Справа № 473/7062/24
Номер провадження1-кп/473/167/2025
ВИРОК

іменем України

"10" березня 2025 р. місто Вознесенськ

Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретар судових засідань ОСОБА_2 ,

учасники процесу:

прокурор ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції),

обвинувачений ОСОБА_4 ,

захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 ,

заставодавець ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м.Вознесенська кримінальне провадження №00001077 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.Троїцьке Вознесенського району Миколаївської області, громадянин України, раніше не судимий, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, з неповною середньою освітою, офіційно не працює, зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , проживає за адресою АДРЕСА_2

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.28, ч.1 ст.263 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 всупереч пункту 1 додатку № 1 до Постанови Верховної Ради України №2471-ХІІ від 17.06.1992 «Про право власності на окремі види майна», пункту 9, 15 Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №576 від 12.10.1992, та пункту 2 «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС України № 622 від 21.08.1998, не пізніше 03.03.2022, більш точні дату та час не встановлено, знайшов (придбав) на території мікрорайону «Болгарка» міста Вознесенська Миколаївської області автомат АК-74 № НОМЕР_1 1982 р.в. із набоями калібру5.45 мм до нього у кількості 30 одиниць, який перебував на обліку військової частини НОМЕР_2 , однак був втрачений 02.03.2022 в ході бойових дій на території міста Вознесенськ Миколаївської області, та, не маючи передбаченого законом дозволу, усвідомлюючи суспільну небезпечність свого діяння, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, діючи умисно, забрав з собою, переніс та став їх зберігати в підвальному приміщенні, яке розташоване за адресою АДРЕСА_2 , після чого в невстановлені дату та час, однак не пізніше 02.10.2024 переніс вищезазначену вогнепальну зброю та боєприпаси та став їх зберігати на території домоволодіння, а саме біля кам`яної огорожі будинку АДРЕСА_1 .

В подальшому, діючи умисно, за попередньою змовою із особою 1 (досудове розслідування відносно якої здійснюється у кримінальному провадженні №0000874 від 01.10.2024), усвідомлюючи суспільну небезпечність свого діяння, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, відповідно до раніше розробленого злочинного плану, 02.10.2024 близько 19 год. 42 хв. прибув на раніше обумовлене із особою 1 (досудове розслідування відносно якої здійснюється у кримінальному провадженні №0000874 від 01.10.2024) місце, а саме на відкриту ділянку місцевості, яка має координати ІНФОРМАЦІЯ_2, та розташована на дорозі біля села Білоусівка, Вознесенського району, Миколаївської області, куди привіз автомат АК-74 № НОМЕР_1 1982 р.в. із глушником та набоями 5.45 мм до нього у кількості 30 одиниць, де діючи спільно із особою 1 (досудове розслідування відносно якої здійснюється у кримінальному провадженні №0000874 від01.10.2024) збув зазначену вогнепальну зброю та боєприпаси ОСОБА_7 за попередньо отримані особою 1 (досудове розслідування відносно якої здійснюється у кримінальному провадженні №0000874 від01.10.2024) грошові кошти у сумі 36000 гривень, які були попередньо вручені ОСОБА_7 для використання в ході здійснення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки.

Дії ОСОБА_4 стороною обвинувачення кваліфіковано за ч.2 ст.28 ч.1 ст.263 КК України як носіння, зберігання, придбання, збут вогнепальної зброї, бойових припасів без передбаченого законом дозволу, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

27 грудня 2024 року між прокурором Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону та обвинуваченим ОСОБА_4 за участю його захисника адвоката ОСОБА_5 була укладена угода про визнання винуватості, яка відповідає вимогам ст.468, ч.4 ст.469, 472 КПК України.

Згідно з угодою про визнання винуватості обвинуваченийОСОБА_4 повністю визнав свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.28, ч.1 ст.263 КК України, та зобов`язався беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри в судовому провадженні. Цією угодою визначено покарання ОСОБА_4 за ч.2 ст.28, ч.1 ст.263 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України передбачено звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з покладенням на нього обов`язків, що визначені ст.76 КК України.

В підготовчому судовому засіданні учасники угоди про визнання винуватості просили суд затвердити угоду на визначених в ній умовах.

Враховуючи викладене, а також те, що умови угоди про визнання винуватості, її форма та зміст відповідають вимогам КПК та КК України, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для затвердження цієї угоди, оскільки п.1 ч.3 ст.314 КПК України визначено, що при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно п.2 ч.1 ст.468 КПК України між прокурором та обвинуваченим (підозрюваним) може бути укладена угода про визнання винуватості.

В підготовчому судовому засіданні встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.28, ч.1 ст.263 КК України, а саме носіння, зберігання, придбання, збут вогнепальної зброї, бойових припасів без передбаченого законом дозволу, вчинене за попередньою змовою групою осіб, внаслідок якого шкода була завдана лише суспільним інтересам.

