БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №497/613/25
Провадження №1-кс/497/216/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про розгляд клопотання про арешт майна

18.03.25 року м. Болград

Слідчий суддя Болградського районного суду Одеської області ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Болград клопотання слідчого відділення № 2 Слідчого відділу Болградського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області ОСОБА_3 про арешт вилученого майна,

ВСТАНОВИВ:

17.03.2025 року на адресу суду поштовим зв`язком надійшло клопотання слідчого відділення №2 СВ Болградського РВП ГУНП в Одеській області капітана поліції ОСОБА_3 , погоджене із прокурором Болградської окружної прокуратури ОСОБА_4 про арешт тимчасово вилученого майна в зв`язку з досудовим розслідуванням в кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000150 від 02.03.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.332 КК України, за фактом організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України поза межами пункту пропуску, вчинена за попередньою змовою групою осіб.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначила, що 01.03.2025 до чергової частини відділення поліції № 2 Болградського РВП ГУНП в Одеській області від працівника Державної прикордонної служби України надійшло повідомлення про те, що невстановлені особи, за попередньою змовою групою осіб, організували незаконне переправлення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 поза межами встановлених пунктів пропуску державного кордону України.

Виїздом СОГ на місце події встановлено, що на відкритій ділянці місцевості на блокпосту БЛ-005, на околиці селища Бессарабське Болградського району Одеської області, виявлено транспортний засіб марки КІА моделі СERAТО, реєстраційний номер НОМЕР_1 , а також 2 (двох) осіб чоловічої статі віком від 21-22 років та 2 (двох) осіб жіночої статі віком 38-43 років, а саме:

- ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , особу встановлено на підставі паспорту громадянина України № НОМЕР_2 , виданий органом 5118;

- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особу встановлено на підставі паспорту громадянки України № НОМЕР_3 , виданий органом 5118;

- ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , особу встановлено на підставі паспорту громадянки України серії НОМЕР_4 , виданий Березівським РВ УМВС України в Одеській області;

- ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , особу встановлено на підставі паспорту громадянки України серії НОМЕР_5 , виданий Іванівським РВ УМВС України в Одеській області.

Попередньо з показів наданих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , встановлено, що вони мали намір незаконно перетнути державний кордон України самостійно, вказана подія ними була запланована сумісно з їх двоюрідним братом ОСОБА_9 , який наразі мешкає в Німеччині. Їх зведений брат ОСОБА_10 на їх прохання погодився їх зустріти. Будь-яких грошових коштів за вказану послугу та/або організацію їх перетину вони не надавали та не планували. На в`їзді на блок пост до с-ща Бессарабське їх було зупинено працівниками прикордонної служби та поліції.

З показів наданих ОСОБА_7 встановлено, що з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 знайома з листопада 2024 року, через знайомого ОСОБА_10 . 01.03.2025 ОСОБА_7 зателефонував ОСОБА_10 та попросив забрати ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , як їй було відомо зведених братів ОСОБА_10 з с. Красне Болградського району Одеської області, та підвезти до автостанції с-ща Бессарабське, де їх в подальшому мав забрати ОСОБА_10 .

З показів наданих ОСОБА_8 встановлено, що вона поїхала з ОСОБА_7 за компанію, без будь-якої мети, кого повинні були вони зустріти і з якою метою, їй було невідомо.

У зв`язку з викладеним, з дотриманням вимог ст.ст. 103,104,223,237 КПК України 02.03.2025 проведений огляд місця події, а саме території блок-посту № БЛ-005, розташованого по вул. Красна, на виїзді з с-ща Бессарабське в напрямку с. Красне Болградського району Одеської області, на якій вилучено транспортний засіб марки КІА моделі СERAТО, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з метою збереження його в якості речового доказу, який є знаряддям злочину.

02.03.2025 в порядку ст. 40 КПК України оперативному підрозділу надано доручення на проведення слідчих (розшукових) дій, спрямованих на встановлення особи(іб), яка(і) скоїла(и) дане правопорушення, при встановленні яких опитати їх, та доставити до відділення поліції № 2 Болградського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області.

Крім цього, під час проведення допиту в якості свідка ОСОБА_5 , від останнього отримані відомості, що 22.02.2025 він зі своїм братом ОСОБА_6 вирішили незаконно перетнути державний кордон України, з яким у подальшому, 01.03.2025 ОСОБА_5 знаходячись в автомобілі КІА, під керуванням ОСОБА_7 , по дорозі до с-ща Бессарабське Болградського району Одеської області, на блокпосту, на околиці вказаного населеного пункту їх було зупинено співробітниками ДПСУ та поліції.

У подальшому, 02.03.2025 свідком ОСОБА_5 слідчому був наданий письмовий дозвіл на огляд належного йому мобільного телефону виробника Android моделі Redmi Note 13 Pro+, в корпусі чорного кольору, IMEI 1 НОМЕР_6 , IMEI 2 НОМЕР_7 , обладнаний сім-карткою з номером НОМЕР_8 , який в період часу з 14:00 по 14:20 години оглянутий та в подальшому вилучений, оскільки існує можливість введення ОСОБА_5 в оману органів досудового розслідування та спеціальне приховання інформації стосовно осіб, які причетні до вчинення даного правопорушення.

02.03.2025 постановою слідчого вилучений у ОСОБА_5 мобільний телефон, визнаний речовим доказом та залучений до матеріалів кримінального провадження.

По твердженню слідчого, вилучений мобільний телефон необхідний слідству для встановлення усіх осіб, причетних до скоєння даного протиправного діяння, зафіксувати усі наявні в ньому відомості з залученням спеціалістів, що зможуть надати технічну допомогу при детальному огляді цього телефону, а його повернення призведе до видалення всієї інформації самим ОСОБА_5 , у разі наявності в ньому відомостей про його причетність в тому числі, що унеможливить подальше її відновлення у разі видалення, що негативно вплине на досудове розслідування, а тому є необхідність у накладанні на нього арешту, з метою збереження в якості речового доказу.

На дуку слідчого казане майно має пряме відношення до обставин які встановлюються у вказаному кримінальному правопорушенні.

З цих підстав на переконання слідчого є необхідність в застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження шляхом накладення арешту на вилучене майно з метою його збереження та необхідності його дослідження в ході слідчих дій.

Слідчий та прокурор в судове засідання не прибули, кожен окремо подали заяви про розгляд клопотання у їх відсутність (а.с.20, 21).

Особа, у якої вилучили майно ОСОБА_5 також до суду не прибув, подав власноручно написану заяву про розгляд клопотання у його відсутність. В задоволенні клопотання заперечував, оскільки в його телефоні відсутня інформація, яка могла б зацікавити орган досудового розслідування (а.с.22).

Розглянувши матеріали поданого клопотання та матеріали кримінального провадження, обставини та підстави наведені в клопотанні, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого не обґрунтоване та не підлягає задоволенню на підставі наступного.

Слідчим суддею встановлено, що відділенням № 2 Слідчого відділу Болградського РВП ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000150 від 02.03.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.332 КК України (а.с.3).

Процесуальне керівництво по даному кримінальному провадженні здійснюється Болградською окружною прокуратурою Одеської області (а.с.8).

02.03.2025 свідком ОСОБА_5 слідчому був наданий письмовий дозвіл на огляд належного йому мобільного телефону виробника Android моделі Redmi Note 13 Pro+, в корпусі чорного кольору, IMEI 1 НОМЕР_6 , IMEI 2 НОМЕР_7 , обладнаний сім-карткою з номером НОМЕР_8 , який в період часу з 14:00 по 14:20 години оглянутий та в подальшому вилучений, оскільки існує можливість введення ОСОБА_5 в оману органів досудового розслідування та спеціальне приховання інформації стосовно осіб, які причетні до вчинення даного правопорушення (а.с.15-16).

02.03.2025 року постановою слідчого тимчасово вилучене майно визнано речовими доказами та передано на відповідальне зберігання до камери зберігання речових доказів Болградського РВП ГУНП в Одеській області (а.с.17-9).

В обґрунтування необхідності арешту майна, слідчий зазначила, що «накласти арешт на вищевказане майно необхідно з метою забезпечення досудового розслідування, збереження речових доказів, проведення по ньому необхідних досліджень» (а.с.4).

Арешт майна є одним із таких заходів забезпечення кримінального провадження ст.131 ч.2 п.7 КПК України.

