УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2025 Справа №607/854/25 Провадження №1-кп/607/1061/2025

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

представника потерпілого ОСОБА_7

провівши у приміщенні суду в м. Тернополі підготовче судове засідання в режимі відеоконференції у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002250 від 22 вересня 2024 року стосовно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області перебуває кримінальне провадження із матеріалами за № 0002250 від 22 вересня 2024 року стосовно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні вважає, що обвинувальний акт відповідає вимогам ч. 2 ст. 291 КПК України, а тому слід призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту у відкритому судовому засіданні.

Крім того, прокурор у підготовчому судовому засіданні підтримала подане клопотання про продовження застосованого відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою терміном на 60 діб. Зазначила, що метою продовження застосованого запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: вчинити інші кримінальні правопорушення чи продовжувати злочину діяльність, оскільки ОСОБА_4 раніше вчиняв умисні корисливі злочини проти власності та належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, продовжив вчиняти нові умисні злочини, в тому числі під час дії іспитового строку, що свідчить про стійку протиправну поведінку обвинуваченого, підвищену суспільну небезпеку та схильність до вчинення злочинів; переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, усвідомлюючи міру покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення та незаконно впливати на потерпілого та свідка у цьому кримінальному провадженні з метою зміни наданих раніше показів чи відмови давати покази. Також з урахуванням вищезазначених ризиків, тяжкості злочину, санкції, яка загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винним, даних про особу, розмір застави, яка забезпечить його належну поведінку та буде достатнім для забезпечення виконання ним обов`язків, визначених КПК, повинен становити не менше 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що еквівалентно 181 680 гривень.

Потерпілий та його представник у підготовчому судовому засіданні не заперечили щодо призначення кримінального провадження до судового розгляду та підтримали клопотання прокурора про продовження ОСОБА_4 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Захисник у підготовчому судовому засіданні заперечила щодо призначення кримінального провадження до судового розгляду, водночас заявила клопотання про повернення прокурору обвинувального акту в кримінальному провадженні №0002250 від 22 вересня 2024 року, посилаючись на те, що він не відповідає вимогам КПК України, зокрема ст. 191 КПК України, викладені обставини в обвинувальному акті є неконкретизованими та не відповідають фактичним обставинам справи. Крім того, з доказів зібраних органом досудового розслідування вбачається, що не ОСОБА_4 вчинив інкриміноване кримінальне правопорушення, а інші особи, відтак вважає, що не встановлено всіх осіб причетних до цього кримінального правопорушення. При цьому зазначила, що якби і була причетність ОСОБА_4 до даного кримінального правопорушення, то кваліфікація була б іншою, з іншими кваліфікуючими ознаками. Разом з тим просила відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження відносно її підзахисного строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на відсутність ризиків.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав думку свого захисника щодо повернення прокурору обвинувального акту. Разом з тим просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, натомість просив змінити застосований відносно нього запобіжний захід на більш м`який.

Суд, заслухавши клопотання захисника, думку учасників підготовчого судового засідання, у відповідності до положень ст. 314 КПК України, вивчивши обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002250 від 22 вересня 2024 року стосовно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, вважає, що такий відповідає вимогам ч. 2 ст. 291 КПК України та дійшов до наступних висновків.

Кримінальне провадження відповідно до ст.ст. 32, 33 КПК України підсудне Тернопільському міськрайонному суду Тернопільської області.

Підстав для закриття кримінального провадження, передбачених п.п. 4-8 ч. 1 або ч. 2 ст. 284 КПК України, або зупинення провадження, немає.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу. Кримінально-процесуальним кодексом України визначено виключний перелік підстав для повернення обвинувального акту прокурору, а саме, невідповідність обвинувального акту вимогам закону. Інші недоліки, допущені органом досудового розслідування та прокурором під час досудового розслідування, не можуть бути підставою для повернення обвинувального акту прокурору.

Законодавцем в ст. 291 КПК України визначено ряд вимог до обвинувального акту та вказано які відомості він повинен містити.

В свою чергу відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 223-1430/0/4-12 від 03 жовтня 2012 року «Про порядок здійснення підготовчого судового провадження відповідно до КПК України» повернення обвинувального акта прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акта вимогам закону, а наявність у ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

Оцінюючи наведені захисником доводи, які на її думку, можуть слугувати підставою для повернення обвинувального акту, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт повинен містити такі відомості: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого; прізвище ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; розмір витрат на залучення експерта; дату та місце його складання та затвердження. Обвинувальний акт підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.

При цьому формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доказаних даних про подію кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету вчинення кримінального правопорушення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та інше.

Правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити в собі не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а і точне формулювання у тому числі і об`єктивної сторони кримінального правопорушення, а також кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення. Отже, в обвинувальному акті повинен мати місце як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, так і формулювання і правова кваліфікація обвинувачення.

З аналізу обвинувального акта вбачається, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно в умовах воєнного стану.

Так, ознайомившись із обвинувальним актом, вбачається, що він містить всі необхідні відомості, наявність яких вимагається ст. 291 КПК України. Зокрема вивчивши виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, які містяться в обвинувальному акті, правову кваліфікацію кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення, суд дійшов висновку, що фактичні обставини, правова кваліфікація та формулювання обвинувачення узгоджуються між собою і не вбачає порушень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.

Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідно до вимог ст. 22 КПК України, суд не вправі робити висновки щодо правильності формулювання обвинувачення в обвинувальному акті, оскільки такі обставини, відповідно до змісту ст. 91 КПК України підлягають доказуванню під час судового провадження. При цьому суд під час підготовчого судового засідання, не має повноважень повертати обвинувальний акт прокурору з мотивів неповноти, неправильності формулювання, недостовірності фактичних обставин кримінального правопорушення, встановлення та визначення яких в обвинувальному акті є виключним повноваженням прокурора, а перевірка яких здійснюється судом лише під час розгляду справи по суті. Самі по собі обставини, на які посилається захисник, є фактичними обставинами вчинення кримінального правопорушення, а тому їх встановлення, визначення та формулювання, як було зазначено вище, є дискреційними повноваженнями прокурора, який викладає їх в такий спосіб та в такій формі, в яких вважає встановленими, та надає на підтвердження цього докази, які вважає належними, допустимими та достатніми для підтвердження відповідних обставин.

Також судом враховується висновок Касаційного кримінального Суду в складі Верховного Суду, який міститься у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 273/1053/17 (провадження № 51-8914км18), відповідно до якого кримінальний процесуальний закон не надає повноважень суду до ухвалення вироку чи іншого рішення по суті справи перевіряти правильність визначення прокурором обсягу обвинувачення, зобов`язувати його змінювати цей обсяг, у тому числі й у сторону збільшення, повертати за наслідком підготовчого судового засідання обвинувальний акт у зв`язку з неправильною кваліфікацією дій обвинуваченого тощо. Визначення обсягу обвинувачення при направленні обвинувального акту до суду належить виключно до повноважень прокурора.

Щодо доводів сторони захисту про неналежність та недопустимість доказів, суд зазначає, що під час проведення підготовчого судового засідання суд не вправі виходити за межі наданих йому нормами КПК України повноважень та вдаватись фактично до оцінки доказів у кримінальному провадженні, їх легітимності та допустимості, які ще фактично суду не надані. Так, у відповідності до положень ст. 89 КПК України суд вирішує питання щодо допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення або під час судового розгляду, а не у підготовчому судовому засіданні.

За таких обставин суд вважає, що прокурором дотримано вимог ст. 291 КПК України, наведене дає можливість призначити дане кримінальне провадження до судового розгляду, у зв`язку із чим клопотання захисника про повернення обвинувального акту в кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0002250 від 22 вересня 2024 року стосовно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, прокурору, до задоволення не підлягає.

Крім того, вирішуючи клопотання прокурора, який вважає за необхідне продовжити застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 , заслухавши думку потерпілого та його представника, які не заперечують щодо продовження строку тримання під вартою, а також думку обвинуваченого та його захисника, які просять відмовити у задоволенні клопотання прокурора, натомість просять змінити обвинуваченому запобіжний захід на більш м`який, суд дійшов висновку, що клопотання прокурора слід задовольнити та продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому до шістдесяти днів з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Так, ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 грудня 2024 року до ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з визначенням розміру застави, строком до 09 лютого 2025 року.

