Житомирський апеляційний суд
Номер провадження №11-сс/4805/31/25
Категорія ст.422 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю

секретаря: ОСОБА_5

підозрюваної: ОСОБА_6

власника майна: ОСОБА_7

представника власників

майна та захисника: ОСОБА_8

прокурора: ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційні скарги підозрюваної ОСОБА_6 , представника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 12 грудня 2024 року, якою задоволено клопотання слідчого про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000794 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на вилучене під час обшуку 29.11.2024 за місцем проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на: грошові кошти в сумі 20 000 (двадцять тисяч) доларів США, які упаковано до спецпакету №PSP 2159665.

В апеляційній скарзі власник майна ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді та відмовити у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.

Стверджує, що кошти вилучені під час обшуку мають законне джерело походження.

Зазначає, що частина коштів від продажу житлового будинку (8499 доларів США), а інша частина (10000 доларів США) передана на зберігання їй ОСОБА_7 , яка є племінницею чоловіка ОСОБА_6 .

Вказує, що вилучені грошові кошти не мають доказового значення для кримінального провадження, а тому арешт накладений на ці кошти підлягає скасуванню.

В апеляційній скарзі представник власника майна ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу слідчого судді та відмовити у задоволенні клопотання слідчого про арешт 10 000 доларів, що належать ОСОБА_7 .

Твердить, що 10 000 доларів належать саме ОСОБА_7 , яка передала на зберігання ОСОБА_6 , які отримала від продажу нерухомого майна.

Наголошує на тому, що ОСОБА_7 проживає на кордоні з білорусією та підчас війни перебувала під окупацією, а тому з метою збереження цих коштів передала на зберігання своєму дядьку ОСОБА_10 , який являється співмешканцем ОСОБА_6 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення підозрюваної, власника майна, представника власників майна адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційні скарги, заперечення прокурора на апеляційні скарги, перевіривши матеріали провадження відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Житомирській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, зареєстрованому у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000794 від 22.10.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що службовими особами комунальних та державних медичних установ, з метою отримання додаткових матеріальних благ у вигляді грошових коштів, запровадили механізм по вимаганню та отриманню неправомірної вигоди від фізичних осіб регіону за сприяння у видачі медичних заключень щодо перебування хворих на стаціонарному лікуванні, які необхідні для прийняття позитивного рішення під час скерування вказаних документів для повного медичного обстеження, здійснення необхідних досліджень. У схему протиправної діяльності залучено ряд осіб, яких необхідно перевірити на причетність.

Так, лікар-травматолог КНП «Малинська міська лікарня» ММР ОСОБА_11 під час особистої зустрічі з ОСОБА_12 , висловив останньому вимогу сплатити йому грошові кошти в сумі 10 000 гривень, за надання медичного заключення щодо перебування останнього на стаціонарному лікуванні, яке необхідне для прийняття лікарсько-консультативною комісією висновку, який стане підставою для проходження медико-соціальної експертизи та визначення ступеня групи непрацездатності.

У подальшому, 05.11.2024 лікар-травматолог ОСОБА_11 , перебуваючи у своєму службовому кабінеті КНП «Малинська міська лікарня» ММР, за адресою: м. Малин, вул. Г.Бондарик, 17, отримав від гр. ОСОБА_12 неправомірну вигоду в сумі 10 000 грн., а також надав останньому виписку форми №027/о із медичної картки стаціонарного хворого №4466 про перебування з 14.10.2024 по 24.10.2024 гр. ОСОБА_12 на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні (з травматологічними ліжками) КНП «Малинська міська лікарня» ММР, який в дійсності там не знаходився.

У подальшому, у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці у секретаря комісії ЛКК КНП «Малинський міський центр ПМСД» Малинської міської ради ОСОБА_6 та невстановлених посадових осіб Коростенської міжрайонної МСЕК, виник умисел, спрямований на одержання неправомірної вигоди від ОСОБА_12 за вчинення в його інтересах дій з використанням наданого службового становища, уповноваженими на прийняття рішення про встановлення групи інвалідності. Таким чином ОСОБА_6 вступила у попередню змову з невстановленими посадовими особами Коростенської міжрайонної МСЕК, при цьому ОСОБА_6 мала діяти в якості пособника, а саме сприяти вчиненню кримінального правопорушення шляхом надання засобів його вчинення, зокрема шляхом отримання неправомірної вигоди від ОСОБА_12 та передачі її невстановленим посадовим особам Коростенської міжрайонної МСЕК.

