Справа № 650/568/25
провадження № 1-кп/650/394/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2025 року селище Велика Олександрівка

Великоолександрівський районний суд Херсонської області у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Рені Одеської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, на утриманні дітей не має, з середньою освітою, раніше не судимого, який на момент вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу за призовом під час мобілізації на посаді стрільця 3 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат»,

який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого частиною п`ятою статті 407 КК України,

в с т а н о в и в :

В провадженні Великоолександрівського районного суду Херсонської області перебуває зазначене кримінальне провадження.

На судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою застосованого стосовно обвинуваченого зазначивши в обґрунтування, що вказаний строк спливає, а ризики, що стали підставою для застосування та продовження даного запобіжного заходу не відпали та не зменшилися.

Обвинувачений проти задоволення клопотання заперечив, вказавши, що вимоги суду буде виконувати та ухилятись від суду не збирається, а неведені прокурором ризики не підтверджені належними доказами. Також обвинувачений зазначив, що перебування його під вартою заважає йому сприяти вирішенню питання про подальше проходження ним військової служби.

Захисник на судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання, зазначивши, що жоден з наведених прокурором ризиків не підтверджений належними та допустимими доказами, а отже у суду відсутні підстави для продовження застосованого щодо обвинуваченого виду запобіжного заходу, який у зв`язку з чим має бути змінений на більш-м`який.

У своїх письмових запереченнях захисник звернув увагу на те, що ОСОБА_4 характеризують позитивно, він має постійне місце проживання, де зареєстрований, не має наміру ухилятися від суду чи слідства, а також підтримує зв`язок з органами розслідування. Крім того, обвинувачений має літніх батьків, які потребують стороннього догляду, що додатково свідчить про його соціальну відповідальність.

Також у поясненнях захисник підкрев, що обвинувачений отримав поранення під час бойового завдання у складі Збройних Сил України, що підтверджується відповідними документами. Враховуючи це, він розпочав процедуру оформлення на військову службу у військову частину Національної гвардії України, однак через перебування під вартою не має можливості безпосередньо взяти участь у прискореному оформленні.

Захисник також посилався на практику Європейського суду з прав людини, зокрема, на рішення у справах «Колю проти Молдови» та «Мамедова проти Росії», відповідно до яких ризики переховування або вчинення нових злочинів не можуть оцінюватися виключно на підставі тяжкості обвинувачення, а мають бути підтверджені належними доказами, чого в даному випадку сторона обвинувачення не зробила.

Таким чином, відсутність належних доказів ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, та неможливість обґрунтовано довести необхідність тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 є підставою для відмови у задоволенні клопотання прокурора. Виходячи з цього, захисник наполягав на зміні запобіжного заходу на більш м`який, не пов`язаний із триманням під вартою.

Відповідно до частини третьої статті 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Отже, розгляд цього питання має відбуватися за нормами глави 18 КПК України з обґрунтуванням наявності ризиків у кримінальному провадженні та необхідності подальшого застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

За змістом частини першої статті 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Відповідно до обвинувального акта у кримінальному проваджені вбачається, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого частиною п`ятою статті 407 КК України, санкція якої передбачає відповідальність у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, яке в свою чергу відповідно до статті 183 КПК України передбачає можливість застосування до обвинуваченої особи найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до ухвали слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 26 грудня 2024 року (справа № 946/10313/24), яку 20 січня 2025 року було залишено без змін колегією суддів Одеського апеляційного суду, встановлено, що стосовно обвинуваченого застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком до 23 лютого 2025 року, без застосування застави.

Відповідно до вищенаведеної ухвали слідчого судді та ухвали апеляційного суду стосовно обвинуваченого було застосовано вказаний запобіжний захід, за наявності ризиків, передбачених пунктами 1, 4, 5 частини першої статті 177 КПК України, переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; вчинити інше кримінальне правопорушення; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Суд вважає, що наявність даних ризиків в сукупності з іншими обставинами, згідно з якими обвинувачений ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 5 до 10 років, раніше не судимий, з загальною середньою освітою, військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації, який на момент вчинення правопорушення проходив військову службу на посаді стрільця 3 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», обставини вчинення кримінального правопорушення визнає, щодо нього складено обвинувальний акт, свідчить про наявність підстав для продовження щодо нього вищевказаного запобіжного заходу з метою запобігання зазначеним ризикам.

При вирішенні даного питання суд також враховує положення частини восьмої статті 176 КПК України, відповідно до якої під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 КК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

Будь-яких передбачених законом обставин, які би свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує саме такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено та сторонами не доведено.

Доказів існування будь-яких обставин, що виникли після ухвалення рішення про застосування запобіжного заходу та його продовження, та які б спростовували наявність чи свідчили про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, а також спростовують суспільну небезпеку особи обвинуваченого, стороною захисту суду також не надано, тому підстави для не застосування вказаного запобіжного заходу відсутні.

Наявність декількох ризиків у сукупності, існування яких доведено прокурором, унеможливлює не застосування до обвинуваченого найсуворішого запобіжного заходу, оскільки в такому разі буде неможливо запобігти існуючим ризикам та забезпечити виконання ним своїх обов`язків.

Доводи захисника щодо відсутності ризиків переховування обвинуваченого від суду, а також можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу суд вважає неспроможними, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами, а також суперечать встановленим у справі обставинам.

По-перше, сторона захисту не надала переконливих доказів того, що обвинувачений не ухилятиметься від правосуддя. Наявність у ОСОБА_4 постійного місця проживання не виключає можливості його переховування від суду, зважаючи на те, що він підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено суворе покарання у вигляді позбавлення волі строком від 5 до 10 років. Практика судів свідчить, що саме тяжкість покарання є одним з ключових факторів при оцінці ризиків переховування, оскільки загроза реального позбавлення волі може спонукати особу до ухилення від кримінальної відповідальності.

