печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2025 року Печерський районний суд міста Києва у складі: слідчого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання директора Товариства з обмеженою відповідальністю «ДРУЖБА НАРОДІВ СНД» про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0001296 від19.08.2019, -

ВСТАНОВИВ:

Директор ТОВ «ДРУЖБА НАРОДІВ СНД» ОСОБА_3 звернувся в порядку ст. 174 КПК України до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 01.10.2024 по справі № 752/9946/21, на земельну ділянку з кадастровим номером :82:096:0011, загальною площею 0.1 га, яка зареєстрована на праві приватної власності (розміри часток 1/ 2 та 1/2) за ТОВ «Дружба НАРОДІВ СНД» () та заборону відчуження, розпорядження користування вказаним майном, в тому числі проведення будь-яких будівельних робіт.

Обґрунтовуючи клопотання, заявник зазначає, що арешт накладено необґрунтовано та в подальшому застосуванні арешту відпала потреба з огляду на наступне. ТОВ «Дружба народів СНД» є власником земельної ділянки кадастровий номер :82:096:0011 площею 0,1 га, за адресою: АДРЕСА_1 та власником житлового будинку за цією ж адресою, що знаходиться на цій земельній ділянці. ТОВ «Дружба народів СНД» отримані містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки та дозвіл на виконання будівельних робіт на вказаній земельній ділянці від 04.09.2020.

Зазначає, що у сторони обвинувачення немає жодних доказів, які б підтверджували, що арештоване майно може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі бути предметом чи об`єктом кримінально протиправних дій, отриманим внаслідок вчинення кримінальних правопорушень.

В ухвалі про накладення арешту на майно не наведено доказів того, що земельна ділянка та нерухоме майно, що на ній знаходиться, мають значення для кримінального провадження, а також те, що вказана земельна ділянка та нерухоме майно здобуті злочинним шляхом. Також не наведено доказів того, що майно було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди, містить інші відомості, які могли б бути використані як доказ для продовження арешту, чи обставин, що встановлені під час. досудового розслідування даного кримінального провадження.

Прокурор у своїх письмових запереченнях зазначив, що арешт накладено обгрунтовано, з урахуванням підстав кримінального провадження, потреба у збереженні речових доказів наразі не відпала. Доцільність арешту підтверджується матеріалами кримінального провадження, адже його завданням є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

З урахуванням принципу диспозитивності, закріпленому у статті 26 КПК України, слідчий суддя розглянув вказане клопотання за відсутності сторін кримінального провадження.

Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України, під час розгляду клопотання фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснювалось.

Вислухавши думку сторін, дослідивши клопотання та долучені до нього матеріали, письмові заперечення прокурора, слідчий суддя надходить наступних висновків.

Вивчивши клопотання, дослідивши його матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001296 від19.08.2019 за ознаками кримінальних правопорушень. Передбачених ч. 1 та ч. 3 ст. 197-1, ч. 3 ст. 212, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 364-1, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 383, ч. 2 ст. 384 КК України.

В рамках зазначеного кримінального провадження ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 01.10.2021 року у справі №752/9946/21 накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :82:096:0011, загальною площею 0.1 га, яка зареєстрована на праві приватної власності (розміри часток 1/ 2 та 1/2) за ТОВ «Дружба НАРОДІВ СНД» () із забороною відчуження, розпорядження користування вказаним майном, в тому числі проведення будь-яких будівельних робіт.

Постановою першого заступника Генерального прокурора від 20.06.2022 здійснення досудового розслідування кримінальних правопорушень у кримінальному провадженні № 0001266 від 09.07.2020 доручено ГСУ ДБР.

Крім того, постановою прокурора від 01.07.2020 кримінальне провадження № 0001266 від 09.07.2020 та кримінальне провадження № 0001296 від 19.08.2019 об`єднані в одне провадження № 0001296 від 19.08.2019.

