Справа № 344/187/25
Провадження № 1-кс/344/180/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2025 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря ОСОБА_2 ,

скаржників ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши скаргу ОСОБА_4 , ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого П`ятого слідчого управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львів ОСОБА_5 , від 22.11.2024 про закриття кримінального провадження №0000020 від 21.07.2022, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Скаржник ОСОБА_3 06.01.2025 звернувся до слідчого судді Івано-Франківського міського суду із скаргою на постанову старшого слідчого П`ятого слідчого управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львів ОСОБА_5 , від 22.11.2024 про закриття кримінального провадження №0000020 від 21.07.2022, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.

Також, скаржник ОСОБА_4 06.01.2025 звернувся до слідчого судді Івано-Франківського міського суду із аналогічною скаргою на ту ж саму постанову старшого слідчого П`ятого слідчого управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львів ОСОБА_5 від 22.11.2024 про закриття кримінального провадження №0000020 від 21.07.2022, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.

За наслідками автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вказані скарги визначено для розгляду слідчому судді ОСОБА_1 ..

Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16.01.2025 провадження за скаргами ОСОБА_3 (справа №344/187/25) та ОСОБА_4 (справа №344/189/25) на постанову старшого слідчого П`ятого слідчого управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львів ОСОБА_5 , від 22.11.2024 про закриття кримінального провадження №0000020 від 21.07.2022, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України,- об`єднано в одне провадження та присвоєно об`єднаним скаргам номер справи № 344/187/25 (провадження 1-кс/344/180/25).

Обґрунтовуючи підстави для скасування постанови, скаржники зазначають, що 16.07.2022 близько 15:00 на території Привокзальної площі в місті Івано-Франківську ОСОБА_3 , під час безпідставного затримання, побили співробітники поліції. Так, діючи групою осіб, умисно, всупереч указаним нормативно-правовим актам, працівники поліції ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , безпідставно, без заздалегідь вголос зробленого попередження, застосували до потерпілого ОСОБА_3 фізичну силу, що не відповідала конкретним обставинам, що склалися. Зокрема, стоячи біля двох молодих фізично здорових та озброєних поліцейських, ОСОБА_3 виконував їх розпорядження, показав наявні в нього в кишенях грошові кошти та не створював жодної загрози життю або здоров`ю поліцейських чи інших осіб. Однак, поліцейські, явно перевищуючи надані їм законом повноваження, схопили його за обидві руки, після чого один застосував до нього залом руки за спину та обоє загнули руки за спину та безпідставно застосували спеціальні засоби кайданки, після чого насильно штовхнули його на бетонне покриття, заподіявши фізичного болю, обмеживши свободу пересування та недоторканість. Внаслідок протиправних дій поліцейських ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому нігтьової фаланги другого пальця правої стопи, часткового розриву зв`язок лівого плечового суглобу, забій грудної клітини зліва. При цьому, поліцейські жодних документів про адміністративне затримання стосовно ОСОБА_3 не складали, а лише в зв`язку з різким погіршенням його самопочуття була викликана швидка медична допомога, лікарі якої надали медичну допомогу та доставили його до медичного закладу. Через кілька годин ОСОБА_3 був звільнений без належного оформлення затримання та справи про адміністративне правопорушення. Внаслідок протиправних спільних дій поліцейськими, застосування ними спеціальних засобів, фізичного насильства стосовно потерпілого, йому було спричинено тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, фізичну біль та моральну шкоду.

Скаржники вважають, що в діях працівників УПП в Івано-Франківській області ОСОБА_6 ,. ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вбачаються ознаки вчинення кримінального правопорушення, що передбачене ч. 2 ст.365 КК України, оскільки вони вийшли за межі наданих працівнику правоохоронного органу прав чи повноважень і вчинили відносно потерпілих дії, які супроводжувалися насильством, застосуванням спеціальних засобів, болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями, за відсутності ознак катування.

