Справа № 203/388/25
Провадження № 1-кп/0203/1161/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2025 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000027 06.01.2025 року, відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 111 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Кіровського районного суду м. Дніпропетровська знаходиться вищевказаний обвинувальний акт.

У підготовчому судовому засіданні прокурор надав клопотання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 на 60 днів, без визначення застави.

В обґрунтування клопотання прокурор зазначив, що ризики, передбачені п.п. 1, 2, 4, 5 ст. 177 КПК України, продовжують існувати та не зменшились.

Так, обвинувачений ОСОБА_6 може переховуватися від суду, оскільки обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину та усвідомлює, що у разі визнання його винуватими йому може бути призначене покарання у вигляді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі. Також, оскільки обвинувачений спілкувався за допомогою інтернет-ресурсу, може дистанційно видалити переписку. Разом з тим, прокурор зазначає, що перебуваючи на волі, обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме, перебуваючи на волі може повідомити інших невстановлених осіб в ходу досудового розслідування осіб про кримінальне переслідування, а також, вчиняти інші аналогічні кримінальні правопорушення чи продовжувати вчиняти кримінальне правопорушення у якому обвинувачується, враховуючи характер дій обвинуваченого, які пов`язані з проведенням військової агресії Російської Федерації проти України.

Обвинувачений ОСОБА_6 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, зазначивши, що вини у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не визнає, адже жодного злочину він не вчиняв. Просив змінити йому запобіжний захід на домашній арешт.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 підтримав позицію свого підзахисного та просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора, оскільки прокурор мотивуючи своє клопотання посилається на матеріали кримінального провадження, які до суду ще не надані. Ризики зазначені прокурором у клопотанні жодним чином не обґрунтовані. Враховуючи зазначене, захисник просив змінити ОСОБА_6 запобіжний захід на домашній арешт, а у разі продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, просив визначити розмір застави.

Заслухавши клопотання прокурора щодо продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, думку обвинуваченого та захисника, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України однією з підстав для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення.

З огляду на стадію кримінального провадження, яке наразі перебуває на стадії підготовчого судового провадження і обвинуваченому вже пред`явлено обвинувачення, яке підлягає доведенню прокурором в суді за стандартом «поза розумним сумнівом», суд не входить в перевірку «обґрунтованості підозри».

Згідно ч.2 ст.177 КПК України другою підставою для застосування запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ухвалою слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14.08.2024 року відносно ОСОБА_6 був застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, дію якого було неодноразово продовжено, зокрема ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 січня 2025 року до 24 січня 2025 року, включно.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, колегія суддів, відповідно до ст. 178 КПК України, враховує дані, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який раніше не судимий, до затримання працював охоронцем у лікарні, одружений, має місце реєстрації та проживання у м. Дніпро.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 111 КК України, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі строком 15 років або довічне позбавлення волі, а отже, усвідомлюючи відповідальність, яка йому загрожує у разі доведеності вини, може переховуватися від суду, що свідчить про існування ризику передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Беручи до уваги характер інкримінованого правопорушення, ризик, що передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд вважає обґрунтованим, оскільки обвинувачений ОСОБА_6 спілкувався за допомогою інтернет-ресурсу, а отже, перебуваючи на волі, може знищити все листування аби уникнути кримінальної відповідальності за скоєне.

Разом з тим, існує ризик того, що перебуваючи на волі, обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином,а саме: повідомити інших невстановлених в ході досудового розслідування осіб про кримінальне переслідування щодо нього, чим зашкодить встановленню вказаних осіб, що призведе, до уникнення від відповідальності, а також, вчиняти інші аналогічні кримінальні правопорушення чи продовжувати вчиняти кримінальне правопорушення у якому обвинувачується, враховуючи характер дій обвинуваченого, які пов`язані з проведенням військової агресії Російської Федерації проти України, що свідчить про існування ризиків передбачених п.п. 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Оцінюючи вищевказані обставини, суд, також, приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, про те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Також, судом враховується характер кримінального правопорушення, яке має високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої наслідками для суспільства та обороноздатності країни в цілому та практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

З урахуванням наведеного, доводи захисника про відсутність ризиків, є необґрунтованими, а суд доходить до висновку, що на теперішній час, не зникли ризики, які існували на час обрання обвинуваченому міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме, передбачені п.п. 1, 2, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Вказані ризики є обґрунтованими та виправдовують необхідність продовження відносно обвинуваченого строку тримання під вартою.

