ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 610/1113/20 Номер провадження 11-кп/814/241/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000234, за апеляційними скаргами прокурора Балаклійського відділу Ізюмської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_9 та адвоката ОСОБА_8 - захисника в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 13 липня 2021 року,

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком суду

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Балаклія Харківської області, громадянку України, із вищою освітою, працюючу учителем української мови та літератури Балаклійської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №1 ім. О.А. Тризни, фактично проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судиму, визнано винуватою та засуджено:

- за ч. 1 ст.125 КК України до покарання у виді штрафу у сумі 850 грн.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 на відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 10 000 грн.

Цим же вироком, особу, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження, визнано невинуватою та виправдано за ч. 2 ст. 125 КК України на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю, що в діянні обвинуваченої є склад кримінального проступку.

Вирішено долю речових доказів.

Згідно з вироком суду, 11 березня 2020 року у період часу з 18 год. 15 хв. по 19 год. ОСОБА_7 , перебуваючи у квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , в ході раптово-виниклих особистих неприязних відносин, у момент сварки, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, умисно, тримаючи потерпілу ОСОБА_10 однією рукою за волосся, а іншою рукою, а саме долонею, наносила удари у праву та ліву ділянку голови, шиї, обличчя, чим спричинила, згідно висновку судово-медичної експертизи № 12-14/78- БЛ/20 від 13.03.2020 року ОСОБА_10 наступне тілесне ушкодження: садно на правій щоці, що відноситься до легких тілесних ушкоджень.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі із внесеними змінами прокурор Балаклійського відділу Ізюмської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_9 просить вирок суду щодо ОСОБА_7 змінити та звільнити ОСОБА_7 від покарання за ч. 1 ст. 125 КК України на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. В разі згоди ОСОБА_7 , звільнити останню від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 - захисник в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та істотним порушення вимог кримінального процесуального закону. Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 невинуватою у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене саме нею.

Вважає, що досудове слідство проводилось з метою підтвердженні версії про побиття потерпілої ОСОБА_10 , яка жодному критичному аналізу не піддавалась. Зазначив, що зі сторони обвинувачення свідками булі виключно родичі потерпілої, які прямо або опосередковано зацікавлені у результатах розгляду справи; у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 не було виявлене жодних слідів крові потерпілої; слідство не отримало від потерпілої в якості доказу куртку забруднену кров`ю, в якій потерпіла була під час події, слідством не оглядався автомобіль чоловіка потерпілої ОСОБА_11 на предмет наявності всередині автомобіля слідів крові потерпілої.

Зазначає, що ОСОБА_7 у період інкримінованих подій перебувала на стаціонарному лікуванні у Балаклійській центральній клінічній районній лікарні у м. Балаклія, що виключає можливість спричинення нею потерпілій тілесних ушкоджень. Зауважив, що суд першої інстанції допустив порушенню принципу змагальності сторін і свободи в поданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості по відношенню до сторони захисту, яке було здійснене шляхом відмови викликати до суду та допитати у якості свідків захисту: лікаря терапевта ОСОБА_12 на лікуванні у якої перебувала ОСОБА_7 , яка була обізнана про реальний стан здоров`я останньої та можливість покинути лікувальний заклад під час стаціонарного лікування, або відсутність такої можливості; керівника ОСОБА_7 - ОСОБА_13 , яка мала підтвердити відсутність останньої на роботі в період з 03.03.2020 по 13.03.2020 у зв`язку із лікуванням.

Захисник посилається, що приймаючи рішення про винуватість ОСОБА_7 суд першої інстанції допустився припущення, що остання мала можливість покинути лікарню, однак згідно ст. 62 КУ, ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувачення не може грунтуватися на припущеннях. Відзначив, що довести відсутність ОСОБА_7 у лікарні мала сторона обвинувачення, але жодних дій по опитуванню сусідів, які могли бачити останню 11.03.2020 за місцем мешкання, сусідів по лікарняній палаті, лікаря, завідуючого відділенням, медичних сестер здійснено не було.

Крім того вказує, що під час допиту у судовому засіданні експерта ОСОБА_14 останній зазначив, що після хірургічної обробки він не може сказати чим саме утворена рана, а під час проведення експертиз керувався довідкою яку виписав хірург, яка в решті була визнана судом недопустимим доказом, оскільки не мала підпису лікаря, який її виписав; а під час допиту у судовому засіданні хірурга ОСОБА_15 останній не зміг пригадати характер поранення, та сказав що це справа експерта.

Також зазначає, що у позовній заяві потерпілої не наведено жодних доказів та обґрунтувань наявності або відсутності страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких вона зазнала та їх обсяг; наявність або відсутність інших обставин; будь яких відомостей стосовно її здоров`я; чи має місце тяжкість вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках потерпілої; чи мало місце ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Позиції учасників судового провадження.

