КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №755/9132/24Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/1900/2025
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_1 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000811, по обвинуваченню:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1, 3 ст.309 КК України, за апеляційною скаргою заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_8 на вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 12червня 2024 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 12 червня 2024 ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 3 ст. 309 КК України та призначено покарання за

- ч. 1 ст. 309 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік;

- ч. 3 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ч.1 ст.70 КК України остаточне покарання ОСОБА_1 за сукупністю кримінальних правопорушень визначено, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, та покладено на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

По справі вирішено питання про процесуальні витрати та речові докази.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано винуватим у тому, що віну невстановленому досудовим розслідуванням місці та час, однак не пізніше 06.03.2024 року, незаконно придбав психотропну речовину 4- ММС (4-метилметкатинон), масою 0,301 г, яку переніс до місця свого проживання, а саме до квартири АДРЕСА_3 , де почав її незаконно зберігати, доки працівники поліції 07.03.2024 року, в ході проведення обшуку не вилучили належний останньому зіп-пакет з порошкоподібною речовиною, яка містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - 4-ММС (4-метилметкатинон), масою 0,301 г.

Крім цього, ОСОБА_1 у невстановленому досудовим розслідуванням місці та час, однак не пізніше 06.03.2024 року незаконно придбав психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP, масою 26,401г, що знаходилась в двох полімерних пакетах, після чого помістив її до своєї куртки, тим самим почав незаконно зберігати її при собі, без мети збути.

Цього ж дня, а саме 06.03.2024 року близько 18 години 30 хвилин під час затримання ОСОБА_1 за адресою: м. Київ, пр. Каденюка, 20, в ході проведення особистого обшуку, у останнього виявлено та вилучено скляну піпетку з нашаруванням та два поліетиленових пакети з білою речовиною, обіг якої заборонено - PVP, масою 26,401 г, яку він незаконно придбав та зберігав при собі без мети збуту.

В поданій апеляційній скарзі заступник керівника Київської міської ОСОБА_10 просить вирок суду скасуватичерезнеправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, щооскаржуваним вироком обвинуваченого визнано винуватим у незаконному придбанні та зберіганні психотропної речовини, без мети збуту, а також незаконному придбанні та зберіганні психотропної речовини у особливо великих розмірах, без мети збуту. Дії обвинуваченого суд кваліфікував за ч. 1 ст. 309 та ч. 3 ст. 309 КК України.При цьому, як зазначає апелянт, враховуючи конкретні обставини кримінального провадження, правова кваліфікація дій обвинуваченого за ч.1 ст. 309 КК України є зайвою.

Зазначає, що як вбачається з вироку, точного часу виникнення, зміни та/або трансформації у обвинуваченого умислу на незаконне придбання та зберігання психотропних речовин не встановлено. Так само не встановлено і часу їх реального придбання та початку зберігання. Дії ОСОБА_1 по зберіганню вказаних психотропних речовин припинені працівниками поліції практично одночасно, під час його затримання та подальшого проведення обшуку в його помешканні.

На думку прокурора, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення та досліджені в ході судового розгляду докази вказують, що дії ОСОБА_1 по придбанню та зберіганню психотропних речовин охоплюються диспозицією ч. 3 ст. 309 КК України, як незаконне придбання та зберігання психотропних речовин без мети збуту у особливо великих розмірах.

Окрім цього, за доводами прокурора, обираючи вид та розмір покарання, вирішуючи питання про можливість застосування інституту звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням, суд проігнорував відомості щодо підвищеної суспільної небезпеки особи обвинуваченого, а томунеправильно застосував положення ст.75 КК України та звільнив обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

За результатами апеляційногоперегляду просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.309КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

В решті вирок суду просить залишити без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу заступника керівника Київської міської прокуратурита просила її задовольнити, обвинуваченого ОСОБА_1 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали подану апеляційну скаргу в частині виключення ізкваліфікацій дій обвинуваченого посилання на ч.1 ст. 309 КК України тазаперечували в частині неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, перевіривши матеріали кримінального провадження, проаналізувавши апеляційні доводи, провівши судові дебати та заслухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга заступника керівника Київської міської прокуратури підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Суд першої інстанції, допитавши обвинуваченого ОСОБА_1 , за згодою учасників судового провадження визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювались, в зв`язку з чим розглянув кримінальне провадження в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України.

Встановлені судом фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення в поданій апеляційній скарзі не оспорюються, а тому в цій частині судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

За встановлених судом обставин ОСОБА_1 06.03.2024 року, незаконно придбав психотропну речовину 4-ММС (4-метилметкатинон), масою 0,301 г, яку приніс до місця свого проживання, де почав її незаконно зберігати. Дану психотропну речовину працівники поліції вилучили 07.03.2024 року під час проведення обшуку.

Судом вірно кваліфіковані такі дії ОСОБА_1 за ч.1 ст.309 КК України, як незаконне придбання та зберігання психотропної речовини без мети збуту.

