КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №366/2589/23 Головуючий в І інстанції - ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/3874/2024 Суддя - доповідач - ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

12 грудня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 000618 від 08.07.2023 року за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Іванківського районного суду Київської області від 25.03.2024 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кодима Одеської області, українця, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 (головний сержант роти вогневої підтримки), учасника бойових дій, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 (військова частина НОМЕР_2 ), в силу ст. 89 КК України раніше не судимого, -

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 286-1 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

представника потерпілих ОСОБА_10 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Вироком Іванківського районного суду Київської області від 25.03.2024 року ОСОБА_6 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 286-1 КК України, і призначено йому покарання у виді 12 (дванадцяти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 10 (десять) років.

Позов ОСОБА_9 до ОСОБА_6 , МТСБУ про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено:

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 грошові кошти у сумі 874758,50 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди;

Стягнуто з МТСБУ () на користь ОСОБА_9 , грошові кошти у сумі 60810 гривень у рахунок відшкодування витрат на проведення поховання та спорудження надгробного пам`ятника;

Стягнуто з МТСБУ () на користь ОСОБА_9 , грошові кошти у сумі 80400 гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Позов ОСОБА_11 , який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_12 , малолітньої ОСОБА_13 до ОСОБА_6 , МТСБУ про відшкодування моральної шкоди та шкоди по втраті годувальника, задоволено:

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_11 грошові кошти у сумі 1 364 600 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди;

Стягнуто з МТСБУ () на користь ОСОБА_11 , який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_12 , малолітньої ОСОБА_13 страхове відшкодування у розмірі 320 000 гривень.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у кримінальному провадженні.

Судом визнано доведеним, що водій ОСОБА_6 , допускаючи неуважність та не переконавшись у безпечності руху, маючи технічну можливість уникнення ДТП, 07.07.2023 року о 23 годині 10 годині, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки EGEOT 607, д. р. н. НОМЕР_3 , та рухаючись проїзною частиною по вул. Першотравнева в с. Луговики, Вишгородського району Київської області, P в порушення вимог п. п. 1,5, 2.3 «б», 2.9 «а», 10.1, 12.1, 12.9 «б» ПДР України, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, тобто діючи необережно, ОСОБА_6 не обрав в установлених межах безпечну швидкість руху та не врахував дорожню обстановку, стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, перевищив максимально дозволену швидкість в населеному пункті. Рухаючись зі швидкістю 70 км/год, ОСОБА_6 не впорався з керуванням та виїхав за межі проїзної частини - на праве узбіччя, де здійснив зіткнення зі стовбуром дерева.

В результаті ДТП пасажири автомобіля марки PEGEOT 607, д. р. н. НОМЕР_3 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 від отриманих тілесних ушкоджень загинили на місці події.

Смерть ОСОБА_14 настала внаслідок тупої поєднаної травми тіла у вигляді численних переломів кісток черепа з крововиливами під м`які мозкові оболонки, численних переломів кісток скелету з пошкодженнями лівої легені, печінки, селезінки, правої нирки, яка ускладнилась набряком та набуханням речовини головного мозку, легень серцево-судинною недостатністю, шоковою реакцією організму. Тілесні ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя та знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Смерть ОСОБА_15 настала внаслідок тупої поєднаної травми тіла у вигляді повної травматичної ампутації лівої нижньої кінцівки на рівні пахової складки та правого колінного суглобу; повної травматичної ампутації правої нижньої кінцівки на рівні середньої третини лівої гомілки; повного перелому хребтового стовпа з повним розривом спинного мозку на рівні між тілами 11 та 12 грудних хребців, повного розриву аорти, яка ускладнилась набряком та набуханням речовини головного мозку, легень, серцево-судинною недостатністю, шоковою реакцією організму. Тілесні ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя та знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Грубе порушення водієм ОСОБА_6 вимог пунктів 1.5, 2.3 б, 2.9 а, 10.1, 12.1, 12.9 б ПДР України, перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням ДТП та настанням наслідків у вигляді загибелі потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .

Таким чином, ОСОБА_6 визнаний винуватим у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть кількох осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 286-1 КК України.

Захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій, не погоджуючись з рішенням суду в частині призначеного покарання та присудження виплати завданої моральної шкоди потерпілій стороні, просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання, пом`якшивши його до 7 років позбавлення волі, переглянути розмір виплат за цивільним позовом ОСОБА_9 та ОСОБА_16 та зменшити їх на розсуд суду.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що за результатами судового розгляду судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 свою провину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав частково, а саме в частині того, що він сів за кермо автомобіля у стані алкогольного сп`ягніння, у той же час, обвинувачений ОСОБА_6 неодноразово наголошував на тому, що він повністю визнає свою вину, щиро розкаюється, навіть попросив вибачення у потерпілих (на стадії судових дебатів), однак відразу після цих слів говорив, що потерпіла, яка сиділа на передньому пасажирському сидінні вдарила його по руках, як наслідок він не впорався з керуванням. Також пред`явлені до ОСОБА_6 потерпілими ОСОБА_9 , ОСОБА_11 в інтересах непоновлітнього ОСОБА_12 цивільні позови про відшкодування моральної, матеріальної шкоди та шкоди по втраті годувальника обвинувачений визнав частково, вказавши на те, що суми завеликі, він не працює та перебуває під вартою, має на утриманні дитину, при наявності у нього коштів буде допомагати потерпілим.

Щодо показань свідків, які фактично не бачили обставин пригоди, а лише побачили відповідні наслідки та вказували на, нібито, втікання з місця пригоди ОСОБА_6 , апелянт зазначає, що відповідно до довідки з Іванківської ЦРЛ, лікарі забрали ОСОБА_6 без свідомості та прийшов він до тями вже на ранок 08.07.2023.

Апелянт вказує, що своїми діми ОСОБА_6 сприяв як органу досудового розслідування (на відповідній стадії), так і суду в швидкому розгляді справи та встановленню об`єктивної устини, також частково відшкодував завдані збитки потерпілим, про що вказано безпосередньо в обвинувальному акті.

Також апелянт зазначає, що під час підготовчого засідання ОСОБА_6 та захисником було вказано про недоцільність дослідження доказів щодо обставин події, так як стороною захисту вони не оспорюються, як це передбачено ст. 349 КПК України, однак через часткове визнання заявлених позовних вимог було здійснено повне дослідження матеріалів кримінального провадження.

Захисник вказує, що під час судового розгляду судом також досліджено письмові докази, що характеризують особу ОСОБА_6 . Так, за місцем проживання ОСОБА_6 характеризується як такий, скарг на поведінку якого не надходило, порушень дисципліни в громадських місцях за ним не спостерігалось, у лікаря психіатра та лікаря нарколога на обліку не перебуває, раніше не судимий, з 1995 року перебуває на службі у ЗСУ на різних посадах, учасник АТО, має відзнаки та нагороди від керівництва Держави та Міністерства оборони, має на утриманні малолітню доньку, відносно якої не позбавлений батьківських прав, також внаслідок шлюбу із ОСОБА_17 має на утриманні ще дитину ОСОБА_17 , яка є інвалідом 2-ї групи.

Також із початком повномасштабного вторгнення військ російської федерації в України, ОСОБА_6 добровольцем пішов боронити територіальну цілісність України, де був призначений на посаду головного сержанта. Також неодноразово просив вибачення у потерпілих (під час перерв між судовими засіданнями, просив надати згоду на зміну запобіжного заходу із тримання під вартою на мобілізацію (із додатковою виплатою у розмірі 10000 доларів США та щомісячними виплатами у розмірі 25% від грошового утримання військовослужбовця), неодноразово подавав клопотання, які залишилися без розгляду, до процесуального керівника щодо можливості зміни запобіжного заходу, передбаченого ст. 616 КПК України.

Крім того, апелянт зазначає, що до постановлення вироку Іванківським районним судом Київської області ОСОБА_6 добровільно частково відшкодував потерпілим понесені ними майнові та моральні збитки, підтвердженням чого являються написані власноручно розписки. Вказані факти ще раз доводять наявність в діях ОСОБА_6 щирого каяття та усвідомлення спричиненої ним шкоди. Також захисник додає, що дружиною ОСОБА_6 було направлено грошові перекази на адресу ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , однак дані перекази були повернуті відправнику.

