ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.04.2025 року м. Житомир

Богунський районний суд м.Житомира у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі кримінальне провадження, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002261 від 21.07.2024 про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Озерне Житомирського району, Житомирської області, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

20.07.2024 близько 19 години 30 хвилин водій ОСОБА_7 в задовільних умовах дорожнього руху керував технічно справним автомобілем марки Daewoo Sens, реєстраційний номер НОМЕР_2 , та рухався ним по вул. Князів Острозьких у м. Житомирі, зі сторони вул. Михайла Грушевського в напрямку вул. Домбровського.

Рухаючись у вказаний день, час та місці зазначеним транспортним засобом, водій ОСОБА_7 в порушення вимог пунктів 2.3.б), 10.1 та 16.11 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 (далі - ПДР України), здійснюючи рух прямо, в межах перехрестя вул. Домбровського та вул. Князів Острозьких, проявив безпечність та неуважність до дорожньої обстановки та її змін, перед початком руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод іншим учасникам дорожнього руху, на перехресті нерівнозначних доріг не надав дорогу транспортному засобу, який наближався до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, внаслідок чого допустив зіткнення з передньою частиною автомобіля марки Opel Meriva, реєстраційний номер НОМЕР_3 , який під керуванням ОСОБА_9 рухався по вул. Домбровського, зі сторони вул. Небесної Сотні в напрямку вул. Івана Мазепи.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля Daewoo Sens, реєстраційний номер НОМЕР_4 , ОСОБА_5 отримав тілесне ушкодження у вигляді закритого уламкового перелому нижньої третини правої плечової кістки, яке відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, як таке, що не є небезпечним для життя, але призвело до тривалого розладу здоров`я.

Порушення водієм ОСОБА_7 вимог пунктів 2.3.б), 10.1 та 16.11 ПДР України, знаходиться у причинному зв`язку із створенням аварійної обстановки, виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 винним себе у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся, вищевказані фактичні обставини справи не оспорював та надав покази, які відповідають пред`явленому обвинуваченню.

Вина обвинуваченого у скоєному, а також фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, іншими учасниками судового процесу також не оспорюються.

За клопотанням прокурора, підтриманим обвинуваченим, його захисником, потерпілим, представником потерпілого, судовий розгляд проведено відповідно до ч.3 ст.349 КПК України. При цьому, судом з`ясовано, що зазначені особи правильно розуміють зміст фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, добровільність такої позиції сторін, а також роз`яснено учасникам судового провадження, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Разом з тим, у зв`язку із заявленням потерпілим цивільного позову про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та частковим визнанням зазначеного позову обвинуваченим, з урахуванням вимог п.3 ч.1 ст. 91 КПК України, докази щодо виду та розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням потерпілому, а також розміру понесених процесуальних витрат, надані учасниками процесу для вирішення заявленого позову, судом досліджено в повному обсязі.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_5 середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд виходить із загальних засад призначення покарання - ст. 65 КК України та враховує, що вчинене ОСОБА_7 кримінальне правопорушення, відповідно до наведеної у ст. 12 КК України класифікації, є нетяжким злочином, особу винного, а також наявність обставин, що пом`якшують, та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

ОСОБА_7 раніше не судимий, на обліках у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, на утриманні дітей не має, офіційно не працює, стабільного джерела доходу не має, вчинив злочин з необережності, вибачився перед потерпілим.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Також судом враховується думка потерпілого та його представника, які при призначенні виду та міри покарання обвинуваченому поклались на розсуд суду, та досудова доповідь Богунського районного відділу ФДУ «Центр пробації» у Житомирській області, за результатами складання якої орган пробації дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_7 та запобігання вчинення ним повторних кримінальних правопорушень можливе без ізоляції від суспільства.

В судових дебатах прокурор просила призначити обвинуваченому покарання у виді обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами із застосуванням ст.75 КК України.

Захисник обвинуваченого підтримав подане через канцелярію суду клопотання про призначення ОСОБА_7 покарання у виді штрафу із розстрочкою його сплати строком на 12 місяців. Покарання у виді штрафу просив призначити із застосуванням положень ч.1 ст.69 КК України. Також просив розстрочити сплату процесуальних витрат строком на 1 рік.

Обвинувачений в судових дебатах підтримав позицію захисника щодо виду та розміру покарання, разом з тим, в останньому слові, зважаючи на скрутне матеріальне становище, відсутність постійного джерела доходу, просив призначити йому покарання у виді обмеження волі із застосуванням статті 75 КК України.

З долученої захисником до матеріалів справи відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу встановлено, що в період з січня 2024 року по січень 2025 року дохід ОСОБА_7 становив 50,00 грн.

