Справа № 953/9485/21
н/п 1-кс/953/2040/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" березня 2025 р. м. Харків

Слідчий суддя Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду у м. Харкові клопотання прокурора відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_2 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.05.2021 за №0000681,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_2

секретар судового засідання ОСОБА_3

у с т а н о в и в:

1. Суть питання, що вирішується ухвалою, та встановлені судом обставини.

У провадженні СУ ГУ НП в Харківській області перебувають матеріали кримінального провадження, відомості про яке, внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000681 від 14.05.2021, за ознаками складу злочину, передбаченого ч.3 ст. 190, ч.1 ст. 14 ч.4 ст. 190 КК України.

Нагляд за додержанням законів та досудовому розслідуванні у формі процесуального керівництва здійснюється групою прокурорів Харківської обласної прокуратури.

В ході досудового розслідуванням встановлено, що 17.03.2021 року в м. Харкові група невстановлених осіб, шахрайським шляхом, з використанням підроблених документів, після смерті власниці ОСОБА_4 (яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ), заволоділи частиною будинку АДРЕСА_1 .

12.05.2021 року до СУ ГУНП в Харківській області надійшла заява ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за фактом шахрайських дій групою невстановлених осіб, які шахрайським шляхом з використанням підроблених документів заволоділи частиною будинку АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Згідно з заповіту ОСОБА_4 остання заповіла нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка в свою чергу надала довіреність ОСОБА_5 , згідно якої останній був представником перед будь-якими фізичними особами та в усіх державних організаціях.

17.03.2021 року між ОСОБА_4 (померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ОСОБА_7 , було укладено правочин у формі договору дарування, який посвідчила приватний нотаріус ОСОБА_8 , в ході якого особа жіночої статі мавши при собі паспорт №ММ785826 на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , здійснила дарування 2/8 часток в праві спільної часткової власності на житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 .

В подальшому під час проведення досудового розслідування слідчим суддею Київського районного суду м. Харкова було накладено арешт на 2/8 часток житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 .

В ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , після смерті ОСОБА_4 (яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ), заволодів паспортом померлої.

Після чого в паспорті померлої ОСОБА_4 було замінено фото ОСОБА_4 на фото невстановленої особи жіночої статі похилого віку, після чого невстановлена особа жіночої статі похилого віку скориставшись даним паспортом здійснила правочин у приватного нотаріуса ОСОБА_8 17.03.2021 року, де було укладено договір дарування стороні ОСОБА_7 .

Під час досудового розслідування встановлено, що на фото в копії паспорта № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вилученого 29.06.2021 року на підставі Ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова, в ході тимчасового доступу до речей та документів нотаріуса ОСОБА_8 , перебуває інша людина, а саме ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , реєстраційна картка платника податків НОМЕР_2 , паспорт № НОМЕР_3 виданий 21.03.2001 Московським ГО ХГУ УМВДУ в Харківській області.

В ході допиту ОСОБА_10 , остання повідомила, що дійсно здійснила правочин у формі договору дарування у нотаріуса від імені ОСОБА_4 , за шо отримала грошову винагороду, яку їй надав громадянин який представився на ім`я ОСОБА_11 .

В ході впізнання за фотознімками ОСОБА_10 впізнала на фото громадянина який представився як ОСОБА_11 , а саме ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . Разом з тим, на виконання доручення слідчого щодо проведення слідчих (розшукових) дій в рамках кримінального правопорушення №0000681 від 14.05.2021, за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, оперативними співробітниками головного відділу ЗНД Управління СБ України в Харківській області встановлено причетних осіб до вчинення вказаного злочину, які шахрайським шляхом заволоділи зазначеним вище домоволодінням, а саме: ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Крім того, ОСОБА_12 та ОСОБА_9 у своїй злочинній діяльності використовує осіб низького соціального стану та наркозалежних осіб, в якості т. зв. «фунтів», яких підшукують учасники злочинної групи, а саме ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , яка надає осіб для фіктивного оформлення на осіб нерухомого майна.

Крім того, 04.03.2025 року до слідчого управління ГУНП в Харківській області надійшло повідомлення від співробітників УСБУ в Харківській області стосовно того, що громадянин ОСОБА_9 вступивши у злочинну змову з громадянами ОСОБА_14 та ОСОБА_15 готуються до заволодіння правом власності на квартиру в м. Харкові.

Так, 05.03.2025 року в період часу з 07 год. 43 хв. по 09 год. 40 хв. було проведено обшук на підставі ухвали Київського районного суду м. Харкова (Справа №953/9485/21, н/п 1-кс/953/1214/25) від 10.02.2025 за місцем мешкання ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 в ході якого було виявлено та вилучено певні речі та документи які 05.03.2025 року, визнані речовими доказами по кримінальному провадженню.

Вилучені в ході проведення обшуків предмети та документи мають значення речових доказів по кримінальному провадженню, оскільки є засобами вчинення кримінального правопорушення, можуть містити на собі інформацію вчинення кримінального правопорушення та в подальшому будуть необхідні для проведення судових експертиз.

2. Мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

За приписами ч. 1, п. 7) ч. 2 ст. 132 КПК захід забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: (1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; (2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; (3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням (ч. 3 ст. 132 КПК).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною 2 цієї статті визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: (1) збереження речових доказів; (2) спеціальної конфіскації; (3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; (4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: (1) правову підставу для арешту майна; (2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); (3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); (3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); (4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); (5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб (ч. 2 ст. 173 КПК).

Відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна (ч. 3 ст. 173 КПК).

Матеріали кримінального провадження свідчать, що вилучене майно має значення для забезпечення кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є знаряддям вчинення злочину, зберегло на собі його сліди, та існує можливість його використання як доказу у кримінальному провадженні.

З урахуванням встановлених вище обставин кримінального правопорушення та наданих стороною обвинувачення доказів на підтвердження викладених у клопотанні доводів, слідчий суддя вважає доведеним, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, оскільки сприятимуть досягненню мети щодо всебічного, повного та неупередженого досудового розслідування та забезпечення збереження речових доказів, таке втручання у право на власність є пропорційним, оскільки, завдяки цьому заходу забезпечення кримінального провадження може бути виконане завдання, для виконання якого прокурор звернувся із клопотанням.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 98, 131, 132, 170-173 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_2 , - задовольнити.

Накласти арешт шляхом заборони користування на речі та документи виявлені та вилучені під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_2 за місцем мешкання ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , а саме: - Печатка «Згідно з оригіналом»; - Печатка «Департамент охорони здоров`я КНП «Київська міська наркологічна клінічна лікарня «Срціотерапія»; - Печатка «КНП «Київська міська наркологічна клінічна лікарня «Соціотерапія»; - Печатка «ТОВ «Оптіред Скіл, код 45540990»; - Відтиск для печатки; - Мобільний телефон «Xiaomi Hyper OS» з сім-картками НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , IMEI1: НОМЕР_6 , IMEI2: НОМЕР_7 - власником є ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ,

Місцем зберігання майна визначити камери схову СУ ГУНП в Харківській області.

Ухвала слідчого судді про арешт майна підлягає негайному виконанню прокурором.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник майна або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1