УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.02.2025 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Житомирі винесене в кримінальному провадженні № 0002441 від 02.07.2024 року прокурором Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 , клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та додані до клопотання матеріали, -

в с т а н о в и в :

Прокурор звернувся із указаним клопотанням, в якому послався на те, що другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Житомирі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002441 від 02.07.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 12.02.2021 між командиром військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 з однієї сторони та громадянином України ОСОБА_4 укладено контракт на проходження військової служби в Збройних Силах України строком на 3 роки.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 №118 від 09.09.2023 (по стройовій частині) солдат ОСОБА_4 , призначений наказом командувача Десантно-штурмових військ Збройних Сил України (по особовому складу від 15.08.2023 №120-РС) на посаду навідника штурмового відділення штурмового взводу штурмової роти штурмового батальйону, який прибув із військової частини НОМЕР_1 , зарахований до списків особового складу військової частини та взятий на всі види забезпечення.

Водночас, як вказує прокурор у клопотанні, солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, в порушення вимог ст.ст. 11, 16, 40, 49, 128, 200 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від військової служби, без дозволу відповідних командирів (начальників) та без поважних причин, в умовах воєнного стану, 13.05.2024 самовільно залишив пункт постійної дислокації військової частини НОМЕР_2 , що поблизу АДРЕСА_1 .

За час відсутності у військовій частині НОМЕР_2 солдат ОСОБА_4 обов`язки військової служби не виконував, перебуваючи поза межами військової частини, правоохоронні органи або органи державної влади про свою належність до військової служби, про вчинене ним самовільне залишення військової частини не повідомив та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його із обов`язком військової служби до 15.11.2024, коли у супроводі працівників Житомирського зонального відділу ВСП прибув у другий слідчий відділ (з дислокацією у м. Житомирі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, що по вул. Перемоги, 54 у м. Житомирі.

У зв`язку з наявністю достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення 16.11.2024 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та 11.12.2024 ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира підозрюваному ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 15.01.2025.

У подальшому 13.01.2025 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжено до 14.02.2025 включно.

Як слідує зі змісту клопотання, викладені обставини щодо суті повідомленої ОСОБА_4 підозри у вчиненні кримінального правопорушення в повній мірі обґрунтовуються отриманими стороною обвинувачення в порядку, визначеному КПК України, доказами: повідомленням військової частини НОМЕР_2 про вчинення кримінального правопорушення від 29.05.2024; рапортом командира 3 десантно-штурмової роти 2 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_2 про факт самовільного залишення військової частини військовослужбовцем ОСОБА_4 ; актом службового розслідування, проведеного військовою частиною НОМЕР_2 щодо самовільного залишення військової частини військовослужбовцем ОСОБА_4 , яким встановлено відсутність будь-яких поважних причин у ОСОБА_4 на самовільне залишення військової частини; наказом начальника командира військової частини НОМЕР_2 про результати проведеного службового розслідування щодо самовільного залишення військової частини військовослужбовцем ОСОБА_4 ; іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

10.01.2025 підозрюваному ОСОБА_4 та його захиснику повідомлено про завершення досудового розслідування у кримінальному провадженні та надано можливість ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.

01.02.2025 обвинувальний акт скеровано до Житомирського районного суду Житомирської області, підготовче судове засідання призначено в суді на 13.02.2025 о 10.45 год.

Разом з тим, як вказує у клопотанні прокурор, відповідно до отриманої від секретаря головуючого у справі судді ОСОБА_7 інформації, останній перебуває на лікарняному.

За словами прокурора, заявлені у клопотанні про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ризики, а саме переховування від органів досудового розслідування та вчинення іншого кримінального правопорушення не зменшились, а тому з метою забезпечення належної поведінки обвинуваченого ОСОБА_4 , дієвості даного кримінального провадження, неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, слідчий за погодженням із прокурором просить продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 строк тримання під вартою на 30 днів.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, просив його задовольнити. Додав, що строк дії запобіжного заходу закінчується 14.02.2025, однак призначене на 13.02.2025 підготовче судове засідання не відбулося у зв`язку із перебуванням судді ОСОБА_7 на лікарняному. На даний час обвинувачений не виявив бажання повернутися до військової служби, тільки можливо до резервного батальйону, проте відповідної згоди від військової частини не надійшло.

Підозрюваний ОСОБА_4 в судовому засіданні не заперечив щодо задоволення клопотання. Додав, що коштів для внесення застави не має.

У свою чергу, захисник ОСОБА_5 зазначив, що на 27.02.2025 призначено наступне підготовче судове засідання по кримінальному провадженню, де він із своїм підзахисним будуть ставити питання щодо повернення ОСОБА_4 на військову службу.

Заслухавши прокурора, підозрюваного та його захисника, вивчивши й дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

За змістом статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема, переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідка у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у інкримінованому вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх обставин підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

З матеріалів клопотання слідує, що ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 11.12.2024 року застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 15 січня 2025 року включно. Строк дії ухвали встановлено до 15 січня 2025 року включно.

Ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 13.01.2025 року продовжено строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без визначення застави, до 14.02.2025 включно. Встановлено строк дії ухвали до 14.02.2025 включно.

Статтею 199 КПК України врегульований порядок продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

При цьому слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (ч. 5 ст. 199 КПК України).

У разі закінчення строку запобіжного заходу до проведення підготовчого судового засідання прокурор не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення строку дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу може подати клопотання про його продовження. Розгляд такого клопотання здійснюється слідчим суддею за правилами цієї статті (ч. 6 ст. 199 КПК України).

У справі міститься ухвала про призначення суддею Житомирського районного суду Житомирської області ОСОБА_7 на 13.02.2025 року підготовчого судового засідання у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України. Станом на час розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 у справі відсутні докази, що підтверджують проведення такого підготовчого судового засідання. Зі слів учасників провадження, дане засідання не відбулось.

Відповідно до вимог п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).

У свою чергу обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин. За визначенням Європейського суду, «у п-п. «с» п. 1 ст. 5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bona fide) підозру».

У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994) суд визначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

На переконання слідчого судді, надані стороною обвинувачення докази доводять обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Як вбачається з матеріалів клопотання, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, котре за наведеною у статті 12 КК України класифікацією відноситься до тяжкого злочину.

На думку слідчого судді, наведені у клопотанні та озвучені в судовому засіданні обставини свідчать про те, що на даний час не зменшився та продовжує існувати наведений у пункті 1 частини 1 статті 177 КПК України ризик, який слугував підставою для обрання відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Надаючи оцінку можливості вчинення обвинуваченим дій, передбачених пунктом 1 частини 1 статті 177 КПК України, слідчий суддя враховує, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova) § 58). Щодо наявності ризику переховування від органів досудового розслідування та/або суду слідчий суддя зважає, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, тобто існує ймовірність притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання. Отже, очікування можливого суворого вироку може мати значення при визначенні ризику переховування. Співставлення можливих негативних для обвинуваченого наслідків переховування у невизначеному майбутньому, із можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі робить цей ризик достатньо високим.

За змістом ч. 8 ст. 176, ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого статтею 407 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Під час дії воєнного стану слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтею 407 Кримінального кодексу України.

Таким чином, із урахуванням наведених у клопотанні та встановлених в засіданні обставин, пояснень учасників провадження, слідчий суддя дійшов висновку про доцільність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 без визначення розміру застави у кримінальному провадженні задля запобігання ризику, зазначеного у пункті 1 частини 1 статті 177 КПК України, котрий станом на час розгляду клопотання не зменшився.

З огляду на викладене, із урахуванням положень статтей 197, 199, 219 КПК України, слідчий суддя вважає за необхідне продовжити строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_4 до 15 березня 2025 року включно.

Керуючись ст.ст. 176-178, 183, 184, 186, 193, 194, 197, 199, 219, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

п о с т а н о в и в :

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 15 березня 2025 року включно.

Строк дії ухвали до 15 березня 2025 року включно.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою протягом 5 днів з моменту вручення їй копії ухвали.

Слідчий суддя