Таким чином, скаржники вважають, що слідчим вчинено неповне досудове розслідування та передчасно прийнято рішення про закриття кримінального провадження, а тому просили суд скасувати постанову старшого слідчого П`ятого слідчого управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львів ОСОБА_5 , від 22.11.2024 про закриття кримінального провадження №0000020 від 21.07.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.

Скаржники ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у судових засіданнях 16.01.2025 та 21.01.2025 скаргу підтримали. ОСОБА_3 додатково пояснив, що на вимогу поліцейського про поверхневу перевірку він витягнув із кишені гроші, поліцейський наказав поставити гроші на лавку, і від думав, що поліцейський хоче заволодіти грошима. Опору не чинив, з місця не втікав. Просили скаргу задовольнити.

Слідчий П`ятого слідчого управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львів ОСОБА_5 у судовому засіданні 16.01.2025 надав слідчому судді матеріали кримінального провадження для ознайомлення, щодо задоволення скарги заперечив. Вважає, що досудове розслідування здійснено повно, встановлено достовірні факти, які спростовують свідчення потерпілих ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .. Співробітники поліції діяли в межах своїх повноважень, а скаржники порушивши правила дорожнього руху, та, будучи без документів, вели себе агресивно, на вимоги працівників поліції не реагували, а в подальшому при наявності підстав для затримання чинили опір працівникам поліції. Також вважає, що рішення суду, яким скасована постанова про порушення правил дорожнього руху, не має для нього значення, оскільки він безпосередньо повинен дослідити та оцінити всі докази в справі. Просив суд відмовити у задоволенні скарги.

Слідчий П`ятого слідчого управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львів ОСОБА_5 у судове засідання 21.01.2025 не прибув, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду скарги.

З урахуванням позиції скаржників щодо можливості продовження розгляду скарги без участі слідчого, надання слідчим поясним у судовому засіданні 16.01.2025, а також наявності матеріалів досудового розслідування, слідчий суддя прийшов до висновку про можливість завершення розгляду скарги без участі слідчого.

Вислухавши скаржників, дослідивши матеріали скарги та матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до такого висновку.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України, заявником може бути оскаржено до суду рішення слідчого про закриття кримінального провадження.

Відповідно до ч.1 ст. 304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого, дізнавача чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Встановлено, що П`ятим слідчим відділом (з дислокацією у м. Івано-Франківську) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000020 від 21.07.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.

Відомості про вказане кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені за заявою громадянки ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідної якої 16.07.2022, близько 15:00, на території Привокзальної площі в місті Івано-Франківську, її чоловіка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , під час безпідставного затримання побили співробітники поліції. Внаслідок описаного інциденту ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому нігтьової фаланги другого пальця правої стопи, часткового розриву зв`язок лівого плечового суглобу, забій грудної клітини зліва. У свою чергу ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження у вигляді гіпертонічного кризу, підняття рівня глюкози у крові та захворювання серця.

Постановою старшого слідчого П`ятого слідчого відділу (з дислокацією у м. Івано-Франківську) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_5 від 22.11.2024 року кримінальне провадження № 0000020 від 21.07.2022, у зв`язку з відсутністю події вчинення співробітниками УПП в Івано-Франківській області ДПП НП України ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, чи іншого кримінального правопорушення, під час контактування 16.07.2024 із потерпілими ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,- закрито, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Копію даної постанови скаржники отримали 26.12.2024, а до суду звернулися 06.01.2025, тобто в межах строку, визначеного ст. 304 КПК України.

За висновком слідчого, проведеним досудовим розслідуванням встановлено, що доводи ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про вчинення 16.07.2022 стосовно них неправомірних дій співробітниками УПП в Івано-Франківській області ДПП НП України не віднайшли свого підтвердження. Натомість проведеними слідчими та процесуальними діями встановлено відомості, які свідчать про невиконання Балагурами законних вимог співробітників поліції та вчинення останніми фізичного спротиву працівникам поліції.

Слідчий суддя не погоджується з таким висновками слідчого, про що зазначає наступне.