Апелянт вважає, що вирішуючи питання про вид та міру покарання ОСОБА_6 , суд мав враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, його наслідки, відсутність обставин, що обтяжують покарання за скоєне, наявність двох обставин, що пом`якшують покарання, особу обвинуваченого: його вік, стан здоров`я, соціальне становище, позитивні характеристики із місця служби, добровільну мобілізацію у лави ЗСУ у зв`язку із збройоною агресією, скоєний злочин з необережності. Отже, детально проаналізувавши поведінку ОСОБА_18 після вчинення злочину, його щире каяття, часткове добровільне відшкодування завданої потерпілим майнової шкоди, наслідки суспільно-небезпечного діяння, сторона захисту вважає, що призначений судом строк покарання є занадто суворим, та вважає за можливе призначення покарання у виді 7 років позбавлення волі, що також забезпечить модливість своєю працею в найкоротший строк заробляти та продовжити відшкодування потерпілим шкоди завданої внаслідок вчинення злочину.

Щодо розгляду об`єму виплат цивільних позовів, апелянт покладається на розсуд суду, але додає, що вказана сума є не підйомною для ОСОБА_6 та тим паче, для його молодої сім`ї.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, потерпілої та представника потерпілих, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вказуючи на законність вироку суду, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у порушенні правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило загибель кількох осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 286-1 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються наявними доказами, в їх сукупності, які досліджувались судом під час судового розгляду, та учасниками судового провадження не оспорюються.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника з приводу суворості призначеного його підзахисному покарання, то колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Всупереч доводам апеляційної скарги захисника, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , повністю дотримався вимог вищезазначених норм кримінального закону. Так, призначаючи покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, дані щодо особи обвинуваченого, який, є учасником бойових дій, діючим військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , неодноразово відзначався та був нагороджений МОУ, відповідно до службової характеристики від 10.08.2018 на займаній посаді зарекомендував себе як відповідальний, військово-спеціальна підготовка добра, професійний рівень підвищує постійно, відповідально ставиться до виконання поставлених завдань, якісно виконує поставлені завдання, бажає в подальшому проходити службу в ЗСУ; його вік та стан здоров`я, зокрема має ознаки дегенеративно-дистрофічних змін шийного відділу хребта за типом міжхребцевого остеохондрозу, грижі та протрузії дисків, хворіє на гіпертонічну хворобу 1 ступеня; зі слів (письмових пояснень) сусідів за місцем проживання характеризується позитивно; одружений; відношення обвинуваченого до вчиненого, який частково визнав вину, заперечував щодо задоволення позову в повному обсязі; відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин.Врахувавши зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції обґрунтовано призначив обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, в максимальних межах, установлених санкцією інкримінованої йому статті, відповідно до положень КК України, у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскількисаме таке покарання відповідатиме принципу індивідуалізації покарання, з огляду на вимоги ст. 50 КК України узгоджується із загальними засадами закону України про кримінальну відповідальність, відповідає основній меті покарання, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів, а додаткове покарання сприятиме виправленню обвинуваченого в частині суворого дотримання в подальшому Правил дорожнього руху України.

Отже, судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 були враховані всі обставини, передбачені статтею 65 КК України, зокрема і ті, на які посилається в своїй апеляційній скарзі захисник, в тому числі і дані щодо особи обвинуваченого, його позитивні характеристики, а також те, що він перебуває на службі ЗСУ та має відзнаки і нагороди.

Що стосується посилань захисника на визнання вини його підзахисним та щирого каяття у скоєному, то колегія суддів вважає їх неспроможними, оскільки з матеріалів кримінально провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 , заперечував певні обставини, викладені в обвинувальному акті,фактично перекладаючи вину на потерпілих зазначав, що не впорався з керуванням, у зв`язку із діями потерпілої, яка перебуваючи на пасажирському сидінні вдарила його по руках, що і призвело до негативних наслідків в цьому провадженні. До того ж, саме такі показання обвинуваченого, в яких останній частково визнає свою вину і наводить захисник в апеляційній скарзі.

Щодо щирого каяття, то як правильно встановив суд першої інстанції, основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім. Щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження ( постанова Верховного Суду від 30 жовтня 2018 року у справі № 559/1037/16-к (провадження № 51-3612км18).

