Справа № 308/2936/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2025 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого Шостого слідчого (з дислокацією у місті Ужгород) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові ОСОБА_7 , погоджене прокурором Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_8 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000598 від 20.11.2024 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, заступника командира батальйону військової частини НОМЕР_1 , раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 Кримінального кодексу України, -

в с т а н о в и в:

З клопотання та доданих до нього матеріалів встановлено, що слідчими Шостого слідчого (з дислокацією у місті Ужгород) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові проводиться досудове у кримінальному провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000598 від 20.11.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 426-1, ч.3 ст.332 КК України щодо підозрюваного ОСОБА_4 у вчинені ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України..

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , перебуваючи на посаді заступника командира батальйону з психологічної підтримки персоналу, під час проходження військової служби у відповідності до вимог ст. ст. 11, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-XIV, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV, ст. 68 Конституції України, ОСОБА_9 , зобов`язаний захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України; свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги; віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, які визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями; повинен постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язаний завжди пам`ятати, що за його поведінкою, як військовослужбовця судять не лише про нього, а й про Збройні Сили України, в цілому.

Таким чином, будучи заступником командира батальйону з психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_4 постійно обіймав у вказаному військовому формуванні посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, а тому, відповідно до примітки 1 ст. 364 КК України є службовою особою.

Разом з тим, майор ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем ЗСУ, перебуваючи на посаді заступника командира батальйону з психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_1 , достовірно знаючи вищевказані статутні та законодавчі вимоги, маючи на меті незаконно збагатитись, шляхом отримання неправомірної грошової винагороди, вчинив злочин за наступних обставин.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 22.01.2025 військовослужбовець призваний під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 молодший сержант ОСОБА_10 , який вважався таким, що самовільно залишив місце несення служби, звернувся до свого безпосереднього командира заступника командира батальйону з психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_4 з приводу встановлення порядку повернення на службу.

Тоді ж, 22.01.2025 у ОСОБА_4 виник злочинний умисел на незаконне збагачення шляхом отримання від свого підлеглого молодшого сержанта ОСОБА_10 грошових коштів за сприяння у поверненні на службу останнього.

Після чого, ОСОБА_4 , 22.01.2025 знаходячись в розташуванні військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно, керуючись корисливим мотивом, в телефонному режимі висунув категоричну вимогу ОСОБА_10 надати йому неправомірну вигоду у розмірі 3000 доларів США з вчинення ним дій, спрямованих на повернення останнього до військової служби, що в подальшому також дасть можливість звільнитись від кримінальної відповідальності у встановленому законом порядку.

Надалі ОСОБА_11 усвідомлюючи протиправний характер дій свого керівника ОСОБА_4 , з даного приводу звернувся до правоохоронних органів із відповідною заявою про вимагання в нього неправомірної вигоди його командиром, після чого військовослужбовець ОСОБА_11 діяв під контролем правоохоронних органів.

У подальшому, ОСОБА_4 з метою виконання взятих на себе злочинних зобов`язань, у період із 22.01.2025 по 12.02.2025 почав здійснювати заходи щодо повернення на службу ОСОБА_11 , а саме: ОСОБА_4 у вказаний період часу повідомив ОСОБА_11 , що йому буде необхідно, коли він скаже прибути до ІНФОРМАЦІЯ_2 для подальшого повернення на службу шляхом направлення військовослужбовців, які вчинили самовільне залишення служби до батальйонів резерву ЗСУ.

Надалі, 12.02.2025 ОСОБА_4 , попередньо домовившись із ОСОБА_10 , близько 12.15 год. зустрілись поблизу домогосподарства, де проживає останній, що в АДРЕСА_3 , де ОСОБА_4 діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх суспільно-небезпечні наслідки, керуючись корисливим мотивом, отримав від ОСОБА_10 грошові кошти в сумі 500 доларів США, як частину суми за сприяння ним у переведенні ОСОБА_10 із військової частини НОМЕР_2 (батальйон резерву, який дислокується у АДРЕСА_4 ) до підрозділів військової частини НОМЕР_1 чи інших військових частин на відповідну посаду, яка не передбачає несення служби в безпосередній зоні проведення активних бойових дій.

Тоді ж, ОСОБА_4 , 12.02.2025 у другій половині дня, дотримуючись свого злочинного плану, доставив ОСОБА_11 до ІНФОРМАЦІЯ_2 , як такого, що бажає повернутись на службу та який раніше самовільно залишив місце несення служби, для подальшого направлення до військової частини НОМЕР_2 , тобто резервного батальйону, що в Рівненській області, де відповідно після навчань, згідно встановленого порядку, ОСОБА_4 ініціює його направлення на службу до військової частини НОМЕР_1 , тобто де раніше і ніс службу ОСОБА_11 .