Для надання оцінки обставинам конфлікту, який мав місце між подружжям Балагур та працівниками поліції, епізоди цього конфлікту слід розділити на декілька частин, оскільки у розвитку від початку до кінця всі події пов`язані причинно-наслідковим зв`язком, проте, з точки зору законності дій кожної із сторін повинні оцінюватися окремо.

Так, події умовно події можна поділяти на такі три частини: до моменту затримання; в момент затримання із застосуванням фізичної сили і спецзасобів; після моменту затримання та продовження застосування спецзасобів.

І. До моменту затримання.

Підставою для першого контакту працівників поліції з подружжям ОСОБА_10 було те, що працівники поліції вважали, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перейшли дорогу по вулиці Привокзальній у місті Івано-Франківську у невстановленому місці, чим вчинили адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 127 КУпАП. Також, як виявилося в подальшому, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не мали при собі документів, які посвідчують їх особи.

Скаржники вважають, що вони не порушували ПДР, що зокрема підтверджують відповідним рішенням Івано-Франківського міського суду від 04.11.2022 в справі № 344/10117/22, яким скасовано постанову серії БАБ № 7542207 від 16.07.2022 про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 127 КУпАП.

Натомість, слідчий у кримінальному провадженні вважає, що вищевказане рішення суду не має для нього значення, оскільки він безпосередньо повинен дослідити і оцінити всі докази.

Слідчий суддя погоджується із вищевказаним висновком слідчого, та водночас додатково звертає увагу скаржників, що підставною для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення стала відсутність доказів у справі. Так, суд у рішенні зокрема зазначає, що при огляді відеозапису судом встановлено, що на ньому відсутній момент переходу проїзної частини чи виходу на крайнє положення проїзної частини. Інших доказів на підтвердження обставинам, що викладені у постанові, суду не надано.

Тобто, суд не встановив, що ОСОБА_3 не переходив дорогу, а констатував, що немає доказів цьому.

З дослідженого слідчим суддею відео встановлено, що воно дійсно не місить даних щодо перетину подружжям Балагур проїжджої частини дороги у невстановленому місці. Проте, зауважується, що на відео відображено, як багато людей переходять дорогу у невстановлену місці, на що поліцейський їм робить зауваження. При цьому, після таких зауважень працівники поліції нікого не затримують, особи потенційних порушників не встановлюють, а зробивши зауваження дають змогу людям піти, проте, тільки тим хто цього бажав.

Спілкування з ОСОБА_11 очевидно пов`язане з її активністю, намаганням робити зауваження працівникам поліції, зневажливого ставлення до них, на що слідувала в цей момент адекватна реакція працівників поліції.

Як висновок в цій частині, слідчий суддя вважає, що у працівників поліції були підстави вважати, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 могли перейти дорогу з порушенням ПДР, відтак первинні підстави для контакту працівників поліції з ними були наявні.

Далі, як виявилося, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не мали при собі документів, які посвідчують їх особи, що також пояснює необхідність працівників поліції вживати заходи щодо встановлення даних цих осіб. Їм пояснювалося про необхідність надання документів, оскільки без надання таких їх буде затримано, проте скаржники не виконували на той момент законні вимоги працівників поліції.

При цьому, доводи скаржників в цій частині є безпідставними. ОСОБА_3 , а особливо ОСОБА_4 , яка була надмірно активною, повинні були адекватно сприймати вимоги працівників поліції та виконувати їх вимоги щодо пред`явлення документів, які посвідчують особу, навіть якщо не погоджувалися із фактом порушення ПДР.

ІІ. Момент затримання із застосуванням фізичної сили і спецзасобів.

Звертається увага, що, на відміну від ОСОБА_4 , її чоловік ОСОБА_3 не проявляв зневажливої чи агресивної поведінки до працівників поліції. Хоча не надавав документів і не називав себе, на повідомлення поліцейського про затримання і доставлення до відділку поліції реагував адекватно, відповідав: «ну доставляйте». Активність проявляє суто дружина, а чоловік стоячи позаду неї, намагається уникати конфлікту.

Далі, розмова ОСОБА_3 починається із поліцейським, який представився ОСОБА_12 , та відповів, що підставою затримання є перехід дороги у невстановленому місці. При цьому, і наділі активність проявляє тільки дружина, а чоловік мовчить.

