Справа № 352/1687/24
Провадження № 11-кп/4808/85/25
Категорія ст. 286 ч.2 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2025 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

представника потерпілих ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Тисменицького районного суду від 14 листопада 2024 року, відносно ОСОБА_9 за ст. 286 ч.2 КК України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

в с т а н о в и л а :

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 , вважає вирок суду першої інстанції незаконним та необгрунтованим в частині призначення додаткового покарання.

Зазначає, що призначене покарання судом першої інстанції не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його суворості.

Звертає увагу суду на те, що він повністю визнав свою вину, щиро розкаюється у вчиненому, добровільно відшкодував завдану шкоду потерпілим ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , має постійне місце проживання, вперше притягується до кримінальної відповідальності, є пенсіонером, працює в ФОП ОСОБА_13 на посаді водія. У зв`язку з призначення судом першої інстанції додаткового покарання позбавлений можливості працювати та утримувати свою сім`ю, так як пенсії у розмірі 2900 гривень не вистачає навіть на комунальні послуги.

Просить вирок Тисменицького районного суду Івано Франківської області від 14 листопада 2024 року змінити. Призначити ОСОБА_9 покарання у виді трьох років позбавлення волі, звільнивши від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, встановивши іспитовий строк -1 рік, без позбавлення права керування транспортними засобами.

Вироком суду ОСОБА_9 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням та встановлено йому іспитовий строк тривалістю 2 роки.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_9 : періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави 25368 грн. 88 коп. витрат на проведення судових експертиз.

Закрито провадження у справі за цивільним позовом ОСОБА_11 до ОСОБА_9 , ПАТ «НАСК «ОРАНТА» про відшкодування шкоди в частині позовних вимог ОСОБА_11 до ОСОБА_9 .

Цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_9 , ПАТ «НАСК «ОРАНТА» про відшкодування шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «НАСК «ОРАНТА» на користь потерпілої ОСОБА_11 7 873 (сім тисяч вісімсот сімдесят три) грн.. 48 коп. витрат на лікування, 393 (триста дев`яносто три) грн. 67 коп. - заподіяної моральної шкоди та 101 (сто одну) грн. 92 коп. витрат на правничу допомогу.

В задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь потерпілої ОСОБА_11 6 000 (шість тисяч) грн. витрат на правничу допомогу у даному кримінальному провадженні.

Цивільний позов ОСОБА_12 до ОСОБА_9 , ПАТ «НАСК «ОРАНТА» про відшкодування шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «НАСК «ОРАНТА» на користь потерпілої ОСОБА_12 27 533 (двадцять сім тисяч п`ятсот тридцять три) грн. 46 коп. витрат на лікування, 1 376 (одну тисячу триста сімдесят шість) грн. 67 коп. - заподіяної моральної шкоди та 204 (двісті чотири) грн. 34 коп. витрат на правничу допомогу.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь потерпілої ОСОБА_12 заподіяну моральну шкоду у розмірі 128 723 (сто двадцять вісім тисяч сімсот двадцять три) грн. 33 коп. та 6 911 (шість тисяч дев`ятсот одинадцять) 99 коп. витрат на правничу допомогу.

В задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Судом встановлено, що 28.12.2023 року, близько 09.00 год., водій ОСОБА_9 , у світлу пору доби, керуючи технічно справним автомобілем марки «IVECO», мод. Daily70C17, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався ділянкою автодороги Н-09 «Стрий Чернівці», км. 91, що проходить між населеними пунктами с. Угринів Угринівської ТГ Івано-Франківського району та с. Павлівка Ямницької ТГ Івано-Франківського району у напрямку м. Калуш, на нерегульованому перехресті мав намір здійснити маневр «поворот ліворуч».

Дана ділянка дороги асфальтована, без вибоїн, призначена для двох протилежних напрямків руху, з добре нанесеною дорожньою розміткою. По ходу руху обох транспортних засобів, ця ділянка дороги має добру видимість та оглядовість.