По-друге, посилання захисника на те, що обвинувачений має позитивні характеристики та підтримує зв`язок із правоохоронними органами, не може бути достатнім аргументом для зміни запобіжного заходу. Адже сам факт порушення кримінальної справи та пред`явлення обвинувачення свідчить про наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені статтею 177 КПК України. Зокрема, враховуючи положення частини восьмої статті 176 КПК України, у період воєнного стану до військовослужбовців, обвинувачених у злочинах, передбачених статтею 407 КК України, має застосовуватись виключно тримання під вартою.

По-третє, твердження захисту про те, що перебування обвинуваченого під вартою перешкоджає його подальшому проходженню військової служби, не є обставиною, яка впливає на правомірність застосованого запобіжного заходу. Обвинувачений вже перебуває під вартою тривалий час, і цей факт не заважав компетентним органам здійснювати щодо нього необхідні процесуальні дії. Більше того, сама необхідність вирішення питання про військову службу не може бути підставою для зміни запобіжного заходу, оскільки не спростовує наявності ризиків, встановлених у справі.

По-четверте, аргументи захисту щодо відсутності ризику перешкоджання кримінальному провадженню не підтверджуються матеріалами справи. Навпаки, прокурором доведено, що в разі зміни запобіжного заходу існує висока ймовірність того, що обвинувачений може перешкоджати встановленню істини у справі. Це узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, згідно з якою ризик перешкоджання правосуддю є самостійною підставою для обрання найсуворішого запобіжного заходу.

Наявність у обвинуваченого літніх батьків також не може слугувати підставою для зміни запобіжного заходу, оскільки цей факт не впливає на оцінку ризиків, визначених статтею 177 КПК України. Хоча обвинувачений стверджує, що його батьки потребують стороннього догляду, сторона захисту не надала суду доказів, які б підтверджували їх критичний стан здоров`я або відсутність інших осіб, здатних здійснювати необхідний догляд.

Крім того, обов`язок піклування про батьків не може бути безумовною підставою для звільнення особи від тримання під вартою, особливо якщо існує ризик ухилення від правосуддя чи перешкоджання розслідуванню. Наявність родинних обов`язків не є визначальним фактором при вирішенні питання про доцільність застосування або зміну запобіжного заходу, якщо інші ризики продовжують існувати та не були усунені.

Що стосується отриманої обвинуваченим травми, то, як вбачається з наданих медичних документів, ОСОБА_4 у 2022 році під час виконання бойового завдання отримав вибухову травму. Зокрема, 18 жовтня 2022 року він зазнав закритої черепно-мозкової травми (ЗЧМТ) із струсом головного мозку, а також акубаротравми, що спричинила викривлення носової перегородки та порушення функції носового дихання. Крім того, у нього діагностовано консолідовані передломи стінок лівої верхньощелепної пазухи та ангіопатію сітківки обох очей. Вказані травми призвели до необхідності стаціонарного лікування у неврологічному відділенні, після чого він продовжив реабілітацію. Однак наявність цих ушкоджень не є підставою для звільнення його з-під варти, оскільки відповідно до медичних висновків вони не перешкоджають його утриманню під вартою та не свідчать про критичний стан здоров`я, що вимагав би негайної зміни запобіжного заходу.

Щодо характеристики обвинуваченого ОСОБА_4 , слід зазначити, що вона є неоднозначною. З одного боку, матеріали справи свідчать про те, що він раніше не судимий, проходив службу у складі військової частини, має середню спеціальну освіту, є одруженим та офіційно зареєстрований за місцем проживання. Під час утримання в слідчому ізоляторі характеризується переважно позитивно, виконує вимоги режиму, не конфліктує з адміністрацією та співкамерниками. За спостереженнями психолога, проявляє емоційну стабільність, не схильний до агресивної поведінки.

З іншого боку, в характеристиці також зазначено, що у нього наявні риси інфантильності та низька стресостійкість, а також згадки про можливі зловживання спиртними напоями в минулому. Крім того, за даними психологічної оцінки, рівень ризику вчинення кримінального правопорушення в подальшому оцінено як середній, що є важливим фактором для врахування судом при розгляді питання щодо запобіжного заходу.

Таким чином, незважаючи на певні позитивні характеристики, наявність низки факторів, що свідчать про потенційні ризики, зокрема щодо поведінки в умовах стресу, може бути підставою для утримання обвинуваченого під вартою, з метою запобігання можливим порушенням правопорядку або перешкоджанню кримінальному провадженню.

Таким чином, враховуючи тяжкість обвинувачення, ризики, підтверджені стороною обвинувачення, а також вимоги частини восьмої статті 176 КПК України, наявність у ОСОБА_4 літніх батьків не є достатньою підставою для пом`якшення запобіжного заходу чи його зміни на більш м`який.

Таким чином, суд дійшов висновку, що доводи захисту є необґрунтованими та не підтверджуються належними доказами. Оскільки обвинувачений підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, а прокурором доведено наявність сукупності ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, суд вважає за необхідне задовольнити клопотання сторони обвинувачення та продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою.

Керуючись вищенаведеними положеннями КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 діб, тобто до 07 квітня 2025 року, включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню, однак, може бути оскаржена до Херсонського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, відповідно до пункту 1-1 частини другої статті 395 КПК України, в частині обраного запобіжного заходу.

Повний текст ухвали складений 07 лютого 2025 року.

Суддя __________________ ОСОБА_1