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав частково, в своїх поясненнях, в тому числі і в суді апеляційної інстанції посилався на дії потерпілої, як причину втрати керування та заподіяння наслідків у даному проваджені, то твердження захисника про щирість каяття обвинуваченого у вчиненому, колегія суддів вважає безпідставними. При цьому, колегія суддів зауважує, що незаперечення обвинуваченим об`єктивного розвитку подій автоматично не може свідчити про щире каяття, оскільки останнє завжди пов`язане з відвертим осудом своєї поведінки як причини заподіяної шкоди, отже і відповідним суб`єктивним ставленням до вчиненого порушення правил безпеки дорожнього руху, до заподіяних наслідків.

Також, в своїй апеляційній скарзі захисник посилається на активне сприяння ОСОБА_6 органам досудового розслідування та швидкому розгляді справи в суді, однак дана обставина не знайшла свого відображення в матеріалах кримінального провадження, навпаки, як слідує з матеріалів справи винуватість обвинуваченого була встановлено не завдяки активному сприянню ОСОБА_6 , а на підставі ретельного аналізу та оцінки сукупності доказів у справі.

З приводу посилань захисника в апеляційній скарзі про часткове відшкодування обвинуваченимпонесених потерпілими майнових та моральних збитків у загальній сумі 110 000 грн, що підтверджується розпискою потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_11 (т. 1 а.с. 138, 176), та не заперечувалось останіми і під час розгляду справи, то колегія суддів зазначає, що сам факт часткового відшкодування шкоди, заподіяної злочином, у даному випадку, за відсутності усвідомлення і дійсного засудження обвинуваченим вчиненого кримінального правопорушення та своєї винуватості, не може бути обставиною, яка пом`якшує покарання та істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Посилання захисника про те, що обвинувачений раніше не судимий, у лікаря психіатра та нарколога на обліку не перебуває, має утриманні двох дітей, є обставинами, які характеризують особу обвинуваченого, однак визначальними елементами для вирішення питання про вид та розмір покарання в даному випадку є тяжкість вчиненого злочину; обставини справи та наслідки вчиненого, а саме те,що обвинувачений, свідомо сів за кермо автомобіля, в стані алкогольного сп`яніння, грубо порушив правила безпеки дорожнього руху, чим спричинив смерть потерпілим, що є не тільки кваліфікуючою обставиною вчиненого кримінального правопорушення, а й вказує на безвідповідальне ставлення обвинуваченого не тільки до власного здоров`я та життя, а й до здоров`я та життя сторонніх осіб, що істотно підвищує ступінь суспільної небезпеки злочину.

Зважаючи на наведене, посилання апеляційної скарги захисника про невідповідність призначеного його підзахисному покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого через суворість, колегія суддів вважає безпідставними.

Додаткових доводів, які б могли бути підставою для пом`якшення вироку захисником до апеляційного суду не надано.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника щодо зменшення розміру виплат за цивільним позовом ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як передбачено ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 128 КПК особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, розмір процесуальних витрат, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 368 КПК України передбачено, що ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов і, якщо так, на чию користь, в якому розмірі та в якому порядку.

Тобто при вирішенні цивільного позову суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати характер правовідносин, що склалися між учасниками, встановити розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, а також визначити порядок її відшкодування.

Дані вимоги закону при вирішенні цивільного позову про відшкодування моральної шкоди, завданої потерпілим ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 судом першої інстанції дотримано.

Моральна шкода - це будь-які втрати немайнового характеру, яких особа понесла через заподіяння їй фізичних, моральних, душевних та іншого роду страждань.

Приписами статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

На переконання колегії суддів, розмір визначеної судом першої інстанції моральної шкоди стягнутої з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_9 у сумі 874758,50 грн. та ОСОБА_11 у сумі 1 364 600 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди є обґрунтованим, відповідає засадам розумності та справедливості, а також обставинам справи та наслідкам, що наступили для потерпілих, які зазнали моральних страждань та втрат немайнового характеру,

