Справа № 183/2301/25
№ 1-кс/183/490/25

У Х В А Л А
До слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області в порядку ст. 170 КПК України надійшло клопотання прокурора Самарівської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про арешт майна.
В обґрунтування свого клопотання прокурор зазначив, що досудовим розслідуванням встановлено, що 10 березня 2025 року об 12 годині 26 хвилини надійшло повідомлення зі служби «102» про те, що 10 березня 2025 року на блок посту поліції, який розташований на автодорозі М-29 на 159 км. поблизу с. Вільне, Самарівського району, Дніпропетровської області працівники поліції на підставі ЗУ «Про Національну поліції України» зупинили вантажний транспортний засіб марки «VOLVO» державний номерний знак НОМЕР_1 з напівпричепом державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Під час перевірки документів у водія було виявлено, що водійське посвідчення серії НОМЕР_3 категорії «А», ОСОБА_5 , «D», «Е» на ім`я « ОСОБА_4 », яке він пред`явив працівникові поліції має ознаки підробки. На місце пригоди було направлено слідчо оперативну групу.
10 березня 2025 року дізнавачем проведено огляд місця події, під час якого посвідчення водія серії НОМЕР_3 категорії «А», «В», «С», «D», «Е» на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 під час огляду вилучено та опечатане у спец. пакет № PSP 1112734 та вилучений до Самарівського РВП.
В судове засідання прокурор не з`явився, надавши до суду заяву про розгляд клопотання у його відсутність.
Інші учасники судового розгляду також в судове засідання не з`явилися.
Згідно з ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснювалось у зв`язку з неприбуттям у судове засідання осіб, які беруть участь у судовому провадженні.
Розглянувши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов до таких висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Згідно з п. 1 ч. 2, п. 4 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов). У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.
Частиною 1 статті 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Як передбачено ч. 2 п. 7 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
Слідчий суддя вважає, що прокурор довів наявність достатніх підстав вважати, що тимчасово вилучене під час огляду місця події ділянки місцевості на 159 км траси М-29 посвідчення водія серії НОМЕР_4 категорії «А», «В», «С», «D», «Е» на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та опечатане у спец. пакет № PSP1112734 та вилучений до Самарівського РВП,відповідають критеріям зазначеним у ст. 98 КПК України, а саме є матеріальними об`єктами, які зберігають на собі сліди кримінального правопорушення, містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а отже, є речовими доказами кримінального правопорушення, передбаченого ст. 358 ч.4 КК України, у зв`язку з чим необхідно накласти арешт на вказане майно, з метою забезпечення збереження речових доказів.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Слідчий суддя вважає, що прокурор довів наявність достатніх підстав вважати, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні, оскільки існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що тимчасово вилучене майно є доказом кримінального правопорушення і його арешт, як захід забезпечення кримінального провадження, необхідний для запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, оскільки фактично є речовим доказам і зберегло на собі сліди кримінального правопорушення.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 98, 107, 110, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,
п о с т а н о в и в :
Накласти арешт з забороною розпорядження та користування на посвідчення водія вилученого 10 березня 2025 року під час огляду місця події ділянки місцевості на 159 км траси М-29 , у ОСОБА_6 (адреса: АДРЕСА_1 ), а саме на: посвідчення водія, серії НОМЕР_4 категорії «А», «В», «С», «D», «Е» на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Виконання ухвали покласти на слідчого/дізнавача.
Ухвала підлягає негайному виконанню і діє до закінчення досудового розслідування.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду, протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1