Інший поліцейський говорить про проведення поверхневого огляду (15:12:44), а мотивує це тим, що: «вам буде проведений поверхневий огляд, і всі ваші речі будуть викладені тут, і подивимся чи у вас є документи, чи ви даєте неправдиві свідчення».

Тут слід зафіксувати, що як слідує з пояснень поліцейського щодо поверхневого огляду, в результаті такого мали бути знайдені документи. Щодо встановлення «неправдивих свідчень» - не зрозуміло (неправдиві про те, що немає документів, чи про перехід дороги?). Таке пояснення поліцейського з логічної точки зору є дивним, а з точки зору закону - протиправним, оскільки поверхневий огляд не призначений для жодного з варіантів, які озвучив поліцейський.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 34 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський для здійснення поверхневої перевірки особи може зупиняти осіб та/або оглядати їх, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа має при собі річ, обіг якої заборонено чи обмежено або яка становить загрозу життю чи здоров`ю такої особи або інших осіб.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що вимоги поліцейського про проведення поверхневої перевірки, з урахуванням особи ОСОБА_3 , його поведінки, та озвучених підстав для такого огляду поліцейським, були такими, що суперечать ст. 34 Закону України «Про Національну поліцію».

Тобто фіксується перше порушення поліцейських щодо протиправної вимоги про проведення поверхневої перевірки.

Щодо самої процедури проведення поверхневої перевірки.

15:13:04 ОСОБА_3 демонструє вміст кишені (показує гроші), відкриває поліетиленовий пакет та на вимогу поліцейського поставити гроші відповідає, що він не буде ставити гроші (зрозуміло, що вимога була поставити гроші на лавку).

Чому гроші мали були поставлені на лавку не зрозуміло?

Як пояснив в судовому засіданні ОСОБА_3 він вважав, що поліцейські хочуть заволодіти грошима.

Після такої вимоги, ОСОБА_3 зближується з поліцейським, намагаючись пройти, ймовірно до лавки (гроші тримає у руці), але поліцейський повертає його рукою назад, при цьому без очевидного супротиву ОСОБА_3 повертається на попереднє місце, ховає гроші до кишені.

На цьому як така «поверхнева перевірка», яка тривала до 30 секунд, - закінчилася.

Постанова про закриття кримінального провадження не місить як такого дослідження законності процедури проведення поверхневої перевірки, не зважаючи на те, що саме це стало передумовою для розвитку подальших подій.

Далі, поліцейський підходить до ОСОБА_3 , та, без вчинення останнім будь-якого опору, завертає йому руку за спину, повідомляючи, що «ви будете затримані», на що ОСОБА_3 просить пустити його. Вбачається, що очевидний супротив ОСОБА_3 і в цей момент не чинить, проте поліцейські вже разом продовжують застосовувати прийоми боротьби із закручуванням рук затримуваного за спину, що в певний момент викликає у ОСОБА_3 болісне відчуття, і тільки в цей момент ОСОБА_3 чинить певний супротив.

Слід враховувати, що з віком можливості людини в русі можуть бути обмежені, і не у кожного рука може завертатися за спину в крайнє фізіологічне положення, як це властиво для молодої здорової людини. А тут слід згадати і описану у постанові травму плеча ОСОБА_3 ..

Балагура кричить: «рука, рука болить, ай-яй-яй…,», чим дає зрозуміти, що відчуває різкий біль, проте поліцейські не зупиняються та сильно викрутивши обидві руки за спину надягають кайданки.

Тому, зважаючи на співвідношення сил сторін та позиції в якій вже перебував ОСОБА_3 (руки викручені за спину), вік ОСОБА_3 , вчинюваний ним супротив працівникам поліції скоріше був його реакцією на больові відчуття, пов`язані із закручуванням рук за спину та одяганням кайданок, а не опором, висновки про що робить слідчий.

