Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 945/84/23
Провадження № 1-кп/945/290/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2025 року Миколаївський районний суд Миколаївської області у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ;

прокурора ОСОБА_3 ;

захисника ОСОБА_4 ;

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25 серпня 2022 року за № 0000264 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Петрівка Миколаївського району Миколаївської області, громадянина України, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

встановив:

23 січня 2023 року до Миколаївського районного суду Миколаївської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, з угодою про примирення.

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 19 березня 2025 року кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, призначено до судового розгляду.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_5 , у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння ОСОБА_5 .

Обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні підтримав клопотання захисника, надав свою згоду на закриття кримінального провадження відносно нього.

Прокурор у судовому засіданні не заперечував проти клопотання сторони захисту.

Заслухавши у судовому засіданні сторін кримінального провадження, розглянувши клопотання, суд дійшов такого.

ОСОБА_7 , відповідно до обвинувального акта, висунуто обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України. Так, 16.08.2022, в денний час доби, більш точної дати та часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_6 , будучи раніше судимим за вчинення злочинів проти власності, маючи незняту та непогашену в установленому законом порядку судимість, перебував за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 . В цей час, у ОСОБА_5 виник корисливий злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, а саме: каменю, з якого побудоване приміщення нежитлового будинку та інші забудови, розташовані на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , що належить потерпілому ОСОБА_8 , з метою його подальшого обернення на свою користь. У період часу з 17.08.2022 по 18.08.2022, ОСОБА_6 зі свідком, якого він ввів в оману, за допомогою металевого лому, демонтував каміння бутового ракушняка зі стін приміщення нежитлового будинку та інших забудов, розташованих на території домоволодіння потерпілого, яке в подальшому переніс та склав на купу, поряд із місцем розташування домоволодіння ОСОБА_5 . Пізніше, ОСОБА_6 реалізував каміння бутового ракушняка загальною масою 1893,5 кг, вартістю 946 грн. 75 коп., чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.

09 серпня 2024 року набрав чинності Закон України Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів від 18 липня 2024 року (далі Закон України від 18.07.2024) та стаття 51 КУпАП викладена в такій редакції:

Дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, -

тягне за собою накладення штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від двадцяти до тридцяти годин, або адміністративний арешт на строк до п`яти діб.

Дія, передбачена частиною першою цієї статті, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, -

тягне за собою накладення штрафу від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, або виправні роботи на строк до одного місяця з відрахуванням двадцяти процентів заробітку, або адміністративний арешт на строк від п`яти до десяти діб.

Повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частиною першою або другою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, -

тягне за собою накладення штрафу від трьохсот до шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від сорока до шістдесяти годин, або виправні роботи на строк від одного до двох місяців з відрахуванням двадцяти процентів заробітку, або адміністративний арешт на строк від десяти до п`ятнадцяти діб.

Дії, передбачені частиною першою або другою цієї статті, вчинені особою, яка три і більше разів протягом року піддавалася адміністративному стягненню за дрібне викрадення чужого майна, -

тягнуть за собою накладення штрафу від шестисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або адміністративний арешт на строк п`ятнадцять діб".

Таким чином, відповідно до вказаного Закону, дрібною крадіжкою, за яку передбачене адміністративне стягнення, вважається крадіжка, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення, не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з пунктом 5 Розділу XX («Перехідні положення») Податкового кодексу України: якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума у розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації злочинів або правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 Розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Підпунктом 169.1.1 пункту 169.1. статті 169 Податкового кодексу визначено, що податкова соціальна пільга (неоподатковуваний мінімум доходів громадян) дорівнює 50% розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» установлено з 1 січня 2022 року прожитковий мінімум для працездатних осіб - 2481 гривень.

Відтак, для норм адміністративного та кримінального законодавства неоподаткований мінімум доходів громадян у 2022 році становить 1240 гривень 50 копійок.

Виходячи з внесених змін, за ст. 185 КК України кримінально караними є таємне викрадення чужого майна (крадіжка), де вартість викраденого майна перевищує 2481 гривень, отже таємне викрадення чужого майна на суму до 2481 гривень не є кримінально караним діянням.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Частиною 1 статті 11 КК України визначено, що кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Згідно з постановою Верховного Суду від 16.02.2021 у справі № 945/3522/18: за загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності.

Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

Зазначений підхід закріплено у частині першій статті 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти, що пом`якшують або скасовують відповідальність, мають зворотну дію в часі.

Зміст цієї конституційно-правової норми деталізовано у статті 5 КК. Згідно з частиною першою цієї статті закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Згідно з пунктом 4-1 частини 1 статті 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Ухвала про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої або пунктом 1-2 частини другої цієї статті, постановляється судом з урахуванням особливостей, визначених статтею 479-2 цього Кодексу (ч. 7 ст. 284 КПК України).

Статтею 479-2 КПК України визначено, що суд здійснює судове провадження щодо діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, у загальному порядку, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

За відсутності згоди підозрюваного на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, та в разі, якщо судом встановлено вчинення ним діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 1-2 частини другої статті 284 цього Кодексу. Якщо судом не встановлено, що підозрюваним вчинено діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 1 або 2 частини першої статті 284 цього Кодексу.

Якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує. За відсутності згоди обвинуваченого та в разі, якщо судом встановлено вчинення ним діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 1-2 частини другої статті 284 цього Кодексу. Якщо судом не встановлено, що обвинуваченим вчинено діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд ухвалює виправдувальний вирок.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні у серпні 2022 року крадіжки на суму 946 грн. 75 коп., у той час, як неоподатковуваний мінімум доходів громадян станом на 01.01.2022 становив 2481 грн, отже станом на дату розгляду кримінального провадження, вчинене ОСОБА_9 діяння, не є саме кримінально караним діянням. При цьому, ОСОБА_6 не заперечує проти закриття кримінального провадження.

Оскільки вартість викраденого майна на час вчинення діяння не перевищувала 2 НМ, до цього діяння має застосовуватися ст. 5 КК України, а тому внесені законодавцем зміни про кримінальну відповідальність призвели до часткової декриміналізації діяння, і дія Закону має зворотню дію в часі, тому скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння злочином меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

За викладених обставин, суд вважає, що клопотання захисника є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні складаються з витрат, пов`язаних із залученням експерта на суму 817 грн. 25 коп., однак такі витрати не підтверджені документально та не підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_5 .

Речові докази, відповідно до ст. 100 КПК України, у даному кримінальному провадженні слід залишити власнику.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

За викладених обставин, суд вважає, що клопотання прокурора є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

Керуючись п. 4-1 ч. 1 ст. 284, ст. ст. 286, 288, ч. 3 ст. 479-2 КПК України, суд -

постановив:

Клопотання захисника ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_5 - задовольнити.

Кримінальне провадження № 0000264, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25 серпня 2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, закрити на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з тим, що втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Речові докази у кримінальному провадженні: камінь бутового ракушняка, загальною вагою 1893, 5 кг, - залишити потерпілому ОСОБА_8 .

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Миколаївський районний суд Миколаївської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1