УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.02.2025 Справа №607/1349/25 Провадження №1-кс/607/463/2025

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором відділу Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_3 в рамках кримінального провадження №0000244 від 17.05.2024 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Северне Кокчетавської області, Республіки Казахстан, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, не працевлаштованого, раніше не судимого

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області надійшло вказане клопотання, в якому сторона обвинувачення просить застосувати ОСОБА_4 08.06.1962 підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на 60 діб, та у разі задоволення клопотання, визначити заставу 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В обґрунтування клопотання сторона обвинувачення посилається на те, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, а також існують ризики, зазначені у п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України. Наявність декількох ризиків у сукупності, які об`єктивно існують, унеможливлюють застосування менш суворих запобіжних заходів, тому жоден з таких не буде достатнім для запобігання їм та забезпечення належної поведінки підозрюваного і виконання ним своїх обов`язків, а тому просить клопотання задовольнити.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав вказане клопотання, з мотивів у ньому наведених.

Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечила щодо задоволення клопотання слідчого та просила у його задоволенні відмовити, зсилаючись на необґрунтованість підозри та недоведеністю ризиків, на які вказує прокурор. Натомість просить обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, вказавши, що ОСОБА_4 сприяє слідству, визнає вину, має постійне місце проживання, у нього незадовільний стан здоров`я.

Підозрюваний ОСОБА_4 у судовому засіданні повідомив, що копія клопотання йому вручена, суть підозри йому зрозуміла, просить обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, вказавши, що він визнає свою провину, розкаюється, займається волонтерською діяльністю.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши додані до клопотання матеріали, слідчий суддя приходить до таких висновків.

Слідчий суддя на підставі витягу з ЄРДР установив, щоСУ ГУНП в Тернопільській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0000244 від 17.05.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.332 КК України.

Правоохоронними органами ставиться у провину підозрюваному ОСОБА_4 наступне. Верховною Радою України 24.02.2022 прийнято Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №2102-IX, яким затверджено Указ Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», відповідно до якого в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022, який продовжено до 05 год. 30 хв. 12.08.2024.

Згідно ч.3 Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводяться тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 (надалі Закон України).

Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану: встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.

Згідно ч.8 «Порядку встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2021 №1455, перетинання державного кордону в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю на території, де введено воєнний стан, здійснюється з урахуванням обмежень, встановлених законодавством.

Пункт 2-9 постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» (надалі Постанова КМУ № 57) передбачає, що у разі введення в Україні воєнного стану пропуск через державний кордон водіїв транспортних засобів суб`єктів господарювання, які мають ліцензію на право провадження господарської діяльності з міжнародних перевезень вантажів та пасажирів автомобільним транспортом (далі - ліцензіати), здійснюється уповноваженими службовими особами Держприкордонслужби за умови виконання правил перетину державного кордону України та за наявності інформації про особу у відповідній інформаційній системі, адміністратором якої є Укртрансбезпека.

Інформація про водіїв, зазначених в абзаці першому цього пункту, вноситься до відповідної інформаційної системи, адміністратором якої є Укртрансбезпека, на підставі заявки ліцензіата.

Перетин державного кордону здійснюється особою, зазначеною в абзаці першому цього пункту, лише на транспортному засобі, який є засобом провадження господарської діяльності ліцензіата, повна маса якого становить 3500 кілограмів та більше.

Укртрансбезпека проводить перевірку інформації про транспортний засіб на основі даних, що містяться в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів, та вносить відповідні дані до Єдиного комплексу інформаційних систем Укртрансбезпеки.

На одному транспортному засобі державний кордон можуть одночасно перетинати:

- один водій на вантажному транспортному засобі ліцензіата;

- два водії на пасажирському транспортному засобі (автобусі) ліцензіата.

Особи, зазначені в абзаці першому цього пункту, можуть безперервно перебувати за кордоном не більше 60 календарних днів (абзац восьмий пункту 2-9 із змінами, внесеними згідно з Постановою КМУ № 1285 від 15.11.2022) з дня перетину державного кордону.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 23.10.2023 у ОСОБА_7 , який будучи обізнаним про Правила перетинання державного кордону громадянами України, які діють на час воєнного стану в Україні, виник злочинний умисел направлений на незаконне переправлення ОСОБА_8 , який являється військовозобов`язаним громадянином України, через державний кордон України, за грошову винагороду. З цією метою він вступив в злочинну змову з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_4

23.10.2023 о 20.13 год., ОСОБА_7 під час телефонної розмови дізнався від ОСОБА_8 про те, що останній в порушення вимог Закону України «Про правовий режим воєнного стану», має намір незаконно виїхати за межі України і не планує повертатися.

Реалізуючи свій злочинний намір направлений на організацію незаконного перетину ОСОБА_8 державного кордону України, ОСОБА_7 , за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, отримав від останнього його персональні дані, а саме фотографію паспорту громадянина України для виїзду за кордон та посвідчення водія та грошові кошти.

