БОРЗНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №730/1572/24
Провадження № 1-кп/730/113/2024
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" грудня 2024 р. м.Борзна

Борзнянський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Борзнянського районного суду Чернігівської області в м. Борзні кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000138 від 12.11.2024 року, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Любимівка Токмацького району Запорізької області (за даними свідоцтва про народження), ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в сел. Нижні Сірогози, Генічеського району Херсонської області (за даними довідки про звільнення), з неповною середньою освітою, офіційно одруженого, але проживаючого в цивільному шлюбі, не працюючого, проживаючого без реєстрації на території України за адресою: АДРЕСА_1 , раніше, в силу вимог ст. 89 КК України, не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Під час встановлення судом анкетних даних обвинуваченого ОСОБА_4 пояснив суду, що він ніколи паспорта не отримував. Зазначив, що через плутанину з місцем народження органи державної міграційної служби відмовляють йому у видачі паспорту. Перевірити його документи за дійсним місцем народження у сел. Нижні Сірогози Генічеського району Херсонської області немає можливості, оскільки зараз ця територія є окупованою. Що стосується місця народження, яке зазначено у свідоцтві про народження, то таке не відповідає фактичним обставинам, оскільки так записав його батько по місцю свого проживання, хоча він насправді народився у Херсонській області. Він народився у 1983 році, а батько про його народження повідомив лише у 1987 році, саме в цей рік й було видане свідоцтво, але з неправильними даними. Первісне свідоцтво про народження було давно втрачене, а тому йому видали свідоцтво повторно.

На запитання суду прокурор пояснив, що особа обвинуваченого встановлювалася за допомогою свідоцтва про народження, оскільки інших офіційних документів у обвинуваченого немає. Прокурор знає ОСОБА_4 , як мешканця с. Велика Загорівка, дані про його особу, в тому числі, встановлені судовими рішеннями, якими останній був притягнутий до адміністративної відповідальності. Додаткових заходів для з`ясування анкетних даних обвинуваченого вживати не потрібно, справу можливо розглянути за таких обставин.

Сам обвинувачений не заперечує, що він є однією й тією ж особою, яка зазначена у довідці про звільнення та свідоцтві про народження.

Судом досліджено свідоцтво про народження (видане повторно) серії НОМЕР_1 . Згідно даного свідоцтва, воно видане відділом ДРАЦС по Токмацькому району реєстраційної служби Токмацького міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області 03.09.2015 року. Як зазначено у свідоцтві, ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у селі Любимівка Токмацького району Запорізької області, про що 18 грудня 1987 року складено відповідний актовий запис № 8.

Судом також досліджено довідку про звільнення серії ЗАЛ 00166. Згідно даної довідки, остання видана « ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 », місце народження сел. Нижні Сірогози Генічеського району Херсонської області. За довідкою, ОСОБА_4 звільнений з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання за вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17.06.2010 року, яким його було засуджено за ч. 2 ст. 186, 71 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі. Одночасно зазначено, що останній також був засуджений 03.06.2005 року за ч. 1 ст. 263, 75,76 КК до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки та 19.02.2007 року за ч. 2 ст. 185; ч. 2 ст. 289, 70, 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі.

Ураховуючи таку ситуацію, вважає про таку ситуацію зазначити у вироку суду, а також звернутися до державної міграційної служби для доведення такої ситуації. При цьому, сам суд орієнтується, за відсутності інших даних, саме на свідоцтво про народження, яке видано державним органом.

Судом встановлено, що відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Як установлено ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Постановою Борзнянського районного суду від 19 вересня 2023 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2400 (двох тисяч чотирьохсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 40800 (сорок тисяч вісімсот) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 7 (сім) років, без оплатного вилученням транспортного засобу (справа № 730/979/23).

Однак, ОСОБА_4 , достовірно знаючи про наявність вказаної постанови суду, яка набрала законної сили, та будучи ознайомленим з нею, з метою невиконання постанови суду щодо позбавлення права керування транспортним засобом, та маючи реальну можливість її виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якого судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, всупереч рішенню суду 18.10.2023 близько 09:44 на автодорозі Т-2514 (ділянка с. Бахмач с. Піски) ОСОБА_4 керував автомобілем ВАЗ 2108, д.н.з. НОМЕР_2 , не маючи права керування транспортним засобом, чим порушив вимоги п. 2.1.а Правил дорожнього руху, та за що в подальшому його постановою Бахмацького районного суду Чернігівської області від 12.12.2023 року визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 40800 грн. з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 7 років (справа № 728/3017/23).

