ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/5425/24 Номер провадження 11-сс/814/38/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря

судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

представника третьої особи,

щодо майна якої вирішується

питання про арешт адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтава від 07 жовтня 2024 року,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 травня 2024 року за №0000360, задоволено клопотання прокурора Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_6 та накладено арешт на вилучений 25 вересня 2024 року в ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , а саме за адресою: АДРЕСА_1 , мобільний телефон «iPhone 14 Pro Max», моделі: MQ9X3HX/A, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , із сім-картами мобільних операторів зв`язку із абонентськими номерами: НОМЕР_3 та НОМЕР_4 , належні ОСОБА_8 , до скасування арешту майна в установленому КПК України порядку.

Постановлене рішення слідчий суддя мотивував тим, що прокурором було доведено значимість зазначеного вище мобільного телефону для забезпечення кримінального провадження за наявності достатніх підстав уважати, що це майно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України, необхідність арешту майна та наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України, натомість незастосування ініційованого стороною обвинувачення заходу забезпечення кримінального провадження може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню та на цьому етапі досудового розслідування його потреби виправдовують втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.

В апеляційній скарзі ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтава від 07 жовтня 2024 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про арешт майна. Свої вимоги мотивує тим, що слідчий суддя належним чином не мотивував постановлене рішення та не врахував те, що: зазначений вище мобільний телефон не відповідає критеріям, визначеним у ст.98 КПК України; вона ( ОСОБА_8 ) не має жодного відношення до цього кримінального провадження, на момент подій у 2021 році, щодо яких здійснюється досудове розслідування, працювала вчителем у ліцеї та не була наділена повноваженнями щодо приватизації земельних ділянок; датою випуску телефона марки «Iphone 14 Pro Max» є вересень 2022 року й станом на цей момент усі події, які досліджуються органом досудового слідства, вже відбулися; потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у права ОСОБА_8 , про який ідеться в клопотанні прокурора; вона добровільно надала доступ до телефону, розблокувавши його, та не заперечувала щодо копіювання інформації, яка містилась у її телефоні; клопотання про арешт майна не містить викладу обставин, які свідчать про існування ризиків; накладення арешту на мобільний телефон має негативні наслідки для неї як його власника та цей телефон містить інформацію з лікарською та адвокатською таємницями (листування з лікарем і адвокатом). Водночас посилається на те, що слідчим суддею: безпідставно відмовлено в задоволенні її клопотання про долучення та перегляд відеозапису обшуку; розглянуто клопотання про арешт майна з порушенням строку, передбаченого ч.6 ст.173 КПК України, у зв`язку з чим мобільний телефон мав бути повернутий їй.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку адвоката на підтримку апеляційної скарги, позицію прокурора, який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги, оскільки наразі з наведеним вище мобільним телефоном, вилученим у ОСОБА_8 , у ході досудового розслідування проведено всі необхідні слідчі (розшукові) дії, вивчила матеріали провадження, обговорила доводи апелянта та дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Цих вимог слідчим суддею не дотримано.

Заходами процесуального примусу, пов`язаними із обмеженням особистих або майнових прав особи, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК України, до яких, зокрема, віднесено арешт майна (абз.1 п.7 ч.2 ст.131 КПК України).

За змістом приписів ч.1 ст.170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Статтею 98 КПК України унормовано, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

На підставі ч.3 ст.170 КПК України арешт накладається на майно фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Слідчий суддя відмовляє в задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, яка його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз.2 ч.1 ст.170 КПК України (ч.1 ст.173 КПК України).

За змістом ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні ; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися й у клопотанні дізнавача/слідчого/прокурора, який звертається з клопотанням арештувати майно, оскільки згідно зі ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже, суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

З матеріалів провадження вбачається, що ГУНП у Полтавській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 травня 2024 року за №0000360, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364, ч.4 ст.190 КК України, а саме за фактами того, що: в період часу з 2020 до 2021 року службові особи Кобеляцької міської ради, зловживаючи своїм службовим становищем, шляхом протиправного механізму виділення земельних ділянок сільськогосподарського призначення відвели 53 земельні ділянки з комунальної власності в приватну власність у межах території регіонального ландшафтного парку «Нижньоворсклянський», що спричинило тяжкі наслідки; починаючи з 2021 року суб`єкт господарської діяльності за сприяння посадових осіб органу місцевого самоврядування та суб`єкта господарської діяльності, яким здійснюється виготовлення технічної документації із землеустрою, вчиняють ряд заздалегідь спланованих і скоординованих дій, спрямованих на одержання фізичними особами з порушенням земельного законодавства земельних ділянок, розташованих у межах названого вище ландшафтного парку.

