Справа № 215/2040/25
Вирок

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2025 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу

Дніпропетровської області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному провадженні, без проведення судового розгляду в судовому засіданні та за відсутності учасників судового провадження, та відповідно до ч.4 ст. 107, статей 381, 382 КПК України без фіксування судового провадження технічними засобами, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань№0000076 від 04.03.2025за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, з середньотехнічною освітою, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на утриманні неповнолітніх дітей не має,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч.1 КК України.

Сторони кримінального провадження: прокурор Криворізької північної окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 , захисник обвинуваченого ОСОБА_5 , обвинувачений ОСОБА_3 , потерпілий ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 28.02.2025 приблизно о 20.00 годині зустрів раніше знайомих йому ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , та свою співмешканку ОСОБА_8 , з якими привітався та в ході спілкування останні вирішили розпити спиртні напої, з метою вживання яких направилися до квартири АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_7 .

В цей же день, приблизно о 22:00 годині, знаходячись у вищезазначеному місці, в ході спілкування та вживання спиртних напоїв, між ОСОБА_3 і потерпілим ОСОБА_6 виник словесний конфлікт з приводу різних сімейних цінностей, в ході якого ОСОБА_3 забрав свої речі та вийшов із вказаної квартири до під`їзду, де залишився чекати на ОСОБА_8 .

Так, 01.03.2025, приблизно о 00:30 годині, ОСОБА_3 , знаходячись в першому під`їзді буд. АДРЕСА_3 , на ґрунті ревнощів до ОСОБА_8 , яка продовжувала відпочинок разом із ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у квартирі АДРЕСА_4 вказаного будинку, скористався поверховим електрощитом, вимкнувши у ньому світло у вказаній квартирі. Після цього потерпілий ОСОБА_6 вийшов із квартири до під`їзду, перевірити причину відсутності світла, та піднявся на сходинковий майданчик другого поверху, де почув голос ОСОБА_3 .

В цей же день, точного часу під час досудового розслідування встановити не надалось можливим, однак не пізніше 00:48 години, знаходячись у вищезазначеному місці, між ОСОБА_3 і потерпілим ОСОБА_6 виник словесний конфлікт, в ході якого у ОСОБА_3 виник прямий умисел, направлений на умисне завдання ОСОБА_6 тілесних ушкоджень.

В цей час та місці, ОСОБА_3 , діючи з прямим умислом, направленим на умисне завдання тілесних ушкоджень потерпілому, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, дістав з кишені свого рюкзака належний йому молоток для здійснення ремонтних робіт, наблизився до ОСОБА_6 , розташувавшись обличчям до обличчя останнього та тримаючи молоток в правій руці, наніс йому один удар в ліву лобову область обличчя.

В результаті протиправних дій ОСОБА_3 заподіяв потерпілому ОСОБА_6 тілесне ушкодження у вигляді забійної ранки обличчя, яке, згідно з висновком судово-медичної експертизи №306 від 06.03.2025, відноситься до легких тілесних ушкоджень, які такі, що мають незначні скороминучі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів (п.2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затвердженим наказом МОЗ України від 17.01.1995 р. №6).

Умисні дії ОСОБА_3 , кваліфіковані за ч.1 ст.125 КК України, за ознаками умисного легкого тілесного ушкодження.

Зазначені обставини, які встановлені органом досудового розслідування, не оспорюються учасниками судового провадження, які надали згоду щодо розгляду обвинувального акта за їх відсутності, а обвинувачена, в присутності захисника беззаперечно визнала свою винуватість у вчиненні вказаного кримінального проступку. Обвинуваченій роз`яснені обмеження на апеляційне оскарження вироку. Потерпілий ОСОБА_6 надав згоду щодо розгляду обвинувального акту за його відсутності та згоду на розгляд обвинувального акту в спрощеному провадженні, тому відповідно до вимог ч. 2 ст. 382 КПК України, суд вважає необхідним розглянути обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження на підставі вивчення обвинувального акту та доданих до нього матеріалів, замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин, та обмежується зазначенням встановлених органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження, із ухваленням вироку.

Аналізуючи в сукупності надані прокурором та перевірені судом докази, які узгоджуються між собою, суд за вказаних обставин вважає доведеною винуватість ОСОБА_3 в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні.

Діяння ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого суд визнав: щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, не встановлено.

Цивільний позов по справі не заявлявся, речові докази по справі відсутні, запобіжний захід не обирався, судові витрати по справі відсутні.

При обранні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 на підставі ст. 65 КК України суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є кримінальним проступком, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, данні про особу обвинуваченого, надану на особу характеристику з місця проживання, згідно якої скарг на нього з боку сусідів не надходило, раніше не судимий, на обліку у лікарі-психіатра та нарколога не перебуває, не має на утриманні малолітніх (неповнолітніх) дітей, не працює, не є особою з інвалідністю, з урахуванням принципу індивідуалізації покарання, та приходить до висновку, що для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень, необхідним і достатнім буде призначення покарання у виді штрафу в межах санкції ч. 1 ст. 125 КК України.

Керуючись ст.ст. 100, 368, 370, 374, 381-382, главою 30 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України і призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі сорока неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) гривень.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не обирати.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня отримання копії вироку, шляхом подачі апеляційної скарги через Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Відповідно до положень ч.1 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя