1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/2591/20 1-кс/335/827/2025
13 березня 2025 року м. Запоріжжя
У ході досудового розслідування по даному кримінальному провадженню встановлено, що на території м. Запоріжжя діяла вказана група осіб, яка шляхом обману громадян привласнювала об`єкти нерухомості, які належали мешканцям міста Запоріжжя. Так, здебільшого жертвами вказаної групи є особи похилого віку, які не мають близьких родичів або тривалий час не підтримують зв`язок з останніми, а також особи, родичі яких перебувають за кордоном, на тимчасово окупованій території або мешкають в інших віддалених регіонах України. До основних методів протиправного заволодіння майном вказаної групи входить переоформлення житлових приміщень громадян на себе, своїх близьких родичів або підставних осіб, підконтрольних учасниками групи. В якості підстави реєстрації власності на об`єкти нерухомості вказані особи використовують заздалегідь виготовлені підроблені офіційні документи щодо виникнення права власності на квартири у м. Запоріжжя та печатки суб`єктів господарювання різної форми власності, зокрема договори купівлі-продажу об`єктів нерухомості, датовані 1997-2002 роками, посвідчені в тому числі, але не виключно, печатками Запорізької товарної біржи «Торг-Інвест», Запорізької товарної біржи «Строй-Інвест», Товарної біржи «Арсенал» та підписами виконаними від імені президентів, директорів вказаних товарних бірж, діяльність яких на теперішній час фактично припинена, а також підроблені технічні паспорти та довідки, видані від імені посадових осіб Запорізького міжміського бюро технічної інвентаризації. Досудовим розслідуванням встановлено, що вказаною групою осіб, шляхом обману, на підставі підроблених документів договорів купівлі-продажу нібито посвідчених товарними біржами, протиправно заволоділи нерухомим майном, а саме квартирами розташованими у м. Запоріжжі та відчужили їх на користь добросовісних набувачів. Однією з таких об`єктів є квартира розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка згідно довідки ЖБК №337 «Машинобудівник 33» м. Запоріжжя від 30.09.1994 на підставі ордеру № 636 від 20.05.1989 виданого Запорізьким виконкомом на праві приватної власності належала ОСОБА_4 , яка ІНФОРМАЦІЯ_1 померла. 12.12.2019 між підозрюваною ОСОБА_5 (продавець), яка діяла від імені підозрюваної ОСОБА_6 на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7 від 28.10.2019 за реєстровим №2280 та ОСОБА_8 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , ціна договору склала 328 200,00 грн., який було посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_9 та зареєстровано в реєстрі під №7212. 29.08.2024 між ОСОБА_8 , 1956 р.н., РНОКПП НОМЕР_1 (дарувальник) та ОСОБА_10 , РНОКПП НОМЕР_2 (обдаровуваний) було укладено договір дарування квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , який було посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_11 та зареєстровано в реєстрі під №4282. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, житлової квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , на праві приватної власності належить ОСОБА_10 , РНОКПП НОМЕР_2 .
На даний час існує сукупність підстав вважати, що зазначена квартира була об`єктом кримінально протиправних дій та має значення для досудового розслідування, зокрема містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, вона відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України та з метою збереження речових доказів, слідчий звернувся до суду з клопотання про накладення арешту на вказану у клопотанні квартиру.
Слідчий клопотання підтримав, про що надав відповідну заяву.
Розглянувши клопотання та дослідивши матеріали додані до клопотання, слідчий суддя дійшов до таких висновків.
Одним з таких об`єктів нерухомого майна є квартира розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, на праві приватної власності належить ОСОБА_10 .
Вищевказана квартира визнана речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні, відповідно до постанови слідчого від 07.03.2025.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Пунктом 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, на який посилається слідчий у своєму клопотанні, як на підставу для арешту майна, передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно положень ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
З урахуванням наведеного, слідчий суддя дійшов висновку про задоволення клопотання та необхідність накладення арешту на квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки вона відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, є об`єктом кримінально протиправних дій, а не накладення арешту може призвести до його відчуження, та метою такого арешту є забезпечення зберігання речових доказів.
Керуючись ст. ст. 170-173, 175, 309, 372, 392, 532 КПК України, слідчий суддя, -
Клопотання слідчого СУ ГУНП України в Запорізькій області ОСОБА_3 про арешт майна задовольнити.
Накласти арешт на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , із забороною розпорядження (відчуження) вказаним майном, власником якої є ОСОБА_10 .
Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1