Після цього, ОСОБА_7 за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, точного часу та дати досудовим розслідуванням не встановлено, але не пізніше 24.10.2024 передав персональні дані ОСОБА_8 . ОСОБА_9 з метою внесення відомостей про нього до автоматизованої системи ЄКІС, адміністратором якої є Укртрансбезпека, як водія ТОВ «Євро-Рейс», для усунення обмежень, визначених Постановою КМУ № 57 для військового зобов`язаного ОСОБА_8 , який підлягає призову на військову службу під час мобілізації.

Надалі, 24.10.2024 ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_7 , маючи доступ за допомогою цифрового ключа до особистого кабінету суб`єкта господарювання ТОВ «Євро-Рейс», який має ліцензію на право провадження господарської діяльності з міжнародних перевезень пасажирів, розуміючи, що ОСОБА_8 не перебуває у трудових відносинах з ТОВ «Євро-Рейс», будучи обізнаною про те, що останній бажає виїхати за межі України, в порушення вимог законодавства, а саме пунктів 2-9 Постанови КМУ № 57, внесла недостовірну інформацію до автоматизованої системи ЄКІС, адміністратором якої є Укртрансбезпека, про те, що ОСОБА_8 є водієм ТОВ «Євро-Рейс» пасажирського транспортного засобу, а саме автомобіля марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER 313», VIN НОМЕР_1 н.з. НОМЕР_2 .

В подальшому, 24.10.2023 ОСОБА_7 діючи за попередньою змовою групою осіб, із ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_4 , забезпечив ОСОБА_8 транспортним засобом, а саме автомобілем марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER 313», VIN НОМЕР_1 н.з. НОМЕР_2 .

Надалі, ОСОБА_7 дав вказівку ОСОБА_10 та ОСОБА_4 їхати транспортним засобом марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER 313», VIN НОМЕР_1 н.з. НОМЕР_2 разом із ОСОБА_8 , через пункт пропуску через державний кордон України «Вилок», з метою надання йому вказівок та консультацій з приводу того як себе поводити під час спілкування із представниками Державної прикордонної служби України та підтримання легенди, що він офіційно працевлаштований на ТОВ «Євро-Рейс» як водій та їде за пасажирами в країни Європейського Союзу.

24.10.2023 ОСОБА_10 та ОСОБА_4 реалізуючи свій злочинний намір направлений на організацію незаконного перетину ОСОБА_8 діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_7 в якості пасажирів сіли в автомобіль марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER 313», VIN НОМЕР_1 н.з. НОМЕР_2 та разом із ОСОБА_8 , поїхали на пункт пропуску через державний кордон України «Вилок» на кордоні із Республікою Угорщиною.

Перебуваючи на вказаному пункті пропуску ОСОБА_10 та ОСОБА_4 , надавали ОСОБА_8 , рекомендації, поради та вказівки як себе поводити під час розмови із співробітниками Державної прикордонної служби України, щоб його пропустили через державний кордон України.

Цього ж дня 24.10.2023 ОСОБА_8 , на автомобілі марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER 313», VIN НОМЕР_1 н.з. НОМЕР_2 , дотримуючись вказівок ОСОБА_10 та ОСОБА_4 , о 17.28 год. перетнув державний кордон України в пункті пропуску «Вилок» та не повернувся на територію України.

Надалі ОСОБА_10 та ОСОБА_4 , після того як перетнули державний кордон України разом із ОСОБА_8 , повернули автомобіль «MERCEDES-BENZ SPRINTER 313», VIN НОМЕР_1 н.з. НОМЕР_2 на територію України, а саме ОСОБА_10 в якості водія, а ОСОБА_4 в якості пасажира.

16.05.2024 ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України (Стаття 332 в редакції Закону № 3186-VI від 05.04.2011; із змінами, внесеними згідно із Законом № 1019-VIII від 18.02.2016), тобто в сприянні незаконному переправленні осіб через державний кордон України порадами та вказівками, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів.

Дослідивши обставини вчинення зазначеного кримінального правопорушення, не вирішуючи питання про доведеність вини, виходячи лише з фактичних обставин, які містяться в поданих та досліджених в судовому засіданні матеріалах, слідчий суддя переконався в тому, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 9 років, що відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Вказане підтверджується доказами, а саме даними: протоколу тимчасового доступу до речей і документів щодо інформації про те, що ОСОБА_8 був внесений в інформаційну систему «Шлях», адміністратором якої є Укртрансбезпека як водій транспортного азсобу «MERCEDES-BENZ SPRINTER 313», VIN НОМЕР_1 н.з. НОМЕР_2 , який зареєстрований за ТОВ «Євро-Рейс»; інформації про перетин ОСОБА_8 , державного кордону України у пункті пропуску «Вилок» на кордоні із Республікою Угорщиною на автомобілі MERCEDES-BENZ SPRINTER 313», VIN НОМЕР_1 н.з. НОМЕР_2 , наданою Державною прикордонною службою України; протоколів про результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій зняття інформації з електронних комунікаційних мереж та аудіо відео контроль особи відносно ОСОБА_7 де містяться розмови між ОСОБА_7 ОСОБА_10 та ОСОБА_4 щодо організації незаконного перетину державного кордону України гр. ОСОБА_8 та інших матеріалів кримінального провадження в їх сукупності.