В суді апеляційної інстанції захисник ОСОБА_8 та обвинувачена ОСОБА_7 підтримали вимоги апеляційної скарги захисника та просили їх задовольнити, а апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення. Прокурор заперечила проти доводів апеляційної скарги захисника та просила задовольнити апеляційну скаргу прокурора із внесеними змінами.

Мотиви суду.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Положеннями ч. 7 ст. 284 КПК України передбачено, що у разі якщо суд встановить наявність підстав для закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, суд на будь-якій стадії судового провадження зобов`язаний з`ясувати та врахувати думку обвинуваченого щодо закриття кримінального провадження.

Апеляційним судом встановлено, що інкриміноване ОСОБА_7 кримінальне правопорушення вчинено 11.03.2020. Органом досудового розслідування та судом першої інстанції її дії кваліфіковано за ч. 1 ст. 125 КК України.

Санкція ч. 1 ст. 125 КК України передбачає покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк до двохсот годин, або виправних робіт на строк до одного року.

У відповідності до положень ст. 12 КК України вказане кримінальне правопорушення відноситься до категорії кримінальних проступків.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Отже, з дня вчинення інкримінованого ОСОБА_7 кримінального проступку минуло понад 2 роки та вона може бути звільнена від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

Однак, ОСОБА_7 наполягає на своїй невинуватості та заперечила проти звільнення її від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч. 8 ст. 284 КПК України закриття кримінального провадження або ухвалення вироку з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої цієї статті, не допускається, якщо підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. В цьому разі кримінальне провадження продовжується в загальному порядку, передбаченому цим Кодексом.

Частина 5 статті 74 КК України передбачає, що особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, у якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції, розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 дотримався вказаних вимог Кримінально-процесуального законодавства.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікація дій за ч. 1 ст. 125 КК України як спричинення умисного легкого тілесного ушкодження, є правильним, оскільки ґрунтується на доказах, безпосередньо досліджених судом першої інстанції під час судового слідства, детально наведених та проаналізованих у вироку, як того вимагає ст. 370 КПК України.

Доводи сторони захисту про перебування в іншому місці ОСОБА_7 , під час спричинення тілесних ушкоджень потерпілій 11.03.2020, а саме на стаціонарному лікуванні у КНП «Балаклійська центральна клінічна районна лікарня», були предметом дослідження судом першої інстанції.

Вказані доводи були спростовані послідовними показаннями як потерпілої ОСОБА_10 так і її чоловіка ОСОБА_10 .

Потерпіла суду пояснила, що 11.03.2020 приблизно о 18-00 год. вона вела переписку у телефоні, як вона на той час думала, з ОСОБА_16 , з яким у неї у той час виникли інтимні стосунки. Він просив її приїхати до нього додому, та коли вона приїхала та підійшла до двері, з квартири ОСОБА_17 вибіжала особа, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження та за волосся силою втягнула у квартиру, де її за волосся також почала тягати ОСОБА_7 . Після чого особа, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження та ОСОБА_18 за волосся затягнули її до зали, де ОСОБА_18 , тягаючи її за волосся наносила удари у ділянку голови, шиї та обличчя а особа, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження спочатку манікюрними ножицями, а після того як її старший син, на її вимогу, приніс канцелярські ножиці, останніми зрізала їй волосся і спричинила рану в тім`яній ділянці голови справа. Після того, як у неї потемніло в очах, вона впала на коліна. Особа, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження продовжувала тягати її за волосся, погрожуючи що вб`є. Вона почула біль в тім`яній ділянці голови справа, прижалася до стіни. Особа, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження зателефонувала до її чоловіка, той приїхав близько 19-00 год, забрав її відвіз спочатку додому а потім до лікарні, де їй була надана медична допомога.

ОСОБА_10 , який є чоловіком потерпілої ОСОБА_10 , пояснив, що з сім`єю ОСОБА_17 він та його дружина знайомі близько 5 років. 11.03.2020, близько 18-30 год. йому зателефонувала особа, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження та попросила щоб він приїхав до них додому та забрав його дружину. Коли він приїхав до ОСОБА_17 , він побачив, що його дружина сидить на підлозі у залі та тримається за голову, яка була в крові. Поруч з нею валялося волосся. У квартирі також знаходились ОСОБА_7 та особа, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження. Остання наказала йому забрати ОСОБА_10 , бо вони її вб`ють. Він забрав дружину та відвіз до тещі а потім до лікарні, де ОСОБА_19 була надана медична допомога та викликана поліція. В його автомобілі залишилася пляма розміром близько 5 см. на його думку від крові, що текла з голови дружини на підголівнику де сиділа остання.