Таким чином, при дослідженні обставин потрібно давати оцінку методу застосування сили та кайданок, оскільки є очевидним, що позиція рук ОСОБА_3 за спиною, як і сам метод одягання кайданок, є болісними та не співставним з можливістю ОСОБА_3 протидіяти поліцейським будь-яким чином. Також, як пояснюють скаржники, кайданки одягалися з так званим «перехрещенням» на руки за спиною, з метою завдання болісного відчуття.

При оцінці вказаних полій, слід враховувати такі норми законодавства.

Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Разом з тим відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про Національну поліцію» (далі -Закон) національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно з статтею 2 вказаного Закону завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах забезпечення публічної безпеки і порядку; охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; протидії злочинності; надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, стаття 6 Закону.

До основних повноважень поліції, відповідно до статті 23 Закону належить здійснення превентивної та профілактичної діяльності, спрямованої на запобігання вчиненню правопорушень; виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вжиття у межах своєї компетенції заходів для їх усунення, та заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припинення виявлених кримінальних та адміністративних правопорушень; вжиття заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров`ю фізичних осіб і публічній безпеці, що виникли внаслідок учинення кримінального, адміністративного правопорушення; доставка у випадках і порядку, визначених законом, затриманих осіб, підозрюваних у вчиненні кримінального правопорушення, та осіб, які вчинили адміністративне правопорушення.

Згідно ст. 29 Закону поліцейський захід - це дія або комплекс дій превентивного або примусового характеру, що обмежує певні права і свободи людини та застосовується поліцейськими відповідно до закону для забезпечення виконання покладених на поліцію повноважень. Поліцейський захід застосовується виключно для виконання повноважень поліції. Обраний поліцейський захід має бути законним, необхідним, пропорційним та ефективним. Обраний поліцейський захід є необхідним, якщо для виконання повноважень поліції неможливо застосувати інший захід або його застосування буде неефективним, а також якщо такий захід заподіє найменшу шкоду як адресату заходу, так і іншим особам. Застосований поліцейський захід є пропорційним, якщо шкода, заподіяна охоронюваним законом правам і свободам людини або інтересам суспільства чи держави, не перевищує блага, для захисту якого він застосований, або створеної загрози заподіяння шкоди. Обраний поліцейський захід є ефективним, якщо його застосування забезпечує виконання повноважень поліції. Поліцейський захід припиняється, якщо досягнуто мети його застосування, якщо неможливість досягнення мети заходу є очевидною або якщо немає необхідності у подальшому застосуванні такого заходу.

Відповідно до ст. 42 Закону поліція під час виконання повноважень, визначених цим Законом, уповноважена застосовувати такі заходи примусу: фізичний вплив (сила); застосування спеціальних засобів; застосування вогнепальної зброї.

Фізичним впливом є застосування будь-якої фізичної сили, а також спеціальних прийомів боротьби з метою припинення протиправних дій правопорушників. Поліцейський зобов`язаний негайно зупинити застосування певного виду заходу примусу в момент досягнення очікуваного результату.

Крім того статтею 43 Закону передбачено, що поліцейський зобов`язаний заздалегідь попередити особу про застосування фізичної сили, спеціальних засобів і вогнепальної зброї і надати їй достатньо часу для виконання законної вимоги поліцейського, крім випадку, коли зволікання може спричинити посягання на життя і здоров`я особи чи та/або поліцейського або інші тяжкі наслідки, або в ситуації, що склалася, таке попередження є невиправданим або неможливим. Вид та інтенсивність застосування заходів примусу визначаються з урахуванням конкретної ситуації, характеру правопорушення та індивідуальних особливостей особи, яка вчинила правопорушення. Поліцейські зобов`язані надавати невідкладну медичну допомогу особам, які постраждали в результаті застосування заходів примусу. Поліцейський може застосовувати фізичну силу, у тому числі спеціальні прийоми боротьби (рукопашного бою), для забезпечення особистої безпеки або/та безпеки інших осіб, припинення правопорушення, затримання особи, яка вчинила правопорушення, якщо застосування інших поліцейських заходів не забезпечує виконання поліцейським повноважень, покладених на нього законом, стаття 44 Закону.