Враховуючи зазначені обставини, позиції сторін кримінального провадження, суд вважає, що покарання у виді штрафу, з урахуванням пред`явлення цивільного позову потерпілим та відсутності стабільного доходу у обвинуваченого, буде надмірним фінансовим тягарем для останнього, а тому дійшов висновку призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі ближче до мінімальної межі, встановленої санкцією ч.1 ст.286 КК України, з урахуванням вимог ст.61 КК України, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік, враховуючи положення ст. 55 КК України.

Разом з тим, враховуючи те, що ОСОБА_7 повністю визнав свою провину у скоєнні зазначеного кримінального правопорушення, щиро покаявся, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, критично ставиться до вчиненого, а також відсутність обставин, які обтяжують покарання, суд вважає за можливе звільнити останнього від відбування основного покарання на підставі ст. 75 КК України із покладенням обов`язків, визначених ст. 76 КК України.

Саме таке покарання, на думку суду, буде відповідати визначеній в ч.2 ст.50 КК України меті покарання.

Потерпілим ОСОБА_5 заявлено цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_7 про стягнення витрат на лікування в сумі 30 408, 05 грн, моральної шкоди в сумі 300 000,00 грн, витрат у якості сплати штрафу за невиконання господарського зобов`язання у сумі 35 308, 69 грн, а всього, на загальну суму 365 716, 74 грн., а також, витрат на правову допомогу адвоката в сумі 10 000, 00 грн.

Обвинувачений ОСОБА_7 заявлений цивільний позов визнав частково, зокрема, в частині відшкодування потерпілому спричиненої моральної шкоди в сумі 30 000, 00 грн, в іншій частині цивільного позову разом із захисником просили відмовити за безпідставністю та недоведеністю.

Відповідно до ст.127 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, а також за його згодою будь-яка інша фізична чи юридична особа має право на будь-якій стадії кримінального провадження відшкодувати шкоду, завдану потерпілому, територіальній громаді, державі внаслідок кримінального правопорушення. Шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Частиною 5 цією статті передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

В обґрунтування позову в частині відшкодування матеріальної шкоди потерпілим зазначено, що внаслідок неправомірних дій ОСОБА_7 , що виразились у вчиненні ДТП, йому ( ОСОБА_5 ) спричинено тілесне ушкодження у вигляді закритого уламкового перелому нижньої третини правої плечової кістки. Зазначив, що у зв`язку з отриманим тілесним ушкодженням він був вимушений проходити тривале лікування, у тому числі, 02.08.2024 зазнав оперативного втручання, а також поніс витрати на придбання медикаментів і лікарських засобів, які використані останнім у зв`язку з отриманою травмою. Загальна сума витрат на лікування складає 30 408, 05 грн.

Частиною 1 ст.1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), та доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

В ході судового розгляду обвинувачений повідомив, що в день, коли сталась ДТП, він був викликаний потерпілим через службу таксі для надання послуг з перевезення, транспортний засіб марки Daewoo Sens, реєстраційний номер НОМЕР_2 , йому на праві власності не належить, користується ним на підставі наявного у нього технічного паспорту на вказане авто.

Згідно з ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Цивільно-правова відповідальність у разі скоєння ДТП за участю транспортного засобу марки Daewoo Sens, н.з. НОМЕР_4 , яким керував ОСОБА_7 , застрахована в ПрАТ «СК «Євроінс Україна» відповідно до полісу №216252671, чинного на час вчинення ДТП.

В ході судового розгляду сторона захисту просила відмовити в задоволенні позову, у зв`язку тим, що ОСОБА_7 не є належним відповідачем за вимогою про відшкодування матеріальної шкоди та моральної шкоди (окрім 30000 гривень моральної шкоди, які визнав відповідач), оскільки це повинна зробити страхова компанія.

Разом з тим, ні позивач, ні відповідач та їх представники не звертались до суду з клопотанням про залучення як співвідповідача страхової компанії ПрАТ «СК «Євроінс Україна».

Крім того, при дослідженні судом наданих сторонами документів встановлено, що в графі вищевказаного полісу «особливі умови використання забезпеченого транспортного засобу» зазначено, що транспортний засіб не повинен використовуватись як таксі.

Із заяви-приєднання (Акцепт) №-216252671 до Публічного Договору (Оферти) комплексного добровільного страхування від нещасних випадків на транспорті та цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів також встановлено, що страховик, тобто ПрАТ «СК «Євроінс Україна», відповідно до умов укладеного договору не несе відповідальності та не здійснює страхове відшкодування, якщо забезпечений транспортний засіб використовується для перевезення пасажирів на комерційній основі як таксі, маршрутне таксі.