Також, посилання обвинуваченого на невизнання вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд не може взяти до уваги, оскільки оцінка наявності в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення судом надається при ухваленні вироку.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Зважаючи на суспільний інтерес, який превалює над принципом поваги до свободи обвинуваченої, суд вважає, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченою процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення встановлених судом ризиків і застосування саме такого запобіжного заходу буде виправданим з точки зору наявності відповідного суспільного інтересу, а отже не суперечитиме вимогам ст. 5 Конвенції та практиці ЄСПЛ.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає за необхідне продовжити строк тримання під вартою щодо ОСОБА_6 на 60 днів, без визначення застави.

Щодо призначення справи до судового розгляду, суд зазначає наступне.

У судовому засіданні прокурор просив призначити обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 до судового розгляду.

Інші учасники судового провадження не заперечували щодо призначення справи до судового розгляду.

Суд, заслухавши думки учасників кримінального провадження, приходить до наступного висновку.

Під час підготовчого судового засідання суд вирішує питання, передбачені ч. 3 ст. 314 КПК України.

Одним із рішень, які вправі ухвалити суд у підготовчому судовому засіданні, відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 314 КПК України, є рішення про направлення обвинувального акту до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження.

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 412 КПК України вказане питання підлягає першочерговому з`ясуванню, оскільки судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо порушено правило підсудності.

А відтак, всі інші питання, у тому числі щодо призначення обвинувального акту до судового розгляду, мають вирішуватися належним судом.

Положеннями ст. 32 КПК України, визначено, що кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення. У разі якщо було вчинено кілька кримінальних правопорушень, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено більш тяжке правопорушення, а якщо вони були однаковими за тяжкістю, - суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено останнє за часом кримінальне правопорушення. Якщо місце вчинення кримінального правопорушення встановити неможливо, кримінальне провадження здійснюється судом, у межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування.

Злочин, передбачений статтею 111 КК України, є кримінальним правопорушенням з формальним складом.

Об`єктивна сторона державної зради може виражатися в різних формах, які вичерпним чином визначені в ч. 1 ст. 111 КК України, однією з яких, є надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги у проведенні підривної діяльності проти України

У цій формі державна зрада вважається закінченою з моменту, коли особа фактично почала надавати допомогу іноземній державі, іноземній організації чи їх представникам у проведенні підривної діяльності проти України.

Так, згідно обвинувального акту, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 111 КК України, а саме, у державній зраді, тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності України, шляхом надання представнику іноземної держави допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчинене в умовах воєнного стану, за попередньою змовою групою осіб.

У викладі фактичних обставин кримінального правопорушення, крім іншого зазначено: «…Так, встановлено, що ОСОБА 1 (досудове розслідування відносно якої виділено в окреме кримінальне провадження № 0001470), діючи умисно, з метою заподіяння шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній безпеці України, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків, внаслідок вчинення нею злочинного діяння, нехтуючи інтересами держави та суспільства, залучила для виконання завдань, отриманих від представників ФСБ РФ, направлених на збір та отримання інформації про місця дислокації, розташування, переміщення військових підрозділів та техніки, озброєння Збройних Сил України та інших військових формувань на території Дніпропетровської області, фіксації результатів ракетних ударів завданих військовими підрозділами ворога за невстановлених обставин та в невстановлений проміжок часу, однак не пізніше 02.01.2024, громадянина України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом спілкування з ним за допомогою Інтернет-месенджеру «Telegram».

У свою чергу, у ОСОБА_6 , у невстановлений проміжок часу, однак не пізніше 02.01.2024, якому достовірно відомо про діючий в країні воєнний стан, виник злочинний умисел, спрямований на заподіяння шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній безпеці України, в умовах воєнного стану, шляхом надання допомоги представнику іноземної держави Російської Федерації у проведенні підривної діяльності проти України.