В цей час, перед ним на вказаній ділянці дороги у зустрічному напрямку, тобто у напрямку до м. Івано-Франківськ, рухався автомобіль марки «Renault Megane Scenic», реєстраційний номер НОМЕР_2 , із увімкненим ближнім світлом фар, під керуванням водія ОСОБА_14 , яка перевозила пасажирів ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 .

Наблизившись до нерегульованого перехрестя автомобільної дороги в напрямку с. Рибне Ямницької сільської ради Івано-Франківського району, водій ОСОБА_9 , увімкнувши лівий покажчик повороту у автомобілі марки «IVECO», мод. Daily70C17, реєстраційний номер НОМЕР_1 та з метою виконання маневру повороту ліворуч, зменшив швидкість до мінімальної аж до повної зупинки транспортного засобу та в місці, де суцільна лінія дорожньої розмітки 1.1 ПДР України переривалася, розпочав виконання маневру повороту ліворуч.

Однак, водій ОСОБА_9 проявив неуважність, не урахував дорожню обстановку, стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, перед початком руху та здійсненням маневру повороту ліворуч, не переконався в безпеці та не надав дорогу зустрічному транспортному засобу - автомобілю марки «Renault Megane Scenic», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що наближався до нього в зустрічному напрямку прямо, виїхав на смугу зустрічного руху, перегородивши її, де допустив зіткнення правою передньою частиною свого автомобіля марки «IVECO», мод. Daily70C17, реєстраційний номер НОМЕР_1 , із передньою частиною автомобіля марки «Renault Megane Scenic», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_14 .

При цьому водій ОСОБА_9 порушив вимоги Правил дорожнього руху України, а саме:

п. 1.5., який вказує, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

п. 2.3., в якому зазначено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

п. 10.1., який зобов`язує водія перед будь-якою зміною напрямку руху переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

п. 10.4, відповідно до якого водій, що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям з відповідного крайнього положення на проїзній частині даного напрямку, повинен дати дорогу зустрічним транспортним засобам, а при виконанні цих маневрів не з крайнього лівого положення на проїзній частині і попутним транспортним засобам.

п. 16.13, перед поворотом ліворуч і розворотом водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються рівнозначною дорогою в зустрічному напрямку прямо чи праворуч.

У результаті порушення водієм ОСОБА_9 Правил дорожнього руху України трапилася дорожньо-транспортна пригода, унаслідок якої пасажири автомобіля марки «Renault Megane Scenic», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_12 отримала тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозково-лицевої травми з пневмоцифалією, забоєм головного мозку, переломами лобної та решітчастої кісток, кісток носа та стінок верхньощелепних пазух, з гемосинусом та утрудненням носового дихання, раною в лобній ділянці та нижній губі, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що є небезпечними для життя в момент спричинення та закритої тупої травми правої верхньої кінцівки, з переломом плечової кістки в середній третині, зі зміщенням уламків, що викликала необхідність проведення оперативного втручання (закрита репозиція перелому діафіза плечової кістки з внутрішньою фіксацією МОС інтрамедулярним блокуючим стержнем), які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що викликали тривалий розлад здоров`я і не є небезпечними для життя в момент спричинення та ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого компресійного перелому тіла 12-го грудного хребця без зміщення, закритого перелому тіла грудини без зміщення, що відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що викликали тривалий розлад здоров`я і не є небезпечними для життя в момент спричинення.

Таким чином, ОСОБА_9 , керуючи транспортним засобом вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_8 , підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити, а вирок суду першої інстанції змінити в частині призначення додаткового покарання обвинуваченому;

- прокурор заперечив з приводу заявленої апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 , просив залишити її без задоволення, вирок суду першої інстанції без змін;

- представник потерпілих ОСОБА_10 з приводу поданої апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 покладається на розсуд суду.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вирок суду, слід залишити без змін, з наступних підстав.

Ухвалений вирок судом першої інстанції в силу ст. 370 КПК України є законним, обґрунтованим і вмотивованим, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, і відповідає вимогам ст. 374 КПК України.