Беручи до уваги те, що транспортний засіб марки Daewoo Sens, реєстраційний номер НОМЕР_2 , відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на особливих умовах як таксі власником не страхувався, відповідно до умов вищенаведеного договору страхова компанія не здійснює страхове відшкодування, якщо забезпечений транспортний використовується для перевезення пасажирів на комерційній основі як таксі, а також те, що під час розгляду справи як обвинувачений, так і цивільний позивач підтвердили, що ОСОБА_7 перевозив ОСОБА_5 на транспортному засобі, надаючи вказану послугу як таксі (при цьому потерпілий в судовому засіданні підтвердив, що окремо отримав від страхової компанії служби таксі у зв`язку з вказаною ДТП 15000 гривень), суд дійшов висновку, що доводи сторони захисту про відсутність підстав для стягнення з обвинуваченого відповідної матеріальної та моральної шкоди, у зв`язку з неналежним відповідачем по справі, необґрунтовані.

Про можливість стягнення завданої шкоди з обвинуваченого, у випадку не залучення як відповідача(співвідповідача) страхової компанії, у тому числі, за умови дотримання страхувальником вимог страхового полісу, зазначено у правових висновках Верховного Суду (постанова від 22.06.2023 у справі 461/2896/20, постанова від 16.09.2024 у справі 444/870/22, тощо).

На підтвердження понесених витрат на лікування потерпілим надано чеки, квитанції про придбання ним пластин (металоконструкцій для остеосинтезу дистальної частини плечової кістки) та ліків, а також надано електронні рецепти та виписки із медичних карток амбулаторного/стаціонарного хворого, консультаційний висновок лікаря-невролога.

Дослідивши зазначені докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги потерпілого про стягнення з обвинуваченого витрат на лікування підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки вони документально підтверджені, купувались у відносно нетривалий період після скоєння ДТП за рекомендаціями, призначеннями лікарів та/або за своїми властивостями пов`язані із характером спричинених тілесних ушкоджень, а також супутнім лікуванням розладів нервової системи внаслідок потрапляння в ДТП і отриманням травми.

Щодо вимоги потерпілого про стягнення з ОСОБА_7 моральної шкоди у розмірі 300 000, 00 грн. суд дійшов такого висновку.

Статтею 23 ЦК України визначено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Під час розгляду справи судом встановлено, що внаслідок вчинення необережними діями ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, потерпілий ОСОБА_5 отримав тілесне ушкодження, яке відноситься до середнього ступеню тяжкості, як таке, що не є небезпечним для життя, але призвело до тривалого розладу здоров`я. Внаслідок спричинення потерпілому зазначеного тілесного ушкодження, останньому завдано і моральної шкоди, яка полягає у порушенні нормальних життєвих відносин останнього, додатковому лікуванні, оперативному втручанні 02.08.2024, фізичному болі, що також позначилось і на його моральному та психологічному стані.

Виходячи із засад розумності та справедливості, враховуючи загальний життєвий рівень громадян України, з урахуванням конкретних обставин справи, вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення з необережності, глибини фізичних та душевних страждань потерпілого, пов`язаних із заподіянням йому тілесного ушкодження внаслідок ДТП, додаткових зусиль для організації свого життя у зв`язку із отриманою травмою, необхідністю знаходитись на лікуванні, враховуючи також те, що розмір відшкодування має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення, суд вважає за можливе визначити розмір моральної шкоди в сумі 80000,00 грн. На переконання суду, саме така сума компенсує завдану потерпілому моральну шкоду і не буде становити надмірного тягаря для обвинуваченого, з урахуванням його матеріального стану та даних щодо його особи. Потерпілим не доведено перед судом заподіяння моральної шкоди у розмірі, заявленому у цивільному позові.

Окрім витрат на лікування та моральної шкоди, потерпілим в цивільному позові заявлено також вимогу про стягнення з обвинуваченого суми штрафу за невиконання господарського зобов`язання в розмірі 35 308, 69 грн.

Дослідивши договір поставки №1, укладений 17.07.2024 між ФОП ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_10 про поставку 1354 порцій страв громадського харчування, узгоджене меню від 17.07.2024, претензію-вимогу від 29.07.2024 та квитанцію до платіжної інструкції від 07.10.2024, суд дійшов висновку про те, що невиконання вказаного зобов`язання не має безпосереднього прямого причинно-наслідкового зв`язку з діями(бездіяльністю) обвинуваченого, у зв`язку із вчиненням ДТП.

З узгодженого 17.07.2024 між сторонами меню встановлено, що кількість страв для банкету на 40 чоловік, суттєво перевищує можливості однієї людини в їх приготуванні. Позивач в судовому засіданні пояснив, що страви готували кухарі, його роль в основному зводилась до організації їх приготування, підвозом необхідних продуктів, приготуванням окремих страв тощо. За вказаним договором, товар мав бути поставлений постачальником до 25.07.2024. При цьому в період з 20.07.2024 (дати скоєння ДТП) по 25.07.2024 потерпілий не перебував на стаціонарному лікуванні (на стаціонарному - з 31.07.2024), а відтак підстави вважати, що позивач в повній мірі був позбавлений можливості забезпечити своєчасне виконання зобов`язання за вищевказаним договором відсутні.