Окрім цього, ОСОБА_4 з метою забезпечення конспіративних заходів, а також враховуючи те, що ОСОБА_10 буде знаходитись фактично у Рівненській області, вказав останньому, що він буде надалі з приводу його повернення на службу та отримання іншої частини коштів спілкуватись із його батьком ОСОБА_10 , так як раніше останній із ОСОБА_4 були знайомі з приводу обставин вчинення дисциплінарних проступків його сином ОСОБА_10 .

Надалі, у ході досудового розслідування залучено до конфіденційного співробітництва батька військовослужбовця ОСОБА_10 ОСОБА_10 , який діяв надалі під контролем правоохоронних органів.

В подальшому, ОСОБА_4 у період із 12.02.2025 по 05.04.2025, діючи умисно, з метою виконання взятих на себе злочинних зобов`язань, почав здійснювати заходи щодо ініціювання в переведенні (направленні) із військової частини НОМЕР_2 військовослужбовця ОСОБА_10 до військової частини НОМЕР_1 . Однак, враховуючи те, що військовослужбовець ОСОБА_10 є придатним до військової служби без будь-яких обмежень щодо виду служби чи роду військ, із обставин, що не залежали від ОСОБА_4 , останній не зміг посприяти у переведенні ОСОБА_10 до військової частини НОМЕР_1 . Окрім цього, надалі враховуючи те, що ОСОБА_4 не було виконано всіх взятих на себе зобов`язань щодо переведення до військової частини НОМЕР_1 , загальна сума неправомірної вигоди була змінена останнім із 3000 доларів США та 1000 доларів США.

Відповідно у подальшому, ОСОБА_4 з метою доведення свого злочинному умислу до кінця, узгодивши із ОСОБА_10 , у період із 12.02.2025 по 05.04.2025, за невстановлених на даний час досудовим розслідуванням обставин, посприяв у отриманні письмової згоди від командира військової частини НОМЕР_3 про відібрання як кандидата із військової частини НОМЕР_2 для подальшого проходження служби молодшим сержантом ОСОБА_10 на вакантну посаду командира відділення взводу перехоплювачів безпілотних літальних апаратів зенітної ракетно-артилерійської батареї військової частини НОМЕР_3 .

Після чого, ОСОБА_4 05.04.2025, маючи фотокопію вказаної письмової згоди, діючи умисно, усвідомлюючи свій протиправний характер дій, перекинув вказану фотокопію військовослужбовцю ОСОБА_10 та в подальшому вказав в телефонному поряду батьку військовослужбовця ОСОБА_10 надати решту частини неправомірної вигоди у розмірі 500 доларів США, так як ним виконано взяті на себе зобов`язання.

Так, 15.04.2025 ОСОБА_4 з метою отримання неправомірної вигоди, близько 16.50 год. прибув до помешкання ОСОБА_10 (батька військовослужбовця), що за адресою: АДРЕСА_3 , де діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, попередньо вимагаючи, отримав від ОСОБА_10 решту частини неправомірної вигоди у розмірі 500 доларів США за сприяння у переведенні до військової частини НОМЕР_3 на посаду командира відділення взводу перехоплювачів безпілотних літальних апаратів зенітної ракетно-артилерійської батареї військової частини НОМЕР_3 .

Таким чином, ОСОБА_4 у період із 12.02.2025 по 15.04.2025, діючи умисно, керуючись корисливим мотивом, вимагав та отримав в сукупності від військовослужбовця ОСОБА_10 та його батька ОСОБА_10 неправомірну вигоду у розмірі 1000 доларів США, що станом на 12.02.2025 згідно курсу НБУ становить 43 011 грн (сорок три тисячі одинадцять гривень) за вчинення ним в інтересах військовослужбовця ОСОБА_10 дій, спрямованих на повернення останнього на службу та переведення до відповідної військової частини та призначення на посаду.

Таким чином ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, а саме в одержанні службовою особою неправомірної вигоди, а так само прохання надати таку вигоду для себе за вчинення ним в інтересах того, хто пропонує та надає неправомірну вигоду з використанням свого службового становища, поєднане із вимаганням неправомірної вигоди.