ОСОБА_4 вину за пред`явленим йому обвинуваченням визнав повністю, щиро каявся, активно сприяв розкриттю злочину. Обвинувачений має родину, дружину (що є особою із інвалідністю 1 групи, яка потребує стороннього догляду) та двох дітей. ОСОБА_4 позитивно характеризується, раніше ні до кримінально, ні до адміністративної відповідальності не притягувався, на обліку у нарколога та психіатра обвинувачений не перебуває. Хоча вчинене ОСОБА_4 правопорушення і є тяжким, проте відсутні обтяжуючі відповідальність обвинуваченого обставини, оскільки вчинення правопорушення групою осіб міститься в кваліфікації правопорушення та ще раз ця обставина як обтяжуюча врахована не може, оскільки згідно із ч.4 ст.67 КК України якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу як ознака кримінального правопорушення, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує.

Судом при вирішенні питання про затвердження угоди про визнання винуватості було роз`яснено, що наслідком затвердження угоди про визнання винуватості для прокурора та обвинуваченого є обмеження їх права на оскарження вироку, окрім випадків, визначених ч.4 ст.394 КПК України, а для обвинуваченого - відмова від здійснення права на справедливий судовий розгляд.

ОбвинуваченийОСОБА_4 пояснив, що розуміє свої права, визначені ч.4 ст.473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, пояснив, що він в змозі виконати умови угоди в повному обсязі, а також розуміє інші наслідки, які будуть застосовані відносно нього у разі затвердження угоди про визнання винуватості.

Судом встановлено, що умови угоди не суперечать вимогам КПК України та КК України, інтересам суспільства, не порушують прав, свобод та інтересів інших осіб, угода укладена на добровільних засадах. Відсутні підстави для відмовив затвердженні угоди, які передбачені ч.7 ст.474 КПК України.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе затвердити угоду про визнання винуватості від 27 грудня 2024 року, укладену між прокурором та обвинуваченим та призначити останньому покарання, узгоджене сторонами угоди.

Витрати на проведення експертиз відсутні.

Даних про речові докази прокурором надано не було.

Згідно із ч.4 ст.174 КПК України слід скасувати арешт майна, який застосовано згідно із ухвалою слідчого судді та вирішити питання про долю речових доказів згідно із ст.100 КПК України.

На стадії слідства обвинуваченому було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із можливість внесення застави як умови звільнення з-під варти.

Така застава, розмір якої було визначено слідчим суддею, була внесена заставодавцем ОСОБА_6 , яка просила повернути цю заставу у розмірі 100000 гривень, а решту суми застави перерахувати на потреби ЗСУ.

У зв`язку із призначенням обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 75, КК України такий запобіжний захід як застава слід скасувати та внесену заставу частково, а саме 100000 гривень слід повернути заставодавцю ОСОБА_6 , яку вона сплатила 08.11.2024 року.

Керуючись п.1 ч.3 ст.314, ст.ст.374, 474, 475 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 27 грудня 2024 року між прокурором Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за участю його захисника адвоката ОСОБА_5 .

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним за пред`явленим йому обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.28, ч.1 ст.263 КК України, та призначити обвинуваченому узгоджене сторонами угоди покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Зарахувати ОСОБА_4 попереднє ув`язнення у строк покарання у вигляді позбавлення волі, призначеного йому за цим вироком суду, за правилами, визначеними ч.5 ст.72 КК України, а саме з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, починаючи з 03 жовтня 2024 року (з моменту його затримання) по 08 листопада 2024 року (звільнення з СІЗО після внесення застави).

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки та покласти на нього обов`язки, передбачені п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

До набрання вироком законної сили до обвинуваченого ОСОБА_4 не застосовувати запобіжний захід.

Скасувати запобіжний захід у вигляді застави та повернути заставодавцю ОСОБА_6 частину внесеної неї застави, а саме 100000 гривень (сто тисяч гривень).

Решту суми застави, а саме 21120 (двадцять одна тисяча сто двадцять) гривеньперерахувати на спеціальний рахунок для збору коштів на підтримку Збройних Сил України, а саме Національному банку України (МФО 300001, рахунок №UA0992708 , отримувач: Національний банк України, призначення платежу: допомога ЗСУ).

Скасувати арешт майна, який застосовано згідно із ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м.Миколаєва від 22.10.2024 р. та вирішити питання про долю речових доказів згідно із ст.100 КПК України та мобільний телефон марки «Росо С65» імеі1: НОМЕР_3 , імеі2: НОМЕР_4 з сімкартками НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , який належить ОСОБА_4 - повернути обвинуваченому ОСОБА_4 .

Вирок може бути оскаржений лише з підстав передбачених ч.4 ст.394 КПК України до Миколаївського апеляційного суду через Вознесенський міськрайонний суд протягом 30 днів з моменту його оголошення, а обвинуваченим в той же строк з дня вручення йому копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1