ОСОБА_5 не надано доказів про те, що ним вживались заходи з метою залучення інших осіб, сил та засобів для виконання тих видів робіт, які покладались безпосередньо на нього, або взагалі залучення іншого постачальника, а у випадку неможливості - вжиття заходів щодо скасування/зменшення суми штрафу, у зв`язку з потраплянням в ДТП. При цьому, невжиття належних заходів щодо забезпечення виконання вищевказаного зобов`зання з одного боку, та з іншого - безумовне і беззаперечне визнання за вказаних обставин всієї суми штрафу за договором поставки з розрахунком на стягнення в майбутньому зазначеної суми з обвинуваченого, суд розцінює як недобросовісні дії позивача.

За встановлених обставин, вимога щодо стягнення з обвинуваченого суми штрафу за невиконання господарського зобов`язання в розмірі 35 308, 69 грн., задоволенню не підлягає.

Згідно з вимогами ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати, до яких відносяться витрати на правову допомогу.

За змістом ст.1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до платіжної інструкції №@2PL558736 ОСОБА_5 здійснено оплату гонорару за послуги адвоката ОСОБА_6 в сумі 10 000, 00 грн, яка узгоджена сторонами угодою про надання правової допомоги від 30.08.2024.

Отже, документально підтвердженими є здійснені потерпілим витрати на правову допомогу у розмірі 10 000, 00 грн, а тому, саме така сума підлягає, відповідно до вимог ч.1 ст.124 КПК України, стягненню із обвинуваченого на користь потерпілого.

На переконання суду, така сума є співмірною зі складністю даної справи, тривалістю її розгляду судом, наданим адвокатом обсягом послуг та відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України суд, ухвалюючи, зокрема, обвинувальний вирок, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому залежно від доведеності підстав і розміру позову.

За таких обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення цивільного позову.

Арешти на майно, накладені ухвалами слідчих суддів Богунського районного суду м. Житомира від 30.07.2024 у справі №295/11193/24 та від 25.07.2024 у справі №295/11198/24, підлягають скасуванню.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні на залучення експертів, підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Частиною 1 ст.119 КПК України визначено, що суд, враховуючи майновий стан особи (обвинуваченого, потерпілого), за власною ініціативою або за її клопотанням має право своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати процесуальних витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату процесуальних витрат на визначений строк.

Беручи до уваги майновий стан обвинуваченого, суд вважає за необхідне задовольнити клопотання сторони захисту та сплату процесуальних витрат у справі на залучення експертів розстрочити на 1 рік.

Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 100, 119, 124, 127-129, 174, 373-376, 615 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та призначити покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання у виді обмеження волі з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку - 1 (один) рік не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, а саме: буде періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти даний орган про зміну свого місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів в сумі 15 524,24 грн (п`ятнадцять тисяч п`ятсот двадцять чотири гривні двадцять чотири копійки).

Розстрочити сплату процесуальних витрат на залучення експертів на строк 1 (один) рік, зокрема, на одинадцять однакових платежів по 1250 грн (одна тисяча двісті п`ятдесят гривень) та останній дванадцятий платіж в сумі 1774,24 грн. (одна тисяча сімсот сімдесят чотири гривні двадцять чотири копійки), кожен з яких сплачувати в строк до останнього дня відповідного місяця, починаючи з місяця, наступного за тим, в якому даний вирок набере законної сили.

Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_7 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 30 408, 50 грн (тридцять тисяч чотириста вісім гривень п`ятдесят копійок) матеріальної шкоди, 80 000,00 грн (вісімдесят тисяч гривень) моральної шкоди та 10 000,00 грн (десять тисяч гривень) витрат на правову допомогу, а всього, 120408, 50 грн (сто двадцять тисяч чотириста вісім гривень п`ятдесят копійок).

В решті позовних вимог - відмовити.

Арешти на майно, накладені ухвалами слідчих суддів Богунського районного суду м. Житомира від 30.07.2024 у справі №295/11193/24 та від 25.07.2024 у справі №295/11198/24, скасувати.

Речові докази: автомобіль Opel Meriva, реєстраційний номер НОМЕР_5 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 належить на праві власності ОСОБА_11 та перебував у користуванні ОСОБА_9 - повернути власнику або володільцю за умови пред`явлення свідоцтва про реєстрацію зазначеного транспортного засобу;

автомобіль марки Daewoo Sens, реєстраційний номер НОМЕР_4 , який згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_7 належить ОСОБА_12 , а перебував у користуванні ОСОБА_7 - повернути власнику або володільцю за умови пред`явлення свідоцтва про реєстрацію зазначеного транспортного засобу.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок не може бути оскаржено з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися, і дослідження яких було визнано судом недоцільним.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1