У подальшому, ОСОБА_4 05.12.2023 о 09:30 год. в м. Борзна по вул. Українській, 20 повторно протягом року керував автомобілем ВАЗ 2106, д.н.з. НОМЕР_3 , не маючи права керувати вказаним транспортним засобом, чим порушив вимоги п. 2.1.а Правил дорожнього руху, та за що в подальшому його постановою Борзнянського районного суду Чернігівської області від 28.12.2023 року знову визнано винним за ч. 5 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 40800 грн. з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 7 років (справа № 730/1489/23).

Продовжуючи свою злочинну діяльність, незважаючи на вищезазначені рішення суду, 05.10.2024 о 13:13 год. в с. Велика Загорівка по вул. Пісківська ОСОБА_4 керував автомобілем «ВА3-211040», д.н.з. НОМЕР_4 , у стані алкогольного сп?яніння, чим порушив вимоги п. 2.9а Правил дорожнього руху, та був зупинений уповноваженими працівниками реагування патрульної поліції ВП № 3 (м. Борзна) Ніжинського районного управління поліції ГУНП в Чернігівській області за порушення Правил дорожнього руху, які щодо нього склали протокол за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126, ч. 1 ст. 130 КУпАП, та за що в подальшому його постановою Борзнянського районного суду Чернігівської області від 28.10.2024 визнано винним за ч. 5 ст. 126, ч. 1 ст. 130 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2400 (двох тисяч чотирьохсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 40800 (сорок тисяч вісімсот) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 7 (сім) років, з оплатним вилученням транспортного засобу - автомобіля «ВА3-211040», д.н.з. НОМЕР_5 , який знаходиться за місцем проживання ОСОБА_4 (справа № 730/1296/24).

Вказаних висновків суд дійшов з урахуванням пояснень обвинуваченого, який, будучи допитаним в судовому засіданні, свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, надав показання, підтвердив обставини його вчинення, викладені в установочній частині вироку, зокрема, в частині часу, місця та способу.

Так, обвинувачений указав, що дійсно неодноразово був притягнутий до адміністративної відповідальності. його позбавляли права керування транспортними засобами. Про постанови судів він знав, оскільки такі надсилалися йому додому. Постанови суду він не оскаржував, оскільки не було сенсу, адже він дійсно вчиняв адміністративні правопорушення. Дійсно умисно сідав за кермо ТЗ, оскільки думав, що його не спіймають, адже треба було їхати на роботу, треба було заробляти кошти. Посвідчення водія не отримував ніколи, оскільки не отримував паспорт. Штрафи за постановами не сплачені, оскільки немає коштів. Працював будівельником, різноробочим, а тому треба був автомобіль. Зараз живе у цивільному шлюбі. Виховує дочку дружини, батьків немає, вже померли.

Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення просив суд визнати недоцільним дослідження доказів в частині обставин вчинення цього кримінального правопорушення, оскільки повністю погоджується з встановленими обставинами.

Показання обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.

Згідно з ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

У цьому випадку, повне визнання вини, не заперечення обвинуваченим фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації своїх дій, правильне розуміння та усвідомлення змісту обставин діяння, в якому він обвинувачується, правових наслідків розгляду за спрощеною процедурою, а також відсутність сумнівів у добровільності позиції щодо усвідомлення останнім цих обставин є передумовами для здійснення розгляду провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

Відповідно, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують його особу, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин кримінального провадження та інших з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченого, у відповідності до положень Кримінального Кодексу України, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, за обставин, встановлених судом.

З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 382 КК України, оскільки він вчинив умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили.

Аналогічні висновки щодо кваліфікації дій обвинуваченого викладені у постанові Верховного Суду від 27.02.2023 року у справі № 450/205/19.

У даному провадженні суд провів розгляд виключно в межах пред`явленого обвинувачення прокурором.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення чи його зміни суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, не встановлено, а також це б порушувало права обвинуваченого.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому, суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття, яке полягає у визнанні у суді обставин, регламентованих п. 1 ч. 2 ст. 91 КПК України, щодо події кримінального правопорушення, у т.ч. її час, місце, спосіб учинення та активне сприяння розкриттю злочину.

Щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася (див. п. 3 ПП ВСУ від 23.12.2005 № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності»).

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне, визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого (див. постанови ККС ВС від 22.03.2018 у справі № 759/7784/15-к; від 09.10.2018 року у справі № 756/4830/17-к).

Обвинувачений висловив щирий жаль з приводу учинених ним дій та осуд своєї поведінки.

Активне сприяння у встановленні обставин, регламентованих ст. 91 КПК України, яке виразилось у тому, що обвинувачений повно та всебічно розповів про обставини, які мали місце у той час, та тим самим активно та відкрито сприяв суду у встановленні обставин, регламентованих ст. 91 КПК України, тобто розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

Також, суд враховує, що обвинувачений на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває; має місце проживання, спосіб життя (див. дані установочної частині цього рішення), відношення обвинуваченого до вчиненого, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Призначаючи покарання, суд враховує, що відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обираючи вид покарання, суд приймає до уваги характер вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, те, що він щиро розкаявся у вчиненому, характеризується посередньо, тяжких наслідків від правопорушення не настало. Однак, суд враховує й те, що останній систематично притягувався до адміністративної відповідальності, легковажно розраховуючи на відсутність покарання.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, у межах санкції статті, передбаченої ч. 1 ст. 382 КК України.

Крім того, у цій справі, покарання суд призначає, в тому числі, з урахуванням висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01.02.2018 року в справі № 634/609/15-к, де останній роз`яснив, що при обранні форми реалізації кримінальної відповідальності суд у визначених законом межах наділений правом вибору не лише виду та розміру покарання, а й порядку його відбування. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в межах якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, відповідно до якої, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання, при цьому, з огляду на положення ст. 75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання, як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість злочину, особу винного, але й інші обставини справи.

Таким чином, виходячи з тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, наявності пом`якшуючих обставин, особи винного та його ставлення до вчиненого ним діяння, позиції прокурора у судовому засіданні, який не наполягав на реальному позбавленні волі обвинуваченого, суд вважає за можливе застосувати до обвинуваченого ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання, призначеного вироком суду з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і буде виконувати покладені на нього обов`язки, таким чином давши шанс на виправлення.

У даному випадку, звільнення від покарання з іспитовим строком перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, в той час як покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинений злочин, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами, зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду, з урахуванням того, що оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого (див. постанову ВС від 10 червня 2020 року в справі № 161/7253/18), що, власне, і має місце в цій ситуації, при застосуванні наведеного судом інституту звільнення від покарання щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення.

З урахуванням особи обвинуваченого та обставин вчинення кримінального правопорушення, суд вважає, що іспитовий строк має становити два роки, як про те й просить представник обвинувачення.

Підстав для вирішення питань, пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинуваченого, немає з огляду на відсутність таких клопотань у учасників процесу та у світлі того, що відповідно до ст.ст. 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав.

Процесуальні витрати відсутні.

Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до статті 100 Кримінального процесуального кодексу України.

Арешт майна у кримінальному провадженні не накладався.

Цивільний позов не заявлений.

Як було зазначено вище, суд вважає за необхідне повідомити про ситуацію з паспортом відповідний уповноважений відділ державної міграційної служби, оскільки, за словами обвинуваченого, йому постійно відмовляють у видачі паспорту, нічого не пояснюють, а оскаржити дії службових осіб він не може, оскільки не має грошей на юристів.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання, призначеного вироком суду, з випробуванням з іспитовим строком в 2 роки, поклавши на нього відповідно до ст. 76 КК України такі обов`язки:

?не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

?повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

?періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

Речові докази: оптичний диск залишити на зберігання у матеріалах кримінального провадження.

Копію вироку направити до Борзнянського районного сектору ДМС для відома та врахування.

Вирок може бути оскаржений до Чернігівського апеляційного суду через Борзнянський районний суд Чернігівської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Сторони мають право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Учасники судового провадження протягом строку апеляційного оскарження мають право заявити клопотання про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.

Суддя ОСОБА_1