ВИРОК

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 609/1265/24

1-кп/609/113/2024

09 грудня 2024 року Шумський районний суд Тернопільської області в складі головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2

сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шумськ матеріали обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000368 від 02 серпня 2024 року, відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Башківці Шумського району Тернопільської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, розлученого, не депутата, з середньою освітою, працюючого майстром Забарівського лісництва філії «Кременецьке лісове господарство» ДП «Ліси України», на утриманні має неповнолітню дитину, судимого вироком Шумського районного суду від 04.03.2024 за ч. 1 ст. 369 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 17000 гривень,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України,

В С Т А Н О В И В:

27 вересня 2024 року із Кременецької окружної прокуратури до Шумського районного суду Тернопільської області надійшов затверджений обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000368 від 02 серпня 2024 року відносно ОСОБА_4 за ч.1 ст.382 КК України.

З обвинувального акту вбачається, що 18 січня 2024 року постановою Шумського районного суду Тернопільської області у справі №609/1311/23, яка набрала 29.01.2024 законної сили, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

В подальшому ОСОБА_4 , достовірно знаючи про те, що постановою Шумського районного суду Тернопільської області №609/1311/23, яка набрала 29.01.2024 законної сили, його притягнуто до адміністративної відповідальності та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, усвідомлюючи, що протягом зазначеного терміну зобов`язаний утриматися від керування транспортними засобами, діючи умисно, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч. 1 ст. 129-1 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до яких судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, з метою невиконання постанови суду, що набрала законної сили, маючи реальну можливість її виконати, керував транспортним засобом.

Так, 21 березня 2024 року о 09 год. 28 хв. на АДРЕСА_2 , на підставі п. 10 ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію України» у зв`язку із порушенням ч. 5 ст. 121 КУпАП, черговим нарядом з РПП СПД №2 (м. Шумськ) Кременецького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області у складі інспектора ОСОБА_5 та інспектора ОСОБА_6 , був зупинений автомобіль марки ВАЗ 2106, р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 . В ході спілкування із ОСОБА_4 встановлено, що останній керував автомобілем, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. У зв`язку із зазначеним відносно ОСОБА_4 складено протоколи ААБ №181379 та серії НОМЕР_2 від 21.03.2024 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 130 КУпАП та ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до постанови Шумського районного суду від 15.04.2024 ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 130 КУпАП та ч. 5 ст. 126 КУпАП з призначенням остаточного покарання у виді штрафу в розмірі 40800 (сорок тисяч вісімсот) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 років. Постанова суду 25.04.2024 набрала законної сили.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, погодився з усіма доказами, зібраними в справі в ході досудового слідства, які підтверджують його вину згідно пред`явленого обвинувачення. Суду показав, що достовірно знаючи про наявність постанови суду від 18.01.2024 за ч.1 ст. 130 КУпАП, яка набрала законної сили та будучи ознайомлений з нею, з метою невиконання постанови суду щодо позбавлення права керування транспортним засобом, та маючи реальну можливість її виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, продовжив керувати транспортним засобом, за що його було притягнуто до адміністративної відповідальності. У вчиненому розкаявся. Пояснив, що того дня захворіла дочка, в неї піднялась температура і він вимушений був їхати в аптеку по ліки. Також пояснив, що того дня він не продував у газоаналізатор Драгер, оскільки відмовився від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння.

Суд погоджується з кваліфікацією прокурором дій ОСОБА_4 , які полягали в умисному невиконанні постанови суду, що набрала законної сили за ч. 1 ст. 382 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 , визнавши свою винність у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України за обставин, викладених у обвинувальному акті, повністю погодився зі всіма зібраними в процесі досудового розслідування доказами, що її підтверджують, відмовився від їх дослідження під час судового розгляду.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою провину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, та, беручи до уваги те, що прокурор також не оспорював фактичні обставини подій, і судом встановлено, що учасники зазначеного кримінального провадження, в тому числі, і обвинувачений ОСОБА_4 , правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши сторонам положення ч.3 ст.349 КПК України, відповідно до яких останні будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Прокурор звернув увагу, що під час судового розгляду даного кримінального провадження обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 кримінального правопорушення знайшло своє підтвердження в повному обсязі, дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 1 ст. 382 КК України, кваліфікація є вірною і обґрунтованою, а винність обвинуваченого повністю підтверджена отриманими та дослідженими доказами. Зазначив, що обвинуваченому доцільно призначити покарання у межах санкції за ч. 1 ст. 382 КК України у вигляді позбавлення волі із застосуванням вимог ст.ст.75,76 КК України та призначити покарання з іспитовим строком.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відноситься до нетяжкого злочину, об`єктивні обставини кримінального провадження, особу винуватого, який раніше судимий, однак призначений штраф повністю не сплатив, позитивну характеристику за місцем проживання, стан здоров`я, зокрема те, що ОСОБА_4 на обліку лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має на утриманні малолітню дитину та батьків пенсійного віку, працевлаштований, як пом`якшуючу покарання обставину суд визнає щире каяття, обтяжуючі покарання обставини прокурором в судовому засіданні не заявлено та судом не встановлено.

При цьому суд також враховує те, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити покарання у межах санкцій статті обвинувачення у виді позбавлення волі, оскільки саме таке покарання буде необхідне і достатнє для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Разом з тим, з врахуванням пом`якшуючих покарання обставин, даних про особу, суд вважає за можливе, на підставі ст.75 КК України, звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк та з метою забезпечення належної поведінки обвинуваченого у період його дії на нього слід покласти передбачені ст.76 КК України обов`язки, що буде необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження нових кримінальних правопорушень, оскільки за вищенаведеного його виправлення та перевиховання можливі без ізоляції від суспільства.

Також судом встановлено, що відповідно до вироку Шумського районного суду Тернопільської області від 04 березня 2024 року ОСОБА_4 повністю не відбуто призначене покарання у виді штрафу в сумі 17000 грн.

За правилами ст.71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує не відбуту частину покарання за попереднім вироком.

Основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначені їх за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно (ч.3 ст.72 КК України).

Отже, на підставі ч.1 ст.71 КК України, з урахуванням ч.3 ст.72 КК України, покарання, призначене за вироком Шумського районного суду Тернопільської області від 04 березня 2024 року у виді штрафу в розмірі 17000 гривень, слід виконувати самостійно.

З матеріалів справи вбачається, що процесуальні витрати та витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження не обирався.

Долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 368, 374-376 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст.75 КК України, звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням та встановити 1 (один) рік іспитового строку, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Зобов`язати ОСОБА_4 відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, з урахуванням ч.3 ст.72 КК України, покарання, призначене за вироком Шумського районного суду Тернопільської області від 04 березня 2024 року у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень - виконувати самостійно.

Речові докази у кримінальному провадженні - DVD-R диск із відеозаписом вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_4 , який зберігається при матеріалах кримінального провадження - після набрання вироком законної сили залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок суду першої інстанції може бути оскаржений до Тернопільського апеляційного суду через Шумський районний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: ОСОБА_7