Крім цього, ОСОБА_1 у невстановленому досудовим розслідуванням місці та час, однак не пізніше 06.03.2024 року незаконно придбав психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP, масою 26,401 г, яку став незаконно зберігатипри собі, без мети збути.

Цього ж дня в ході особистого обшуку у ОСОБА_1 виявлено та вилучено скляну піпетку з нашаруванням та два поліетиленових пакети з білою речовиною, обіг якої заборонено - PVP, масою 26,401 г, яку він незаконно придбав та зберігав при собі без мети збуту.

За цим епізодом судом вірно кваліфіковані такі дії ОСОБА_1 за ч.3 ст.309 КК України, як незаконне придбання та зберігання психотропної речовини без мети збуту, у особливо великих розмірах.

На переконання колегії суддів, доводи прокурора про те, що оскільки дії ОСОБА_1 по зберіганню психотропних речовин припинені працівниками поліції практично одночасно, а тому є зайвою кваліфікація за ч.1 ст.309 КК України, не знаходять свого підтвердження в суді апеляційної інстанції, оскільки виявлені у обвинуваченого ОСОБА_1 психотропні речовини придбані в невстановленому місці та час, були різного виду, різної ваги та вилучені в різний час, а саме 06.03.2024 року при особистому обшуку та 07.03.2024 під час обшуку житла обвинуваченого.

За таких обставин вірною є кваліфікація дій обвинуваченого за епізодами злочинної діяльності за ч.1 ст.309 та ч.3 ст. 309 КК України, а тому апеляційна скарга прокурора в цій частині задоволенню не підлягає.

В той же час слушними є апеляційні доводи прокурора про неправильне застосування судом положень кримінального закону та неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст.75 КК України.

Згідно ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальнеправопорушення, має бути призначенепокарання, необхідне йдостатнє для їївиправлення та попередженняновихкримінальнихправопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співрозмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_1 покарання по ч.1, 3 ст.309 КК України, суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які відповідно до ст.12 КК України відносяться до категорії кримінальних проступків та тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, офіційно не працевлаштований.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнав його щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_1 покарання як за кожне кримінальне правопорушення, так і за їх сукупністю, відповідає ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та даним про особу винного, буде достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Суд першої інстанції також дійшов висновку про можливість звільнення ОСОБА_1 від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Колегія суддів визнає обґрунтованими доводи апеляційної скарги заступника керівника Київської міської прокуратури про те, що суд першої інстанції неправильно застосував до ОСОБА_11 положення ст.75 КК України та звільнив йоговід відбування призначеного йому покарання у виді позбавлення волі з випробуванням.

Статтею 50 КПК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до положень ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, призначивши обвинуваченомуостаточне покарання у виді позбавлення волі, за відсутності передбачених законом підстав ухвалив рішення про звільнення ОСОБА_11 від відбування покарання з випробуванням.

Зокрема, звільняючи обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, судом не надано належної оцінки тяжкості вчиненого злочину, який належить до категорії тяжких злочинів, вчинених в сфері незаконного обігу психотропних речовин, які обвинувачений зберігав в особливо великому розмірі.

Крім цього, судом першої інстанції в достатній мірі не враховано дані про особу винного, а саме те, ОСОБА_12 є особою, яка раніше не судима, проте,як вбачається із Єдиного реєстру судових рішень та не заперечується самим ОСОБА_1 , відносно останнього на розгляді в судах першої інстанції перебувають інші кримінальні провадження за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, пов`язаних з незаконним обігом наркотичних засобів та психотропних речовин, в тому числі у їх незаконному збуті.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що виправлення ОСОБА_1 неможливе без реального відбування покарання, а тому рішення суду про застосування положень ст.75 КК України та звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням не ґрунтується на вимогах закону.

З цих підстав апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до положень ст.409 КПК України неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст.75 КК України) є підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції.

Неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням згідно п.4 ч.1 ст.420 КПК України є підставою для скасування вироку суду в цій частині та ухвалення нового вироку.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 420, ч.15 ст.615 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 12 червня 2024 року, ухвалений щодо ОСОБА_1 , в частині звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням,- скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_1 . 1 ст. 309 КК України покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік; за ч. 3 ст. 309 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ч.1 ст.70 КК України остаточне покарання ОСОБА_1 за сукупністю кримінальних правопорушень визначити, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі строком на 5 років.

ОСОБА_1 взятипід варту в залі суду.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_1 обраховувати з 03 лютого 2025 року.

На підставі ст.72 КК України ОСОБА_13 в строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 06 березня 2024 року по 07 березня 2024 року та 02 лютого 2025 року, з розрахунком один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня отримання ним копії судового рішення.

Копію вироку вручити учасникам судового провадження в день його проголошення.

Судді:

________________ ________________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4