Відповідно до ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

За змістом ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження...

За змістом ст. 170 КПК України … арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його. Частиною другою даної норми закону передбачена можливість накладення слідчим суддею арешту на майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 КПК України.

Також системний аналіз положень ст.ст. 167, 170, 172, 174 КПК України дає підстави вважати, що арешт може бути накладений не тільки на майно у вигляді речей підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за завдану ними шкоду, але й інших осіб, якщо вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 КПК України.

Згідно п.1 ч.2 ст.167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди.

За результатами розгляду даного клопотання слідчий суддя переконався, що слідчим не виконано положення ст.173 КПК України, а саме не доведено:

- правову підставу для арешту майна;

- можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні.

Так досудове розслідування здійснюється за ст.332 ч.3 КК України за фактом організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, керівництво такими діями або сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів або усуненням перешкод, вчинені організованою групою або вчинені з корисливих мотивів.

Разом з цим, слідчим не доведено, яким чином вилучений мобільний телефон та яке саме має доказове значення за фактом кримінального правопорушення, яке розслідується.

Слідчий посилається на те, що по вилученому мобільному телефону в подальшому є необхідність зафіксувати усі наявні в ньому відомості з залученням спеціалістів, що зможуть надати допомогу при детальному огляді цього телефону, а його повернення призведе до видалення всієї інформації самим ОСОБА_5 у разі наявності в ньому відомостей про його причетність в тому числі, що унеможливить подальше її відновлення у разі видалення, що негативно вплине на досудове розслідування.

Однак особа, якій належить вилучений телефон надала його добровільно слідчому, на підставі заяви слідчим було його оглянуто та на підставі протоколу огляду предмету зазначено наступне « при огляді мобільного телефону виробника Android моделі Redmi Note 13 Pro+, в корпусі чорного кольору, IMEI 1 НОМЕР_6 , IMEI 2 НОМЕР_7 , обладнаний сім-карткою з номером НОМЕР_8 , яким користується ОСОБА_5 встановлено, що при огляді месенджерів, які встановлені на вищезазначений телефон а також телефонні книги в історії дзвінків носять розважальний характер. Інформація, яка прямо чи опосередковано вказувала б на організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України в зазначених листуваннях відсутні».

Одночасно з цим слідчий не зазначає яких саме спеціалістів має намір залучити та які дослідження провести, не надає відповідних постанов про призначення експертних досліджень чи доручень про залучення відповідних спеціалістів.

Посилання слідчої на ту обставину, що вилучене майно відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, є лише формальним посиланням на відповідну норму кримінального процесуального закону.

А тому, вилучене слідчим майно, не відповідає критеріям речового доказу вчинення кримінального правопорушення за ст.332 ч.2 КК України, само по собі та в сукупності з іншими матеріалами кримінального провадження не мають суттєвого значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, а також не є доказами вчинення розслідуваного кримінального правопорушення, не можуть бути використані, як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Доводи слідчого, що вищевказане майно є доказом у даному кримінальному провадженні є надуманими, а тому накладення арешту на майно, що було вилучено під огляду від 02.03.2025 з метою забезпечення збереження речового доказу, є безпідставним.

Згідно з ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Положеннями ст. 2 КПК України визначено, що завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться диспозитивність, яка, з огляду на ч. 3 ст. 26 КПК України, полягає в тому, що слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що однією із загальних засад кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Положеннями ч.1 ст.173 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Таким чином, слідчий не доведена обґрунтованість та необхідність накладення арешту, наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, а відтак з огляду на принцип диспозитивності, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України, слідчий суддя дійшов висновку, що підстави для задоволення клопотання - відсутні.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.98, 131, 132, 167, 170, 171, 173, 236 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання слідчого відділення № 2 Слідчого відділу Болградського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області ОСОБА_3 про арешт вилученого майна у свідка ОСОБА_5 : мобільного телефону виробника Android моделі Redmi Note 13 Pro+, в корпусі чорного кольору, IMEI 1 НОМЕР_6 , IMEI 2 НОМЕР_7 , обладнаний сім-карткою з номером НОМЕР_8 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня проголошення ухвали; у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5 днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Слідчий суддя: ОСОБА_1