Так, при визначені розміру моральної шкоди завданої потерпілій ОСОБА_9 в результаті зазначеної дорожньо-транспортної пригоди, суд першої інстанції врахував душевні страждання, які зазнала її сім`я, зокрема, особисто вона, у зв`язку із противоправною поведінкою Відповідача ( ОСОБА_6 ) в результаті якої настала смерть її матері та сестри, психологічні страждання, заподіяні їй в результаті смерті рідних, які порушили її нормальні життєві зв`язки та усталений образ життя, а також той факт, що Відповідач, керуючи транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, виявив навмисну безпечність та нехтування безпекою та життям пасажирів. Після смерті своїх рідних ОСОБА_19 відчуває дуже важкі й інтенсивні емоції, глибокий безпросвітний смуток, тугу, безнадійність, порожнечу, відчай, депресію та шок, що значно відображається на її фізичному стані - відсутність апетиту, безсоння, кошмари. Такий стан Позивачки негативно відображається на її повсякденному житті. Отже, визначаючи розмір моральної шкоди, завданої Позивачці, в результаті зазначеної дорожньо-транспортної пригоди суд першої інстанції виходив ізглибини фізичних та душевних страждань потерпілої, внаслідок протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_20 в результаті яких, від отриманих тілесних ушкоджень на місці пригоди померла мати ОСОБА_21 та сестра ОСОБА_14 .

При визначенні розміру моральної шкоди, завданої потерпілому ОСОБА_11 , який діє як у власних інтересах, так і в інтересах своїх братівта сестри, суд першої інстанції, врахував що після смерті мами Позивач, його брати ОСОБА_22 , ОСОБА_12 та сестра ОСОБА_13 відчувають дуже важкі й інтенсивні емоції, глибокий безпросвітний смуток, тугу, безнадійність, порожнечу, відчай, депресію та шок, що негативно відображається на їх повсякденному житті. Усвідомлення Позивачем того факту, що відтепер його життя буде проходити без материнської любові, її порад та настанов, що відтепер вони ніколи не побачать маму, не відчують її підтримки, тепла, завдає Позивачу, його братам та сестрі нестерпного душевного болю. Позивач та інші діти відчувають себе спустошеними та безпорадними, адже їх мама об`єднувала всю їх сім`ю, була для всіх підтримкою, сенсом життя та життєвим затишком. Смерть ОСОБА_14 змусила пережити її дітей особливо сильне потрясіння, що безперечно нанесло їм непоправну по життєву моральну травму. Діти відчувають не припинений душевний біль та страждання. Горе, яке відчувають діти, зокрема неповнолітній син та малолітня донька після втрати матері не можна порівняти ні з чим. Після смерті ОСОБА_14 її діти погано сплять, бачать кошмари, відчувають занепокоєння, тривогу, постійно перебувають у пригніченому стані, втратили спокій, що дуже негативно відображається на їх повсякденному житті, навчанні та нормальному повноцінному розвитку як особистостей. Переживання негативних емоцій дітьми після смерті мами надає величезний негативний вплив на них, оскільки із втратою мами зруйнувався весь їх світ, що безперечно підриває як їх психологічне здоров`я, так і фізичне. Таким чином визначаючи розмір моральної шкоди, завданої Позивачу, його братам та сестрі, в результаті зазначеної дорожньо-транспортної пригоди суд першої інстанції виходив із душевних страждань, які останні зазнали, у зв`язку із противоправною поведінкою Відповідача в результаті якої настала смерть їх матері ОСОБА_14 , яка порушила їх нормальні життєві зв`язки, усталений та звичний образ життя, психологічних страждань, які будуть відчувати діти ОСОБА_14 протягом усього життя, а також того факту, що Відповідач керуючи транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, виявив навмисну безпечність та нехтування безпекою та життям пасажирів.

Отже, розмір визначеної судом першої інстанції моральної шкоди,стягнутої з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , відповідає вимогам законодавства, визначений з урахуванням характеру та обсягу страждань, яких зазнали потерпілі, характеру немайнових втрат та є співрозмірним завданій шкоді, і жодних доказів про зворотнє, які б свідчили про невідповідність розміру моральної шкоди стражданням потерпілих захисником до апеляційного суду не надано.

Відповідно, підстав для зміни оскаржуваного вироку суду та пом`якшення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, а також для зменшення розміру моральної шкоди, як про це ставить питання в апеляційній скарзі захисник,колегія суддів не вбачає.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про законність, обгрунтованість та вмотивованість ухваленого судом вироку щодо ОСОБА_6 , а також про безпідставність доводів апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст. 376, ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Іванківського районного суду Київської області від 25.03.2024 у кримінальному провадженні № 000618 від 08.07.2023 року щодо ОСОБА_6 за ч.4 ст. 286-1 КК України - без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Судді:

__________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4