3 цією метою ОСОБА_6 , перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці на території м. Дніпро, використовуючи власний мобільний телефон марки «Nokia», моделі «G20», з IME11: НОМЕР_1 , IME12: НОМЕР_2 , s/n: НОМЕР_3 (далі - мобільний телефон марки «Nokia G20») з абонентськими номерами операторів мобільного зв?язку НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , на який інстальовано програмний додаток Інтернет-месенджеру «Telegram» з обліковим записом «НИК БУРЫЙ» 3 абонентським номером оператора мобільного зв?язку НОМЕР_4 3 ідентифікатором «ID: », за невстановлених обставин, однак не пізніше проміжку часу з 09 год. 36 хв. по 09 год. 44 хв. 03.01.2024 розпочав листування з ОСОБОЮ 1 (досудове розслідування відносно якої виділено в окреме кримінальне провадження № 0001470) з приводу здійснення розвідувальної діяльності в інтересах держави агресора та на виконання розвідувального завдання отриманого останньою від представника іноземної держави - співробітника ФСБ РФ ОСОБА_8 що використовує обліковий запис «Владимир» з абонентським номером оператора мобільного зв?язку НОМЕР_6 , для надання допомоги у проведенні підривної діяльності проти України.

З цією метою, ОСОБА_6 , та ОСОБА 1 (досудове розслідування відносно якої виділено в окреме кримінальне провадження № 0001470), реалізуючи свою злочинну діяльність, спрямовану на заподіяння шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній безпеці України, в умовах воєнного стану, шляхом надання допомоги представникам іноземної держави - ФСБ РФ допомоги у проведенні підривної діяльності проти України, діючи за попередньою змовою між собою, домовились про спільні злочинні дії з дотриманням конспірації.

Встановлено, що ОСОБА_6 , реалізуючи злочинний умисел, спрямований на заподіяння шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній безпеці України, шляхом надання представникам іноземної держави - Російської Федерації допомоги у проведенні підривної діяльності проти України, в умовах воєнного стану, добровільно та з власної ініціативи, у приблизний проміжок часу з 09 год. 44 хв. по 10 год. 10 хв. 02.01.2024 прибувши до будівлі ПАТ «Проектний і проектно-конструкторський інститут «Металургавтоматика», що розташована за адресою: м. Дніпро, вул. Сімферопольська, 21, та пройшовши всередину неї, з використанням цифрової камери свого мобільного телефону марки «Nokia G20», здійснив оглядову відеофіксацію наслідків ракетного удару, завданого 29.12.2023 підрозділами збройних сил російської федерації по будівлях ПАТ «Проектний і проектно-конструкторський інститут «Металургавтоматика», що розташований за вказаною адресою, а саме відеозйомку зруйнованого даху, фасаду та конструкцій будівлі зазначеного товариства, внаслідок чого отримав відеозапис тривалістю 00 хв. 23 с. …» (аркуші обвинувального акту 6-8).

Враховуючи те, що у даному випадку злочин вважається закінченим з моменту, коли особа фактично почала надавати допомогу представнику іноземної держави у проведенні підривної діяльності проти України, то згідно обвинувального акту відносно ОСОБА_6 , місцем вчинення злочину є або невстановлене досудовим розслідуванням місце на території м. Дніпро, або м. Дніпро, вул. Сімферопольська, 21.

Так, з обвинувального акту вбачається, що його складено за місцем розташування органу досудового розслідування м. Дніпро, просп. Нігояна, 35-А, та затверджено прокурором за адресою: м. Дніпро, вул. Воскресенська, 10.

Тобто, місцезнаходження органу, що закінчив досудове розслідування у даному кримінальному провадженні, а також, адреса: м. Дніпро, вул. Сімферопольська, 21, не відносяться до територіальної юрисдикції Кіровського районного суду м. Дніпропетровська.

Відтак, суд вважає, що вказаний обвинувальний акт направлено до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з порушенням правил територіальної підсудності.

Аналізуючи вищенаведене, з метою недопущення порушення територіальної підсудності кримінального провадження, з урахуванням вимог ст.ст. 32, 34 КПК України, є достатні підстави для направлення обвинувального акту відносно ОСОБА_6 до Дніпровського апеляційного суду, для визначення підсудності.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 199, 314-315 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора, задовольнити.

Продовжити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 111 КК України, строк тримання під вартою на 60 днів, тобто по 21 березня 2025 року, включно.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000027 06.01.2025 року, відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 111 КК України, направити до Дніпровського апеляційного суду, для визначення підсудності.

Ухвала в частині продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Судді:

_____________ _________________ _______________ ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3