279/17/25
1-кп/279/347/25
У Х В А Л А

12 березня 2025 року
В С Т А Н О В И В:

У провадженні суду перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 за ст.189 ч.4, ст.263 ч.1 КК України та ОСОБА_5 за ст.189 ч.4 КК України.
У даному провадженні обвинуваченим обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави. Строк дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_5 закінчується 15.03.2025 року, щодо ОСОБА_4 - 16.03.2025 року, у зв`язку з чим прокурором подані клопотання про продовження дії обраного запобіжного заходу.
У відповідності до ч.1 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Клопотання про продовження запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_5 мотивовано тим, що процесуальні ризики, які стали підставою для обрання їй такого запобіжного заходу не зменшились.
Такими ризиками прокурор вважає можливість переховування від суду, оскільки обвинувачена, будучи обвинуваченою у вчиненні особливо тяжкого злочину може ухилятися від суду, оскільки має право безперешкодного виїзду за кордон, де проживала і працювала; впливу на потерпілу та свідків, які ще не допитані, оскільки знає місце їх проживання, перебування та роботи, вказані особи не допитані, і таким ризикам не може запобігти інший запобіжний захід.
У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, пояснив, що обгрунтованість обрання обвинуваченій ОСОБА_5 саме такого запобіжного заходу було предметом апеляційного перегляду та підтверджено правомірність та доцільність саме такого заходу забезпечення.
Сторона захисту заперечила проти задоволення клопотання, посилаючись на те, що може бути обрано менш суворий запобіжний захід, подавши письмові заперечення, зазначивши, що зазначені прокурором ризики є лише припущенням; відсутність у обвинуваченої можливості переховуватись від суду, оскільки коло знайомств та спілкування зводиться до м.Сарни Рівненської області де проживає практично все життя; відсутність можливості впливати будь-яким шляхом на потерпілу, іншого обвинуваченого чи свідків в цьому кримінальному провадженні; стан здоров`я обвинуваченої за час перебування під вартою значно погіршився; обвинувачена ніколи не притягалась до кримінальної чи адміністративної відповідальності, жодних правопорушень під час досудового розслідування не вчиняла; має міцні соціальні зв`язки в місці її постійного проживання, адже практично все життя проживає у м.Сарни Рівненської області, де 35 років працює вихователем у дошкільному закладі; має двоє дочок, шість онуків та хвору матір, чий стан значно погіршився після взяття дочки під варту та яка потребує стороннього нагляду; під час застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту обвинувачена належним чином виконувала покладені на неї обов`язки; визначений розмір застави непомірний для ОСОБА_5 ..
ОСОБА_5 запевнила, що ухилятись чи перешкоджати суду намірів не має, гарантує прибуття до суду та уникнення спілкування з іншими учасниками , за пів року перебування в умовах СІЗО погіршився стан її здоров`я, має матір похилого віку, яка потребує догляду та її допомоги.
Захисник обвинуваченої доводи прокурора заперечив, посилаючись на те, що зазначені прокурором ризики не доведені, а саме лише обвинувачення у злочині не може бути підставою утримання особи під вартою, застосування більш м`якого запобіжного заходу не розглядалось, а належна поведінка обвинуваченої може бути забезпечена вилученням її паспортів, застосуванням електронного засобу контролю, розмір застави є надмірним, враховуючи розмір заробітку обвинуваченої.
Потерпіла подане клопотання підтримала, подала письмові пояснення, зазначила про те, що реальність розміру застави оцінювалась судом апеляційної інстанції, обвинувачена працювала закордоном, має накопичення, тому спроможна сплатити заставу.
По даному кримінальному провадженню ОСОБА_5 обвинувачується у вимозі передачі чужого майна з погрозою потерпілому та його близькому родичу в обмеженні прав, свобод або законних інтересів, розголошення відомостей, які потерпілий бажає зберегти в таємниці, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану.
ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна (ст.189 ч.4 КК України), що відповідно до ст.183,ч.2,п.4 дає можливість застосувати до неї запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Ураховуючи той факт, що обвинувачена має право безперешкодного виїзду за кордон, де вона неодноразово перебувала та працювала, може вчиняти реальні спроби впливу на учасників кримінального провадження, які не допитані, є підтвердженим, що не припинили існувати та не зменшились ризики того, що вона може переховуватись від суду та здійснювати вплив на потерпілу та свідків, що може бути здійснено не лише безпосередньо, а й з використанням електронних технологій.
Ті обставини, на які посилається сторона захисту як такі, що дають можливість застосувати більш м`який запобіжний захід, непомірність визначеного розміру застави були предметом оцінки суду апеляційної інстанції (ухвала Житомирського апеляційного суду від 11.02.2025 року), утримання ОСОБА_5 під вартою не є тривалим.