Клопотання мотивоване тим, що необхідність обрання підозрюваному ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обумовлена необхідністю забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від слідства та суду, незаконно впливати на свідків, заявників, інших учасників кримінального провадження, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, просив його задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_5 заперечувала проти поданого клопотання, вказала, що підозра необґрунтована, ризики формальні та не підтверджені належними доказами. В обґрунтування зазначила, що підозра висунута ОСОБА_4 у вчинені ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України, крім показів свідків ОСОБА_10 (військовослужбовця) та ОСОБА_10 (батька військовослужбовця) нічим не підтверджена. Не наведено конкретних обставин, за яких такі дії ОСОБА_4 вчинялись чи могли вчинятися. ОСОБА_4 , зважаючи на свої повноваження, визначені його посадою, не міг прийняти рішення щодо звільнення військовослужбовця ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності за самовільне залишення місця несення служби, а також не був уповноважений визначити подальший порядок проходження військової служби таким. Відсутні також підстави вважати, що ОСОБА_4 мав можливість вплинути на рішення інших уповноважених осіб, оскільки такі не перебували у його підпорядкуванні. За таких обставин, отримання грошових коштів від ОСОБА_10 та його батька не можна розглядати як одержання неправомірної вигоди для себе за вчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням службового становища.

Щодо ризиків, то зазначила, що ОСОБА_4 є військовослужбовцем, знає та поважає закони своєї країни, а відтак не має мети перешкоджати досудовому розслідуванню, та навпаки має намір сприяти швидкому та ефективному розслідуванню. Посилання на перетин кордону підозрюваним з метою ухилення від кримінальної відповідальності є абсурдним та голослівним, оскільки з моменту введення в дію на території України воєнного стану виїзд за кордон заборонений, а тому можливості покинути територію України у підзахисного за будь-яких обставин відсутня. Згідно зі службовою характеристикою, ОСОБА_4 за час проходження служби зарекомендував себе з позитивної сторони.

Щодо впливу на свідків, то в клопотанні не визначено коло свідків. ОСОБА_10 знаходиться на службі у військовій частині НОМЕР_3 , що, в свою чергу, унеможливлює будь-яке спілкування між ними, що значною територіальною віддаленістю. ОСОБА_4 не має не меті перешкоджати чи чинити опір досудовому розслідуванню, в тому числі впливати та чинити тиск на учасників кримінального провадження.

Жодним чином необґрунтовано посилання на ризик вчинення ОСОБА_4 іншого кримінального правопорушення. ОСОБА_4 раніше не судимий, має постійне місце проживання, має на утриманні неповнолітню дитину. Наявність міцних соціальних зв`язків, його поведінка на службі та в соціумі, відсутність будь-яких даних досудового розслідування, які б свідчили про неналежну процесуальну поведінку ОСОБА_4 протягом періоду розслідування кримінального провадження, виключає підстави вважати, що підзахисний не дотримуватися своїх процесуальних обов`язків.

Крім того, звернула увагу, що стан здоров`я ОСОБА_4 є незадовільним, останній часто перебуває на стаціонарному лікуванні, хворіє на гіпертонічну хворобу, а відтак на вищеперераховані ризики за станом здоров`я ОСОБА_4 не здатний спромогтися, адже потребує нагляду лікарів, систематичного прийому лікарських препаратів.

Також вважає, що прокурором не доведено, що жоден з більш м`яких заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. Вважає, що достатнім запобіжним заходом, який зможе запобігти ризикам є застава в мінімальному розмірі.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_6 заперечував проти застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Зазначив про відсутність обґрунтованої підозри та ризиків з підстав наведених захисником адвокатом ОСОБА_5 .

Крім того, звернув увагу, що гроші передавалися за самовільне залишення військової частини ОСОБА_10 і подальшого проходження служби, на що підозрюваний не міг вплинути. Вимагання не було, батько свідка ОСОБА_10 сам вирішив дати підозрюваному 500 доларів США. Ризики не доведені, обґрунтовані лише на підставі НСРД.

Вважає за можливе застосувати більш м`який запобіжний захід у виді мінімального розміру застави.

Заслухавши пояснення сторін кримінального провадження, дослідивши подане клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Слідчим суддею встановлено, що слідчими Шостого слідчого (з дислокацією у місті Ужгород) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові проводиться досудове у кримінальному провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000598 від 20.12.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 426-1, ч.3 ст. 368 КК України.

Відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину в порядку ст.. 208 КПК України, 15.04.2025 ОСОБА_4 затримано о 17:00 год., як особу підозрювану у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України, підстави затримання п.1,2 ч.1 ст. 208 КПК України.

16.04.2025 року ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, а саме про те, що він обґрунтовано підозрюється в одержані службовою особою неправомірної вигоди, а так саме прохання надати таку вигоду для себе за вчинення ним в інтересах того, хто пропонує та надає неправомірну вигоду для себе за вчинення ним в інтересах того, хто пропонує та надає неправомірну вигоду дій з використанням свого службового становища, поєднане із вимоганням неправомірної вигоди.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182), те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

При дослідженні доданих до клопотання доказів, не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованої підозри про причетність ОСОБА_4 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. Обґрунтованість підозри стверджується наявними в долучених на обґрунтування клопотання документах даними, які на даній стадії процесу є достатніми для висновку про обґрунтованість підозри.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 368 КК України за ступенем тяжкості є тяжким злочином. Санкція статті передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.