25 вересня 2024 року в ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_9 і ОСОБА_8 , а саме за адресою: АДРЕСА_1 , було виявлено та вилучено належний ОСОБА_8 мобільний телефон «iPhone 14 Pro Max», моделі: MQ9X3HX/A, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , із сім-картами мобільних операторів зв`язку із абонентськими номерами: НОМЕР_3 та НОМЕР_4 , що зафіксовано в протоколі вказаної слідчої дії (а.п.9-11).

Цього ж дня слідчим визнано названий вище мобільний телефон із сім-картами речовим доказом, про що прийнято постанову (а.п.12).

У подальшому прокурор звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на мобільний телефон «iPhone 14 Pro Max», моделі: MQ9X3HX/A, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , із сім-картами мобільних операторів зв`язку із абонентськими номерами: НОМЕР_3 та НОМЕР_4 , посилаючись на мету збереження вказаного майна як речового доказу (а.п.1-14).

Слідчим суддею задоволено клопотання прокурора та накладено арешт на вказаний вище мобільний телефон із сім-картами (а.п.34-37).

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з таким рішенням, оскільки стороною обвинувачення не було надано, в тому числі станом на момент апеляційного розгляду, та матеріали провадження не містять жодних доказів обставин для застосування ініційованого заходу забезпечення кримінального провадження, а саме, які би підтверджували наявність достатніх підстав уважати, що вилучений у ОСОБА_8 мобільний телефон із сім-картами відповідають критеріям, визначеним у ст.98 КПК України. Матеріали провадження містять лише клопотання про арешт майна (а.п.1-3), копії витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.п.4), ухвали слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку (а.п.5-8), протокол обшуку, яким зафіксовано виключно факт вилучення мобільного телефону із сім-картами (а.п.9-11), постанову слідчого про визнання та приєднання до кримінального провадження речових доказів (а.п.12-13). Не обґрунтовано й у клопотанні прокурора який зв`язок має конкретне майно, вилучене в ОСОБА_8 , із розслідуваними обставинами, яким чином воно зберегло на собі сліди кримінального правопорушення або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, об`єктом кримінально протиправних дій чи набуте кримінально протиправним шляхом. Також слідчим суддею не наведено обставин, які би давали підстави для висновку про відповідність мобільного телефону із сім-картами до нього критеріям, визначеним для речових доказів, а в оскаржуваній ухвалі викладено лише загальні формулювання та посилання на положення законодавства.

При цьому, стороною обвинувачення не доведено доцільність і необхідність накладення арешту на вилучений мобільний телефон із сім-картами. У той час як, тягар доведення обставин, передбачених ст.ст.132, 170 КПК України, покладено кримінальним процесуальним законом саме на сторону обвинувачення. Недоведеність же необхідності накладення арешту на майно є підставою для відмови в застосуванні цього заходу забезпечення кримінального провадження в силу приписів ч.1 ст.173 КПК України.

Окрім того, в ході апеляційного розгляду прокурор підтвердив те, що з наведеним вище мобільним телефоном, належним ОСОБА_8 , у ході досудового розслідування проведено всі необхідні слідчі (розшукові) дії та сторона обвинувачення не заперечує проти задоволення апеляційної скарги, тобто повернення ОСОБА_8 майна, на яке накладено арешт. Отже, стороною обвинувачення зафіксовано в процесуальний спосіб усі відомості, які, на її думку, мають значення для встановлення/спростування обставин справи, що міг містити згаданий вище телефон із сім-картами, й наведено позицію про відсутність необхідності в застосуванні щодо нього заходу забезпечення кримінального провадження.

Тому накладення арешту на мобільний телефон «iPhone 14 Pro Max», моделі: MQ9X3HX/A, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , із сім-картами мобільних операторів зв`язку із абонентськими номерами: НОМЕР_3 та НОМЕР_4 , не є доцільним і необхідним.

При вказаних вище обставинах накладення арешту на вилучений у ОСОБА_8 мобільний телефон із сім-картами, явно не відповідає і справедливому балансу між інтересами власника майна, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження, що, у свою чергу, нівелює накладення арешту на таке майно.

Таким чином, оскаржувану ухвалу належить скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про арешт майна. У зв`язку з цим, інші доводи ОСОБА_8 щодо невідповідності ухвали слідчого судді приписам ст.370 КПК України не аналізуються.

Отже, апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтава від 07 жовтня 2024 року про арешт майна скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_6 про накладення арешту на вилучений 25 вересня 2024 року в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , мобільний телефон «iPhone 14 Pro Max», моделі: MQ9X3HX/A, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , із сім-картами мобільних операторів зв`язку із абонентськими номерами: НОМЕР_3 та НОМЕР_4 , що належать ОСОБА_8 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4