Оскільки заявлені у клопотання ризики дійсно існують, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти вказаним ризикам, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченої доцільним є продивження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, тому клопотання підлягає задоволенню, що буде відповідати принципам достатності та виваженості і буде гарантувати виконання обвинуваченою покладених на неї обов`язків.
Клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 прокурором обгрунтовується тим, що процесуальні ризики, які стали підставою для обрання йому такого запобіжного заходу не зменшились.
Такими ризиками прокурор вважає можливість переховування від суду, оскільки обвинувачений має право безперешкодного виїзду за кордон, де проживав і працював; впливу на потерпілу та свідків, які ще не допитані, і таким ризикам не може запобігти інший запобіжний захід.
У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, пояснив, що пояснив, що обгрунтованість обрання обвинуваченому ОСОБА_4 саме такого запобіжного заходу було предметом апеляційного перегляду та підтверджено його правомірність та доцільність.
Сторона захисту заперечила проти задоволення клопотання, посилаючись на те, що, врахововуючи стан здоров`я обвинуваченого, йому може бути обрано менш суворий запобіжний захід.
ОСОБА_4 зазначив, що наміру переховуватись чи зникати не має, є законослухняним громадянином, громадським діячем, його стан здоров`я погіршується, належне лікування не надається, паспорт у нього вилучений, тому виїхати не зможе.
Захисник обвинуваченого доводи прокурора заперечив, посилаючись на те, що заявлені ризики нічим не підтверджені та не обгрунтовані. Вважає, що належна поведінка обвинуваченого може бути забезпечена більш м`яким запобіжним заходом, оскільки ОСОБА_4 є інвалідом 3 групи, стан його здоров`я погіршується, належного лікування не отримує, тому достатнім запобіжним заходом може бути цілодобовий домашній арешт.
Потерпіла подане клопотання підтримала, подала письмові пояснення, проти застосування більш м`якого запобіжного заходу заперечила посилаючись на те, що ОСОБА_4 , навіть перебуваючи під вартою, висловлює їй погрози.
У даному кримінальному провадженню ОСОБА_4 обвинувачується у придбанні та зберіганні вогнепальної зброї, бойових припасів та вибухових речовин без передбаченого законом дозволу та у вимозі передачі чужого майна з погрозою потерпілому та його близькому родичу в обмеженні прав, свобод або законних інтересів, розголошення відомостей, які потерпілий бажає зберегти в таємниці, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану.
ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні двох злочинів, за один з яких законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна (ст.189 ч.4 КК України) та у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років (ст.263 ч.1 КК України), що відповідно до ст.183,ч.2,п.4 дає можливість застосувати до нього запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Ризики того, що він може переховуватись від суду та змінювати місце проживання, не припинили існувати та не зменшились, оскільки має право безперешкодного виїзду за кордон, де він неодноразово перебував та працював, вчиняти реальні спроби впливу на учасників кримінального провадження, стан його здоров`я не є таким, що унеможливлює його перебування під вартою, не позбавлений можливості отримання належного лікування в умовах установи утримання заарештованих, утримання під вартою не є тривалим.
Ураховуючи вище зазначене, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_4 доцільним є продовження застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки інші більш м`які запобіжні заходи, у тому числі і цілодобовий домашній арешт, не зможуть запобігти вказаним ризикам, враховуючи і ту обставину, що вплив на потерпілу та свідків може здійснюватись не лише безпосередньо, а й з використанням електронних технологій, що буде відповідати принципам достатності та виваженості і буде гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.
Крім того, що обгрунтованість та доцільність застосування саме такого запобіжного заходу, були предметом апеляційного перегляду (ухвала Житомирського апеляційного суду від 18.02.2025 року).
Таку позицію щодо обвинувачених суд грунтує на позиції Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», згідно якої тяжкість можливого покарання може спонукати обвинуваченого переховуватися від суду, тому суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» Європейський суд з прав людини визначив, що тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
При цьому, суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Тому, враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про те, що клопотання підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. 183, 196, 197, 331 КПК України,
П О С Т А Н О В И В:
Клопотання про продовження обвинуваченим строку запобіжного заходу задовольнити.
Застосований до обвинуваченої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням застави в розмірі сто п`ятдесят прожиткових мінімумів для працездатний осіб, що становить 454200 (чотириста п`ятдесят чотири тисячі двісті) гривень, продовжити до 10.05.2025 року включно.
Застосований до обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням застави в розмірі двохсот прожиткових мінімумів для працездатний осіб, що становить 605600 (шістсот п`ять тисяч шістсот) гривень, продовжити до 10.05.2025 року включно.
Ухвала в частині запобіжного заходу діє до 10 травня 2025 року.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 5 днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1