Таким чином, проаналізувавши вищевказані події, слідчий суддя не може погодитися з висновком слідчого щодо правомірності застосування фізичної сили та кайданок поліцейським, адже зважаючи на вік затримуваного та його фізичний стан, незрозумілу мету поверхневої перевірки, чому взагалі не було надано оцінки, вбачається, що поліцейські не врахували такі критерії при затриманні як необхідність, пропорційнісь та ефективність. Очевидно, що була можливість застосування іншого заходу, який заподіє найменшу шкоду адресату заходу.

ІІІ. Щодо подій після моменту затримання та продовження застосування спецзасобів.

Оцінюючи поведінку кожної із сторін, слідчий суддя не знаходить пояснень того, яку подальшу мету переслідували поліцейські утримуючи ОСОБА_3 в лежачому положенні в кайданках. ОСОБА_3 на певний час тратить свідомість, і на нього стороння людина виливає воду. Прийшовши до тями, він жаліється на больові відчуття, супротиву не чинить, проте його з кайданок не звільняють, хоча поліцейський зобов`язаний негайно зупинити застосування певного виду заходу примусу в момент досягнення очікуваного результату.

При цьому, не відомо якого очікуваного результату бажали досягти працівники поліції продовжуючи застосовувати кайданки, але очевидним є те, що поліцейський, який застосував спецзасоби, з огляду на стан та вік ОСОБА_3 і його поведінку, зобов`язаний був негайно зупинити застосування спецзасобів.

Слідчий суддя розділивши певні епізоди інциденту на частини, наочно демонструє, що з точки зору законності такі епізоди слід оцінювати окремо.

До прикладу, якщо припустити, що були наявні підстави для застосування сили та кайданок до затримуваного, то подальше утримання із застосуванням спецзасобів також повинно здійснювати з дотриманням прав людини, а порушення цього може мати самостійні ознаки складу кримінального правопорушення, що не взято слідчим до уваги.

Поліцейські тривалий час утримували ОСОБА_3 в кайданках в лежачому положенні, і навіть не припинили це після втрати ним свідомості. Виклик швидкої допомоги не означає те, що особі була надана будь-яка допомога щоб полегшити її стан.

Тому вбачається, що поліцейські не вживали жодних заходів щодо надання особі допомоги, а як видно з відео були зайняті пошуком варіантів з легалізації своїх дій. Такі документи, як протокол про адміністративне затримання, слідчий суддя відносить саме до певної легалізації затримання.

Таким чином, звертається увага слідчого, що відсутність легітимної мети подальшого утримання ОСОБА_3 із застосуванням спецзасобів, больові відчуття затримуваного та приниження його честі і гідності, може свідчити про певне покарання поліцейськими особи, шляхом завдання їй фізичного болю чи морального страждання, що також може мати ознаки катування (ст. 127 КК України).

Окремо щодо походження травми.

За висновком слідчого, в ході проведення досудового розслідування не встановлено відомостей, які б свідчили про наявність причинно-наслідкового зв`язку між досліджуваними у даному кримінальному провадженні діями працівників УПП в Івано-Франківській області ДПП НП України та тілесними ушкодженнями подружжя ОСОБА_10 , на котрі вказали останні.

Слідчий суддя погоджується з тим, що наявність у ОСОБА_4 гіпертонічного кризу, підняття рівня глюкози у крові та захворювання серця, не слід відносити до тілесних ушкоджень.

Водночас, щодо тілесних ушкоджень наявних у ОСОБА_3 , то звертається увага, що згідно з висновком за результатами проведення комісійної судово-медичної експертизи, закритий перелом нігтьової фаланги 2-го пальця правої ноги міг утворитися як від удару тупим предметом по пальцю правої стопи, так і від удару пальцем до тупого предмету під час події про яку вказує потерпілий ОСОБА_3 ..

Тобто, за даними експертизи вказана травма за походженням могла бути пов`язана з подіями, які мали місце під час застосування працівниками поліції до ОСОБА_3 сили.

