефон марки «Redmi» ІМЕІ: НОМЕР_1 ; мобільний телефон марки «NOMI» ІМЕІ: НОМЕР_2 .

Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 січня 2025 року відмовлено у відкритті провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах підозрюваної ОСОБА_5 на вказану ухвалу слідчого судді, оскільки зазначена ухвала не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

У касаційній скарзі захисник просить переглянути в касаційному порядку вказану ухвалу апеляційного суду. Посилається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Вказує, що ухвала слідчого судді не містить будь-яких доводів на підтвердження наявності достатніх підстав вважати, що відомості, які містяться у речах і документах, мають значення для досудового розслідування.

Посилається на правові позиції, які містяться в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07 жовтня 2024 року (справа № 466/525/22), постанові Верховного Суду України від 12 жовтня 2017 року (справа № 5-142кс(15)17), постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року (справа № 237/1459/17 та справа № 243/6674/17).

Вважає, що слідчим суддею, під час постановлення ухвали про надання дозволу на проведення обшуку, фактично прийнято рішення про обмеження права власності на майно, тобто про його арешт. Стверджує, що зазначеною ухвалою слідчого судді від 03 грудня 2024 року затверджений конкретний перелік майна з ідентифікуючими ознаками, яке вилучено в ході проведення обшуку. На думку захисника, зазначене вище свідчить про те, що слідчий суддя вийшов за межі своїх повноважень, а тому у відповідності до правових позицій Верховного Суду він має право на апеляційне оскарження цієї ухвали слідчого судді. Водночас зазначає, що оскаржувана ухвала апеляційного суду від 13 січня 2025 року є невмотивованою та незаконною.

Відповідно до вимог пункту 2 частини 2 статті 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Так, стаття 309 КПК містить вичерпний перелік ухвал слідчого судді під час досудового розслідування, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку.

Однак, вказана ухвала слідчого судді, якою в порядку статті 233 КПК задоволено клопотання слідчого про надання дозволу на проведення обшуку з метою виявлення та вилучення речей і документів, не входить допереліку ухвал слідчого судді, які підлягають оскарженню в апеляційному порядку під час досудового розслідування, що визначений у статті 309 КПК.

Відповідно до частини 4 статті 399 КПК суддя-доповідач апеляційного суду відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Отже, апеляційний суд правильно встановив, що ухвала слідчого судді за результатом розгляду по суті клопотання про надання дозволу на проведення обшуку з метою виявлення та вилучення речей і документів не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, а тому обґрунтовано відмовив у відкритті апеляційного провадження.

Разом з тим, посилання захисника на постанову Верховного Суду України від 12 жовтня 2017 року (справа № 5-142кс(15)17), постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року (справи № 237/1459/17 та № 243/6674/17) є нерелевантними, оскільки в цих рішеннях містяться висновки про те, що у разі постановлення слідчим суддею ухвали, що не передбачена кримінальними процесуальними нормами, до яких відсилає положення частини 3 статті 309 КПК, суд апеляційної інстанції не вправі відмовити у перевірці її законності, посилаючись на приписи частини 4 статті 399 КПК. Натомість в цьому провадженні апеляційним судом переглядалась ухвала слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку з метою виявлення та вилучення речей і документів, що, як вже зазначалось, не є предметом оскарження суду апеляційної інстанції.

При цьому посилання на постанову об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07 жовтня 2024 року (№ 466/525/22) є також нерелевантними, оскільки в цьому провадженні не оскаржувалась в апеляційному порядку ухвала слідчого судді, а по суті переглядався вирок суду першої інстанції.

Доводи касаційної скарги захисника щодо недотримання апеляційним судом загальних засад кримінального провадження є непереконливими.

Оскільки частиною 6 статті 9 КПК передбачено, що коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною 1 статті 7 цього Кодексу. Однак, у цьому випадку не виникає питань, які б не було врегульовано чи неоднозначно застосовано нормами КПК. А тому немає підстав вважати, що апеляційний суд, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, не дотримався загальних засад кримінального провадження щодо забезпечення права на оскарження процесуальних рішень.

Що стосується доводів захисника щодо незаконності ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 03 грудня 2024 року, то ухвала слідчого судді не підлягає самостійному оскарженню і в касаційному порядку відповідно до статті 424 КПК.

Відтак, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги захисника, а тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись пунктом 2 частини 2 статті 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах підозрюваної ОСОБА_5 на ухвалу Київського апеляційного суду від 13 січня 2025 року про відмову у відкритті апеляційного провадження та повернення апеляційної скарги.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3