Відповідно до ст. 404 ч.1КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з вироку, висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються дослідженими в судовому засіданні та детально викладеними у вироку доказами, яким суд дав всебічну, повну й об`єктивну оцінку.

Порушень норм кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого, на кваліфікацію його дій, та які б могли бути підставою для скасування вироку суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Окрім цього, суд першої інстанції, встановивши вину обвинуваченого ОСОБА_9 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та виходячи з конкретних обставин кримінального провадження, прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення йому покарання у виді 3 років позбавлення волі та на підставі положень ст.75 КК України правильно звільнив його від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю 2 роки, із покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 цього ж Кодексу, і що це покарання відповідає цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та його індивідуалізації.

Доводи наведені обвинуваченим ОСОБА_9 у поданій апеляційній скарзі з приводу того, що призначене йому судом першої інстанції додаткове покарання є незаконним, необґрунтованим, занадто суворим, оскільки постановлено без урахування тяжкості злочину, особи обвинуваченого, без належного врахування обставин, що пом`якшують покарання, на думку колегії суддів є безпідставними та необгрунтованими.

Пленум Верховного Суду України у пункті 21 своєї постанови №14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зазначив, що у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст.286 ст.287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами.

Пунктом 20 зазначеної постанови визначено, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Санкція ч.2 ст.286 КК України, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження надає можливість суду як призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати таке покарання до особи. Вказане положення закону України про кримінальну відповідальність носить альтернативний характер застосування і не є обов`язковим для суду, що зобов`язувало суд навести мотиви такого його застосування .

Однак, вирішуючи питання про призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд першої інстанції належним чином мотивував своє рішення та врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_9 кримінального правопорушення, яке є необережним тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого та обставини, які пом`якшують йому покарання.

Окрім цього, судом першої інстанції було враховано те, що ОСОБА_9 є пенсіонер, на обліку лікарів психіатра та нарколога не перебуває, по місцю проживання та роботи характеризується позитивно, раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого судом першої інстанції визнано: повне визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та відшкодування завданих збитків потерпілим.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України відсутні.

Також, як вбачається із досудової доповіді Залізничного районного відділу філії ДУ «Центр пробації» у Львівській області, за змістом якої визначено низький рівень ймовірності вчинення ОСОБА_9 повторного правопорушення, виправлення можливе без позбавлення чи обмеження волі та не становить високої небезпеки для суспільства.

Колегія суддів звертає увагу на те, що призначаючи обвинуваченому покарання суд першої інстанції врахував наведені обставини ОСОБА_9 в поданій апеляційній скарзі, а саме те, що він дійсно працює водієм та перебуває в трудових відносинах з ФОП ОСОБА_13 .

Окрім цього, судом враховано думку потерпілих, які в своїх письмових заявах зазначили, що ОСОБА_9 повністю відшкодував їм матеріальну та моральну шкоду, завдану внаслідок дорожньо транспортної пригоди, тому у них немає претензій щодо останнього. Просили обвинуваченого суворо не карати, звільнити від призначеного покарання, відповідно до ст. 75 КК України.

Колегія суддів, погоджується з висновками суду першої інстанції про призначення обвинуваченому ОСОБА_9 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік за ст. 286 ч.2 КК України. Висновки суду про призначення вказаного додаткового покарання обвинувачений в апеляційній скарзі не спростував.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_9 наведені в апеляційній скарзі про необхідність у керуванні транспортним засобом, не є такими, з яких, можна було би зробити висновок про реальну необхідність обвинуваченого у керуванні транспортним засобом протягом наступного року.

З вищевказаних підстав, у відповідності до вимог ст. 407 ч.1 КПК України, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити вирок суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405,407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 , залишити без задоволення.

Вирок Тисменицького районного суду від 14 листопада 2024 року про обвинувачення ОСОБА_9 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_5

ОСОБА_4