З цього приводу слідчий у постанові вказав, що не зафіксовано обставин нанесення тілесних ушкоджень та ударів Балагурам співробітниками поліції, також не зафіксовано обставин ходіння, топтання співробітниками поліції по ногах ОСОБА_3 який перебував на місці затримання у лежачому положенні. Натомість, на відеозаписах під назвами «сІір-0» та «сlір-і» зафіксовано як поруч біля ніг ОСОБА_3 постійно знаходиться ОСОБА_4 , яка у тому числі намагалася прорватися до останнього і надати йому якусь таблетку, котру все таки надала.

З такого висновку вбачається, що слідчий фактично припустив, що палець ОСОБА_3 могла зламати і його дружина ОСОБА_4 , яка постійно ходила біля чоловіка, чим поставив під сумнів завдання травми працівниками поліції.

Тобто, слідчим висунута певна версія, без завершення дослідження такої та надання їй оцінки, а отже дослідження слідчим обставин походження вказаної травми є неповним.

В підсумку, слідчий суддя оцінюючи поведінку кожної із сторін, вважає, що:

1. Поліцейський мав право зупиняти подружжя ОСОБА_10 та перевіряти документи, які посвідчують їх особи, оскільки були підстави вважати, що вони порушили ПДР.

2. Поліцейський мав право вживати заходи щодо тимчасового затримання, оскільки особи не пред`явили документи.

3. Право поліцейського проводити поверхневу перевірку є сумнівним, оскільки не існувало достатніх підстав вважати, що особа має при собі річ, обіг якої заборонено чи обмежено або яка становить загрозу життю чи здоров`ю такої особи або інших осіб.

4. Процедура поверхневої перевірки є порушена, оскільки поліцейський мотивує необхідність проведення поверхневої перевірки тим, щоб подивитися чи є документи, і чи дає особа неправдиві свідчення. Таке пояснення суперечить законній меті проведення поверхневої перевірки. При цьому, дивною є вимога поліцейського до ОСОБА_3 щоб той кудись там поставив гроші, які тримав у руці. Що поліцейський хотів цим досягти невідомо, а як пояснив ОСОБА_3 він вважав, що є посягання на його грошові кошти. Цьому оцінка не надана.

5. Об`єктивних підстав для застосування до ОСОБА_3 фізичної сили та кайданок не було, оскільки враховуючи особу затримуваного, його вік та поведінку,- не існувало передумов для забезпечення особистої безпеки або/та безпеки інших осіб, а враховуючи те, що ОСОБА_3 не чинив активного супротиву та не намагався скритися з місця події, затримання та встановлення особи могло бути досягнуто із застосуванням інших поліцейських заходів.

6. Слідчим не в повній мірі дослужено походження травм у ОСОБА_3 , зокрема щодо перелому пальця на нозі, висунута версія без конкретних висновків щодо такої.

Положення ч. 2 ст. 9 КПК України встановлюють, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно з ч. 5 ст. 40 КПК України, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Відповідно до ст. ст. 2, 284 КПК України, закриття кримінального провадження є формою закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження, а тому рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження та оцінки слідчим всіх зібраних доказів, які стосуються цього провадження в сукупності.

Постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулась з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу (ст. 110 КПК України).

За змістом п. п. 1, 2, 4 ч. 1ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження.

За загальним правилом, визначеним в ч. 1ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на слідчого, прокурора.

З огляду на вищезазначене, слідчий суддя вважає, що узагальнений висновок слідчого про відсутність події вчинення співробітниками УПП в Івано-Франківській області ДПП НП України ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, - передчасний, оскільки не враховує всі фактичні обставини справи.

Тому, слідчий суддя дійшов висновку, що при закритті кримінального провадження слідчим не були дотримані положення вимог кримінального процесуального закону щодо всебічності та повноти у дослідження всіх обставин, а отже постанова слідчого про закриття кримінального провадження є передчасною та підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 214, 303-307, 309 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу задовольнити.

Скасувати постанову старшого слідчого П`ятого слідчого управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львів ОСОБА_5 , від 22.11.2024 про закриття кримінального провадження №0000020 від 21.07.2022, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 27.01.2025.

Слідчий суддя ОСОБА_13