Після чого, 27.11.2024 ОСОБА_6 продовжуючи спільний злочинний умисел, за попередньою змовою з невстановленими посадовими особами Коростенської міжрайонної МСЕК, перебуваючи у своєму службовому кабінеті №65 КНП "Малинський центр первинної медико-санітарної допомоги" ММР, що за адресою: Житомирська область, Коростенський район, м. Малин, вул. 10 ОГШБ, 83, вимагала та отримала від гр. ОСОБА_12 неправомірну вигоду в сумі 1500 доларів США та 21 000 грн. за виготовлення необхідної медичної документації, продовження групи інвалідності та видачі довідки МСЕК.

29.11.2024 ОСОБА_11 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України.

29.11.2024 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч.3 ст.368 КК України.

29.11.2024, на підставі ухвали Корольовського районного суду м.Житомир №296/11039/24 від 29.11.2024, проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого вилучено майно грошові кошти 20 000 доларів США.

29.11.2024 вказане майно визнано речовими доказами в даному кримінальному провадженні.

04 грудня 2024 року старший слідчий в ОВС СУ ГУНП в Житомирській області майор поліції ОСОБА_13 звернувся до слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира із клопотанням, погодженим прокурором відділу Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_14 , відповідно до змісту якого просить винести ухвалу про накладення арешту на грошові кошти в суму 20 000 доларів США.

Вказане клопотання слідчий суддя задовольнив, наклав арешт на грошові кошти в сумі 20 000 (двадцять тисяч) дол. США, які упаковано до спецпакету №PSP 2159665.

З такими висновками слідчого судді, колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, під арештом майна розуміється тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до ч. 10 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Частиною 11 ст. 170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Задовольняючи клопотання слідчого про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження № 0000794 слідчий суддя дослідивши матеріали, додані до клопотання та з`ясувавши обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна прийшов до обґрунтованого висновку про наявність передбачених п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України підстав для накладення арешту на майно ОСОБА_6 з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання.

При цьому, під час розгляду клопотання органу досудового розслідування слідчий суддя встановив наявність достатніх підстав вважати, що вищевказане майно на яке слідчий просить накласти арешт відповідає критеріям п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України.

З такими висновками слідчого судді суду погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

Так, зі змісту ст. 170 КПК України вбачається, що однією з обов`язкових умов для задоволення клопотання про накладення арешту на майно з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання є наявність обґрунтованої підозри за статтею, санкція якої передбачає конфіскацію майна як виду покарання.

Згідно клопотання про арешт майна та матеріалів, наданих стороною обвинувачення на його обґрунтування вбачається, що ця обов`язкова умова органом досудового розслідування та слідчим суддею дотримана.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

З матеріалів провадження, наданих слідчому судді, які обґрунтовують клопотання, вбачається, що зазначені у клопотанні обставини підозри ОСОБА_6 могли мати місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних та певними доказами. Тобто існують обґрунтовані підстави підозрювати ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, то на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише можна визначити, що причетність ОСОБА_6 до скоєння кримінального правопорушення, підозра яка їй повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування слідчим суддею щодо нього такого обмежувального заходу, як арешт майна.

Доводи апелянтів, що частина грошових коштів належать племінниці співмешканця ОСОБА_7 є непереконливими, неспростовних доказів про належність їй арештованих грошових коштів апелянти не надали.

Разом з тим, вказане арештоване майно було виявлено за місцем реєстрації проживання ОСОБА_6 , вона добровільно видала грошові кошти слідчому, що на час прийняття рішення давало підстави для висновку про їх належність підозрюваній.

При цьому, зауважень з приводу неналежності їй таких коштів ОСОБА_15 під час обшуку та при складанні протоколу висловлено не було. Будь-яких ідентифікуючих ознак, які б вказували на належність вилучених грошей іншій особі (пакування з підписами та помітками, квитанції, чеки тощо) такі грошові кошти не містили, а знаходилися в одному і тому ж місці, в одній пачці.

За таких обставин, на час розгляду клопотання слідчим суддею застосування арешту щодо цього майна було обґрунтованим, оскільки в іншому випадку воно могло бути втрачено, що в подальшому унеможливить виконання рішення суду в частині забезпечення виконання рішення суду щодо можливої конфіскації майна, у зв`язку з чим, посилання апелянтів на незаконність ухвали слідчого судді слід визнати безпідставними.

Відповідно до ч.2 ст. 174 КПК України власник майна вправі, в подальшому звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту, в разі коли в цьому відпала потреба, в тому числі, коли ним буде надано достатні та переконливі докази про належність їй грошових коштів на які накладено арешт.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування вказаної ухвали слідчого судді колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги підозрюваної ОСОБА_6 , представника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 12 грудня 2024 року, якою задоволено клопотання слідчого про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000794 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України - без змін.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя: