Провадження № 1-кп/175/976/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2025 року селище Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши в підготовчому судовому засіданні угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні №0000598 від 07.09.2024 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Нікополя Дніпропетровської області, із середньо-спеціальною освітою, неодруженого, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, на посаді робітника підсобного 1 інженерного відділення 4 інженерного взводу 2 інженерної роти в/ч НОМЕР_1 , у військовому званні солдат, маючого статус УБД, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, та проходячи її на посаді робітника підсобного 1 інженерного відділення 4 інженерного взводу 2 інженерної роти в/ч НОМЕР_1 , в порушення вимог ст. 178 ЦК України, п.п. 2.1, 2.3.2, 13.1, 14.1 «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС України №622 від 21.08.1998 (далі Інструкція №622), п.2 додатку №1 до Постанови ВРУ від 17.06.1992 «Про право власності на окремі види майна», «Положення про дозвільну систему», затвердженого Постановою КМУ від 12.10.1992 за №576, п.п. 9,14,15,17 розділу І та п.2 розділу Х «Інструкції про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних Силах України», затвердженої наказом Міністра оборони України №359 від 29.06.2005 (далі Інструкція №359), положень Закону України «Про основи національного спротиву», «Статуту гарнізонної та вартової служб Збройних Сил України», «Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України», діючи умисно, без передбаченого законом дозволу, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, та бажаючи їх настання, в кінці серпня 2024 року, більш точний час та дата кримінальним провадженням не встановлені, перебуваючи в місці тимчасової дислокації в/ч НОМЕР_1 , в ході виконання бойових завдань на Торецькому напрямку Донецької області (більш точна адреса не розголошується в умовах воєнного стану) придбав, шляхом привласнення знайдені ним на землі: корпус гранати РГД-5 з маркуванням «К», який є конструктивно оформленим зарядом вибухової речовини (тротил масою 100-115 грам) промислового виготовлення корпусом бойової ручної осколкової РГД-5; засіб ініціювання вибуху - промислового виготовлення підривачем УЗРГМ-2 з маркуванням «- 79 УЗРГМ 583», для ручних гранат РГД-5, Ф-1 та РГ-42, який містить заряд комбінованої вибухової речовини (ТНРС-азид свинцю, масою 0,1-0,2г, та ТЕН або гексоген, масою 1г).

В конструктивному поєднанні корпус гранати РГД-5 та підривач УЗГРМ-2 є боєприпасом - бойовою ручною осколковою гранатою РГД-5, які ОСОБА_4 , перебуваючи поза межами зони бойових дій, бойової обстановки та не під час виконання будь-яких завдань, переніс та помістив до обраного ним місця зберігання бойових припасів- до салону автомобіля «Skoda» Octavia, реєстраційний номер НОМЕР_2 , чим порушив п.п. 2.1, п. 2.3.2, п. 13.1, п. 14.1 Інструкції №622, за відсутності обов`язкового дозволу УП ГУНП на зберігання та перевезення територією України та транзит через територію України вогнепальної зброї, боєприпасів до неї, основних частин зброї, пристроїв та патронів до них, вибухових матеріалів і речовин тощо, з обов`язковим визначенням терміну та здійсненням маркування вибухових матеріалів-вибухових речовин та засобів ініціювання, всупереч п.9 Розділу І Інструкції №359, відповідно до якого, у разі короткострокового вибуття відповідальної службової особи служби РАО у відрядження, чергову відпустку або на довгострокове лікування стрілецька зброя та боєприпаси, а також облікова документація передаються за актом іншій особі, визначеній наказом командира військової частини, будучи цілком обізнаним про наявність прямої заборони, встановленої п. 14 Розділу І Інструкції №359, зберігати поза розташуванням військової частини (вдома, у гуртожитку, на робочому місці) бойові припаси та мати при собі стрілецьку зброю під час перебування в санаторії, будинку відпочинку, у відпустці, на лікуванні, та в інших громадських місцях, якщо перебування в них не пов`язане з несенням служби; не перебуваючи для несення служби в добовому наряді, вартовій службі або виконанні спеціальних завдань та пов`язаними з цим особливостями озброювання військовослужбовців бойовими припасами, визначеними п.15 Розділу І Інструкції №359, після чого почав рух, перебуваючи за кермом вказаного автомобіля, в салоні якого знаходились корпус гранати РГД-5 із запалом УЗРГМ, вчинив тим самим носіння та зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

В подальшому, ОСОБА_4 , 06.09.2024 о 20:51 год., який керував автомобілем марки «Skoda» Octavia, реєстраційний номер НОМЕР_2 , на блокпосту №1601 у м. Підгородне Дніпровського району Дніпропетровської області на автодорозі М-30 був зупинений співробітниками СРПП ВП №8 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області, якими в ході поверхневого огляду в салоні автомобіля було виявлено, а слідчо-оперативною групою ВП №8 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області в період часу з 22:55 год. до 23:22 год. вилучено: корпус гранати РГД-5 з маркуванням «К» та запал типу УЗРГМ-2 з маркуванням «-79 УЗРГМ-2 583», які відносяться до категорії бойових припасів та придатні для здійснення вибуху, які ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, носив та зберігав без передбаченого законом дозволу.

Таким чином ОСОБА_4 своїми умисними діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.263 КК України, а саме носіння та зберігання бойових припасів, без передбаченого законом дозволу.

28.01.2025 між прокурором Стрийської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника адвоката ОСОБА_5 , укладено угоду про визнання винуватості.

Відповідно до вказаної угоди сторони дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій ОСОБА_4 , останній беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України та погодився на призначення йому узгодженого покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки із звільненням від відбування покарання з випробуванням.

В судовому засіданні прокурор, обвинувачений та захисник просили суд затвердити зазначену угоду про визнання винуватості, обвинувачений беззастережно визнав свою вину.

Розглядаючи питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Відповідно до ч. 5 ст. 469 КПК України укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винуватим, віднесено до тяжких злочинів.

В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання відповідно до ст.ст. 473,476 КПК України, які роз`яснені обвинуваченому.

Судом встановлено, що умови угоди не суперечать вимогам КПК України та КК України, обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє положення ч.ч.4,5 ст.474 КПК України, він погодився з призначенням узгодженого покарання за ч.1 ст.263 КК України у виді 3 років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням.

Обставинами, що пом`якшують покарання суд визнає щире каяття та беззастережне визнання обвинуваченим своєї вини. Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Відповідно до матеріалів, які характеризують особу, ОСОБА_4 є військовослужбовцем, за місцем служби характеризується задовільно, має статус УБД, неодружений, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Узгоджені сторонами вид і міра покарання є такими, що відповідають ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, відповідають загальним засадам призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, у зв`язку із чим суд вважає, що угода підлягає затвердженню.

За таких підстав, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України - носіння та зберігання бойових припасів, без передбаченого законом дозволу, у зв`язку з чим йому необхідне призначити узгоджене покарання у виді 3 років позбавлення волі і звільнити від відбування покарання з випробуванням.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 є військовослужбовцем, то суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч.1 ст.163 Кримінально-виконавчого кодексу України нагляд за поведінкою осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням, протягом іспитового строку стосовно військовослужбовців здійснюється - командирами військових частин.

Процесуальні витрати за проведення експертизи по справі підлягають стягненню з обвинуваченого.

Запобіжний захід у кримінальному провадженні не обирався.

Керуючись ст.ст. 374,468, 469, 473-475 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду від 28.01.2025 про визнання винуватості, укладену між прокурором Стрийської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника адвоката ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні №0000598 від 07.09.2024.

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України та призначити йому узгоджене покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, якщо протягом зазначеного строку - 1 (один) рік він не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_4 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Початок спливу іспитового строку обчислювати з моменту проголошення вироку 25.03.2025.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави документально підтверджені витрати на проведення судової експертизи 3183,60 грн..

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом про відхилення апеляційної скарги.

Вирок на підставі угоди може бути оскаржений протягом тридцяти діб до Дніпровського апеляційного суду через Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Вирок, який набрав законної сили, обов`язковий для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

У разі невиконання угоди про примирення або про визнання винуватості потерпілий чи прокурор відповідно мають право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення.

Головуючий суддя ОСОБА_1