Як вбачається з ухвали слідчого судді про накладення арешту, прокурор посилався на те, що у кримінальному провадженні досліджуються обставини зловживання посадовими особами уповноважених державних та контролюючих органів своїм службовим становищем, які всупереч інтересам служби, вимогам чинного законодавства, неправомірно реєструють та видають суб`єктам господарювання - забудовникам на території міста Києва дозвільні документи на проведення будівельних робіт, а забудовники в подальшому, також зловживаючи своїм службовим становищем, незаконно зводять об`єкти нерухомості, що спричиняє тяжкі наслідки для охоронюваних законом прав, свобод та інтересам громадян, державним інтересам та інтересам юридичних осіб.

Таким чином, вищевказане майно може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, що відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Накладення арешту на майно можливе лише за умови наявності підстав вважати, що воно є доказом злочину, що повинно бути встановлено в судовому порядку на підставі достатніх й допустимих доказів, наданих слідчим.

Разом з тим, у вказаній ухвалі не визначено, яким саме критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, відповідає зазначене вище майно.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Нормою ст. 41 Конституції України встановлюється непорушність права особи на володіння, користування і розпорядження своєю власністю.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008, яким встановлено порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Наведене прокурором в обґрунтування накладення арешту не дає слідчому судді підстав стверджувати, що земельна ділянка з кадастровим номером :82:096:0011 та є предметом кримінальних правопорушень, зберегли на собі сліди злочину, тобто є речовими доказами у розумінні положень ст. 98 КПК України.

Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Так, згідно ст. 100 КПК України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Незважаючи на те, що досудове розслідування здійснюється протягом тривалого проміжку часу, стороною обвинувачення не надано доказів, які б свідчили про будь-які логічні та об`єктивні підстави для накладення арешту на майно, яке перебуває у володінні заявника.

Кримінальне провадження, в рамках якого накладено арешт, здійснюється з 19.08.2019, а cтрок, протягом якого здійснюватиметься досудове розслідування кримінального провадження, на даний час чітко не окреслено, оскільки до повідомлення особі про підозру такий строк може неодноразово продовжуватись, а отже і невизначеним в часі може бути обмеження права власності.

Так у постанові Верховного суду від 19.02.2021 № 643/12369/19, зазначено наступне. Арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна. Заборона на відчуження об`єкта нерухомого майна це перешкода у вільному розпорядженню майном.

Разом з цим, як вбачається з вищевикладеного, накладений у даному кримінальному провадженні такий захід забезпечення як арешт майна, жодним чином не сприяє швидкому, повному та неупередженому розслідуванню у кримінальному провадженні та будь-яким чином не пов`язаний з розслідуванням конкретного злочину, оскільки відомомсті щодо пред`явлених підозр у кримінальному провадженні відсутні, цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено, як і не встановлено розміру збитків у вигляді тяжких наслідків, які ймовірно заподіяні державі, оскільки доказів такого слідчому судді не надано.

Стороною обвинувачення не надано суду допустимих, в розумінні ст. 86 КПК України, доказів, що посадові особи чи ТОВ «ДРУЖБА НАРОДІВ СНД» мають яке-небудь відношення до кримінальних правопорушень або, що саме ними вчинені інкриміновані кримінальні правопорушення, відповідно - відсутні підстави відповідальності заявника, володільця майна за незаконні дії третіх осіб.

З огляду на викладене, тривалість досудового розслідування в провадження, в якому жодній особі не повідомлено про підозру, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння заявника належним йому майном, у зв`язку з чим вважає за доцільне скасувати арешт майна, не вбачаючи на даній стадії провадження підстав для подальшого обмеження прав власності.

Відтак клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 170-174, 309 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 01.10.2024 по справі № 752/9946/21, на земельну ділянку з кадастровим номером :82:096:0011, загальною площею 0.1 га, яка зареєстрована на праві приватної власності (розміри часток 1/ 2 та 1/2) за ТОВ «Дружба НАРОДІВ СНД» (), а також скасувати заборону відчуження, розпорядження користування вказаним майном, в тому числі проведення будь-яких будівельних робіт.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1