При вирішенні клопотання щодо запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 , суд зазначає, що не вбачає доцільності у зміні раніше застосованого щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу, оскільки будь-яких даних про відсутність встановлених ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно останнього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні на даній стадії процесу не встановлено.

Суд вважає, що раніше застосований відносно обвинуваченого запобіжний захід з урахуванням його тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення на даний час не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

Водночас суд враховує те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином та за яке у разі доведеності його вини передбачено покарання на строк від п`яти до восьми років, а також продовжують існувати ризики, що були враховані при обранні міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , зокрема останній зважаючи на санкцію статті обвинувачення, може переховуватися від суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності, може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити свою злочинну діяльність, зважаючи на те, що ОСОБА_4 офіційно не працевлаштований, а також неодноразово судимий та інкриміноване кримінальне правопорушення вчинене під час перебування останнього на іспитовому строку за вчинення тяжкого злочину. Також ОСОБА_4 може незаконно впливати на потерпілого та свідка у цьому кримінальному провадженні, оскільки обвинуваченому відомі їх особисті дані, інформація про них міститься в матеріалах кримінального провадження, та усвідомлюючи міру покарання за вчинені ним діяння, може навмисно схиляти їх до зміни наданих раніше показань, чи до відмови давати показання, що негативно вплине на судовий розгляд кримінального провадження.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що тимчасова ізоляція обвинуваченого ОСОБА_4 від суспільства є цілком виправданою мірою, насамперед превентивною, оскільки, окрім захисту прав і інтересів обвинувачених, суд повинен брати до уваги захист інтересів суспільства в цілому і запобігти можливій злочинній діяльності особи, якій пред`явлено підозру та висунуто обвинувачення у вчиненні злочину проти власності, а тому дійшов висновку про необхідність продовжити стосовно останнього винятковий вид запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить їхню належну процесуальну поведінку, а також не зможе запобігти встановленим у судовому засіданні ризикам, передбаченим частиною першою статті 177 КПК України.

Крім того, беручи до уваги, що в ухвалі слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 грудня 2024 року визначено заставу із врахуванням обсягу встановлених у даному провадженні ризиків, майнового і сімейного стану обвинуваченого, а також в межах передбачених п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, суд дійшов висновку, що на даний час визначений розмір застави є достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобіганню ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Таким чином, враховуючи вимоги ст. 178 КПК України та з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, зважаючи на те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає характеру та тяжкості злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , а також з огляду на відсутність обставин, які б вказували на можливість скасування запобіжного заходу обвинуваченому або його зміни на більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, суд вважає виправданим подальше тримання обвинуваченого під вартою, а тому у задоволенні клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу обвинуваченому на більш м`який, слід відмовити, а клопотання прокурора слід задовольнити частково та продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 до 60 діб.

Розмір застави визначений ОСОБА_4 в ухвалі слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 грудня 2024 року в розмірі 20 (двадцяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 60 560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись главою 18 КПК України, ст.ст. 291, 303, 314, 331, ч.ч. 1, 2 ст. 376 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про повернення обвинувального акту відмовити.

Призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0002250 від 22 вересня 2024 року стосовно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, у відкритому судовому засіданні на 14 лютого 2025 року о 12 годині 00 хвилин, яке буде проводитися в приміщенні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області за адресою: вул. Котляревського, буд. 34, м. Тернопіль.

Про час судового розгляду повідомити прокурора, потерпілого, представника потерпілого, захисника, а також видати та відконвоювати обвинуваченого ОСОБА_4 .

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу на більш м`який відмовити.

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 задовольнити частково.

Запобіжний захід, застосований до обвинуваченого ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою, залишити без змін, продовживши строк тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 23:59 год 04 квітня 2025 року.

Розмір застави, визначений ОСОБА_4 в ухвалі слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 грудня 2024 року в розмірі 20 (двадцяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 60 560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят), з покладенням обов`язків відповідно до ст. 194 КПК України, залишити без змін.

Копію ухвали вручити обвинуваченому ОСОБА_4 , його захиснику та прокурору, а також направити уповноваженій службовій особі в місця ув`язнення обвинуваченого ОСОБА_4 .

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення лише у частині продовження строку дії запобіжного заходу.

Головуючий суддя ОСОБА_1