Теж саме вони пояснили свідкам ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_15 , ОСОБА_22 , які підтвердили це в судовому засіданні суду першої інстанції.

Потерпіла із самого початку надавала послідовні пояснення з приводу отриманих нею тілесних ушкоджень та особи, яка їй ці ушкодження спричинила ОСОБА_7 .

Отже, факт перебування обвинуваченої ОСОБА_7 11 березня 2020 року у період часу з 18 год. 15 хв. по 19 год. у квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , знайшов своє підтвердження у показаннях наведених вище осіб.

При цьому стороною захисту не заперечується перебування потерпілої ОСОБА_10 у зазначений час за вказаною адресою.

Поміж тим, перебування на стаціонарному лікуванні в Балаклійській центральній районній лікарні, як про це правильно вказав суд першої інстанції, не доводить того, що ОСОБА_7 в цей проміжок часу перебувала саме в лікарні, оскільки вказаний медичний заклад не є лікарнею закритого типу, а тому пацієнти не позбавлені можливості на деякий час залишати палату, а потім повертатися назад.

В той же час, захисник та обвинувачена не вказували будь-яких свідків, які б могли підтвердити перебування ОСОБА_7 в медичному закладі на час скоєння кримінального правопорушення та не заявляли клопотання про їх виклик.

Захисник просив допитати лікаря терапавта ОСОБА_12 на предмет її обізнаності про стан здоров`я ОСОБА_7 та можливість її покинути лікувальний заклад під час стаціонарного лікування, а також керівника ОСОБА_7 - ОСОБА_13 , яка мала підтвердити відсутність останньої на роботі в період з 03.03.2020 по 13.03.2020 у зв`язку із лікуванням. Однак такі відомості не мають значення для доказування обставин кримінального правопорушення, а саме перебування ОСОБА_7 на місці вчинення кримінального правопорушення в певний час, адже стороною захисту не вказувалося про те, що зазначені свідки можуть підтвердити, що ОСОБА_7 перебувала в цей час саме в лікарні та таким чином спростують показання потерпілої ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_10 .

Припущення про те, що ОСОБА_10 було спричинено тілесні ушкодження її чоловіком ОСОБА_10 під впливом емоцій після того, як він переконався у зраді своєї жінки та забрав її із помешкання за адресою: АДРЕСА_2 , на переконання колегії суддів є надуманими, оскільки як повідомила в судовому засіданні суду першої інстанції особа, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження, дізнавшись про те, що її чоловік ОСОБА_23 зраджує їй з подругою їх сім`ї а також колегою по роботі - ОСОБА_24 , намагалася вирішити дану проблему шляхом розмови з чоловіком ОСОБА_10 , однак це не дало жодних результатів. 11.03.2020 її чоловіка - ОСОБА_25 не було вдома, однак його телефон, оскільки він був також робочим телефоном, залишився. Вона почала вести переписку з ОСОБА_10 від імені свого чоловіка. Запропонувала ОСОБА_10 приїхати до неї додому. Коли остання приїхала, вони почали з нею сваритися, однак ОСОБА_10 вона не чіпляла. Потім викликала її чоловіка, щоб той забрав ОСОБА_10 додому.

Тобто з наведених пояснень слідує, що ОСОБА_10 задовго до цієї зустрічі був повідомлений про зраду своєї дружини та приїхав до помешкання Аршинових лише після дзвінка особи, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження, яка його повідомила про необхідність забрати потерпілу ОСОБА_10 , що вказаною особою не оспорювалося.

Судом було досліджено та визнано допустимими й інші докази, які доводять вину ОСОБА_7 , а саме:

- картка первинного обліку інформації, яка надійшла по телефону, відповідно до якої 11.03.2020 о 21 год. 50 хв. до Балаклійського відділу поліції ГУНП в Харківській області від чергової медсестри приймального відділення ОСОБА_26 надійшло повідомлення про те, що 11.03.2020 до приймального відділення лікарні звернулась ОСОБА_10 , 1985 р.н. з тілесними ушкодженнями у вигляді д/з ушибленої рани голови, струсу головного мозку. Зі слів останньої тілесні ушкодження їй спричинили особа, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження та ОСОБА_27 . (а.с.122);

- того ж дня о 22 год. 20 хв. потерпіла ОСОБА_10 повідомила про вчинений злочин, а саме про спричинення їй тілесних ушкоджень особою, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження та ОСОБА_7 . Зазначила, що останні 11.03.2020 приблизно о 18 год. 20 хв. за адресою АДРЕСА_3 били її руками і ногами по тілу та голові, тягали за волосся, які остригли ножицями, також погрожували ними, приставивши їх до шиї. Про це поліцейським за місцем проживання потерпілої було складено протокол (а.с. 123);