Згідно з ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, враховуються в сукупності всі обставини, в тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Слідчий суддя враховує, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ).

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000, тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи. Національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів». Тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним, з огляду на вірогідність переховування від органів досудового розслідування, суду, незаконний вплив на свідків, спростовують доводи захисту про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Доводи сторони захисту щодо стану здоров`я підозрюваного ОСОБА_4 не є такими, що можуть виключити ризики, передбачені ст. 177 КПК України. Надані виписний епікриз про проходження обстеження з метою визначення придатності до військової служби з 28.12.2021 по 06.01.2022 та виписний епікриз про госпіталізацію з 15.08.2023 по 25.08.2023 не свідчать про такий стан здоров`я підозрюваного, який би перешкоджав обраню запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Враховуючи вищенаведене, слідчий суддя, враховує дані, що характеризують особу підозрюваного, той факт, що вчинене підозрюваним кримінальне правопорушення має високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої тяжкими наслідками не лише для конкретної особи, а й для суспільства в цілому, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України та низки об`єктивних обставин, а також практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства, вважає за доцільне, з урахуванням виключних обставин, клопотання слідчого задовольнити.

Згідно з ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч.5 ст. 182 КПК України, у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчинені тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Для того, щоб розмір застави можна було вважати таким, що здатен забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, слідчий суддя з урахуванням положень ст. ст. 177, 178 КПК України, повинен раціонально співставити його з доведеними у справі ризиками, даними про особу підозрюваного, тяжкістю злочину у вчиненні якого він підозрюється. При цьому, необхідно мати на увазі, що розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб у особи, щодо якої застосовано заставу, не виникло бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Визначаючи розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_4 обов`язків, передбачених КПК України, слідчий суддя врахував як характер кримінального правопорушення, у якому підозрюється особа, кількість та ступінь ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, так і дані про особу підозрюваного, врахував, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини, рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства ("Летельє проти Франції"), слідчий суддя дійшов до висновку, що застава у визначених в п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України межах не здатна забезпечити виконання ОСОБА_4 , покладених на нього обов`язків, а тому повинна бути призначена у розмірі, який перевищує 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Про даний факт свідчить, зокрема, обставини кримінального правопорушення в яких підозрюється ОСОБА_4 , зокрема те, що він займає посаду заступника командира батальйону, підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення відносно військового, під час дії воєнного стану, наявності у органу досудового розслідування інформації щодо можливості причетності до вчинення кримінального правопорушення відносно інших осіб (наявність оперативних даних по поточному рахунку ОСОБА_4 , відповідно до яких наявна значна сума надходжень від фізичних осіб, яка за 2024 рік становить близько 1,5 млн. грн.), кількість ризиків, встановлених та доведених у ході розгляду клопотання, стадію досудового розслідування, а також можливість виявлення органом досудового розслідування інших епізодів кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_4 під час подальшого досудового розслідування.

На підставі наведеного, слідчий суддя при постановленні даної ухвали, з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового стану підозрюваного, інших даних про його особу, наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, а також те, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, слідчий суддя приходить до переконання, що розмір застави достатньої для забезпечення виконання підозрюваним своїх обов`язків, передбачених КПК України, слід встановити в розмірі трьохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1059 800 грн.

Також слідчий суддя вважає за необхідне роз`яснити, що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Слідчий суддя вважає за необхідне роз`яснити, що згідно з ст. 198 КПК України, висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 186, 193, 194, 196, 197, 205, 309 КПК України, слідчий суддя, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання задовольнити.

Обрати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Строк тримання під вартою ОСОБА_4 обчислювати з 17 год. 00 хв. 15 квітня 2025 року до 12 червня 2025 року включно.

Визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним своїх обов`язків, передбачених цим Кодексом в розмірі трьохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1 059 800 грн. (один мільйон п`ятдесят дев`ять тисяч вісімсот гривень).

Роз`яснити, що підозрюваний або заставодавець мають право в будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У разі внесення застави покласти на підозрюваного ОСОБА_4 наступні обов`язки:

-прибувати до слідчого, прокурора або суду за першою вимогою;

-не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

-утримуватися від спілкування зі свідками в даному кримінальному провадженні;

-здати на зберігання до Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Строк дії покладених на підозрюваного обов`язків - два місяці.

Строк дії ухвали про тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Повний текст ухвали буде оголошено 18 лютого 2025 року о 14 год. 45 хв.

Слідчий суддя ОСОБА_1