- за висновком судово-медичної експертизи №12-14/78-БЛ/20 від 12.03.2020 року у потерпілої ОСОБА_10 були встановлені: забійна рана в тім`яній ділянці голови справа, садно на правій щоці, садно на лівій кисті. Давність їх утворення 1-2 дні до моменту проведення експертизи; забійна рана від ударної дії, садна від дії тертя ковзання тупого (их) предмету (ів), індивідуальні властивості яких в ушкодженнях не відобразились. За ступенем тяжкості відносяться: садна як кожне окремо так і у сукупності до легких тілесних ушкоджень, забійна рана від ударної дії до легких тілесних ушкоджень, з короткочасним розладом здоров`я. (а.с.125);

- за висновками судово-медичних експертиз № 12-14/175-БЛ/20 від 27.03.2020 року та №12-14/206-БЛ/20 від 08.04.2020 року експерт дає аналогічний попередній експертизі висновок а також зазначає, що вищевказані тілесні ушкодження у гр-ки ОСОБА_10 можливо могли утворитися в строк та при обставинах вказаних у протоколах слідчих експериментів від 16.03.2020 та 07.04.2020 за її участю (а.с. 62-64, 135-137, 145-147);

- при проведенні 16.03.2020 слідчого експерименту потерпіла ОСОБА_10 повідомила про обставини та механізм її побиття обвинуваченою 11.03.2020 та відтворила їх із застосуванням фотозйомки (а.с. 131-134).

- аналогічні показання потерпіла давала і при проведення слідчого експерименту від 07.04.2020, який було досліджено у судовому засіданні, під час якого остання розказала про події за яких було спричинено їй тілесні ушкодження. Показала як саме ОСОБА_7 тягаючи її за волосся наносила удари у ділянку голови, шиї та обличчя та як особа, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження спочатку манікюрними ножицями, а після канцелярськими зрізала їй волосся а після також, разом із ОСОБА_7 наносили їй руками та ногами по тілу і голові.(а.с.138-140).

Отже показання потерпілої ОСОБА_10 стосовно обставин нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 не суперечать показанням, наданим нею під час судового розгляду.

На підставі наведених доказів, колегія суддів вважає доведеним факт вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, за встановлених судом обставин.

При призначенні покарання суд врахував дані про особу обвинуваченої ОСОБА_7 , яка раніше не судима, на обліку в Балаклійському районному відділі з питань пробації не значиться, у лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває, офіційно працевлаштована, за місцем проживання характеризується з позитивної сторони.

Відповідно до ст. 66 та 67 КК України обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченій, судом не встановлено.

Отже врахувавши ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є кримінальним проступком, дані, що характеризують особу обвинуваченої, конкретні обставини справи, суд дійшов правильного висновку про те, що виправлення ОСОБА_7 можливе при призначенні їй покарання у виді штрафу, однак оскільки на момент розгляду справи строки давності закінчилися, ОСОБА_7 підлягає звільненню від призначеного судом покарання.

При вирішенні позову про відшкодування моральної шкоди, суд врахував вимоги ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Суд вважав, що позов про відшкодування моральної шкоди підлягає задоволенню частково в розмірі 10 000 грн., з чим погоджується й апеляційний суд, оскільки моральна шкода, заподіяна ОСОБА_10 , полягає в фізичному болю та стражданнях, яких потерпіла зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я через протиправну поведінку щодо неї.

У зв`язку із цим ОСОБА_10 вимушена була звертатися по медичну допомогу, до правоохоронних органів та адвоката. Також перебувала у пригніченому психологічному стані, про який свідки повідомили під час допиту в суді першої інстанції.

Вказані обставини порушили нормальний звичний для потерпілої життєвий уклад, а отже визначений судом розмір моральної шкоди є пропорційним від страждань, яких потерпіла зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок протиправних дій ОСОБА_7 .

На підставі відкладеного, апеляційні вимоги прокурора підлягають частковому задоволенню, апеляційні вимоги захисника слід залишити без змін, а вирок щодо ОСОБА_7 необхідно змінити.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу із внесеними змінами прокурора Балаклійського відділу Ізюмської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_9 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 - захисника в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 13 липня 2021 року щодо ОСОБА_7 змінити.

Звільнити ОСОБА_7 на підставі ч. 5 ст. 74 КК України від покарання, призначеного за ч. 1 ст. 125 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України.

В іншій частині вирок щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4