За результатами розгляду клопотання, слідчий суддя вважає, що оглянутими матеріалами та прокурором у судовому засіданні доведено наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України, а саме: п.1 ч.1 ст. 177 КПК України - переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Такий висновок ґрунтується на тяжкості злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 . Усвідомлюючи тяжкість вчинення кримінального правопорушення та розмір покарання, яке йому загрожує, може умисно переховуватись від органу досудового розслідування та суду як на території України так і поза її межами з метою уникнення від відповідальності. Крім того, призначення навіть мінімального покарання, за умови доведеності його вини у вчиненні інкримінованого діяння, може стати підставою та мотивом для його переховування від органів досудового розслідування та суду. Також, ризиком, передбаченим п.3 ч.1 ст. 177 КПК України є те, що підозрюваний ОСОБА_4 , особисто або через третіх осіб може незаконно впливати, у тому числі шляхом застосування погроз, на інших підозрюваних у даному кримінальному провадженні з метою ненадання ними показів чи надання показів в його користь.

Поряд з цим, відповідно до положення ч. 2 ст. 23 КПК України, не можуть бути визнанні доказами відомості, що містяться в показаннях, речах та документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, а також, згідно ч. 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання і не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Ризиком того, що ОСОБА_4 перебуваючи на волі продовжить вчиняти кримінальні правопорушення (п.5 ч.1 ст. 177 КПК України) є те, що він ніде не працює, законного заробітку не має, як слідує з матеріалів кримінального провадження джерелом доходу ОСОБА_4 була його незаконна діяльність по організації переправлені через державний кордон України військовозобов`язаних осіб, а тому з метою одержання прибутку, може продовжити вчиняти аналогічні кримінальні правопорушення. Крім того, він підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, пов`язаного з організацією та сприянням в незаконному перетині військовозобов`язаними особами державного кордону України, з корисливих мотивів, який вчинено ним у воєнний час.

Вирішуючи питання про наявність правових підстав та доцільність застосування щодо ОСОБА_4 найсуворішого запобіжного заходу, слідчий суддя бере до уваги наступне.

У відповідності до ст.29 Конституції України та ст.ст.176,177,178 КПК України, право на свободу та особисту недоторканість є одним із найбільш значущих прав людини. Слід врахувати те, що обираючи запобіжний захід - тримання під вартою, обмежуються конституційні права і свободи особи, ще до визнання її винуватою у вчиненні злочину, а запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідно до ст.183 КПК України є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, і застосовується лише тоді, коли є всі підстави вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків і його належної поведінки. Застосування запобіжного заходу з іншою метою не допускається.

У поданому клопотанні сторона обвинувачення просить застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, зазначивши що інші, більш м`які запобіжні заходи не забезпечать можливості запобігти існуючим ризикам, передбаченим ч.1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно із п. 5) ч. 2 цієї статті запобіжний захід у вигляді тримання під вартою застосовується до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Зважаючи на наведене вище, та за наслідками встановлених обставин при розгляді клопотання, оголошена підозри за незакінчений злочин, враховуючи особу підозрюваного ОСОБА_4 , який раніше не притягався до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, є особою похилого віку, беручи до уваги недоведення прокурором необхідності застосування в даному конкретному випадку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя дійшов висновку, що у відповідності до ч.4 ст.194 КПК України щодо підозрюваного слід застосувати більш м`який запобіжний захід, а саме домашній арешт, оскільки саме цей запобіжний захід забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та попередить вчинення ним дій, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до приписів ч.ч. 1, 2 ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Слідчий суддя бере до уваги дані про особу підозрюваного, який є раніше не судимим, є особою похилого віку, має постійне місце проживання, та вважає, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту буде достатнім для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання існуючим ризикам та буде пропорційним, співмірним та таким, що не становитиме надмірний тягар, не суперечитиме вимогам КПК України, оскільки саме цей запобіжний захід дасть можливість уникнути настання існуючих ризиків та забезпечить виконання покладених на підозрюваного ОСОБА_4 процесуальних обов`язків.

За таких обставин, клопотання сторони обвинувачення про застосування запобіжного заходу стосовно підозрюваного ОСОБА_4 підлягає до часткового задоволення.

Крім цього, застосовуючи до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, слідчий суддя вважає за необхідне покласти на підозрюваного ОСОБА_4 додаткові обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Керуючись ст.ст.177, 178, 181, 183, 193, 194 - 196, 205, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання сторони обвинувачення задовольнити частково.

Застосувати щодо ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши йому цілодобово залишати житло за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 (окрім випадків увімкнення сигналу повітряної тривоги з метою прибуття до укриття) до 05 квітня 2025 року.

На цей же строк покласти на підозрюваного ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- з`влятись до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування із свідками та іншими підозрюваними у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до УДМС України у Тернопільській області свій паспорт громадянина України для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Строк дії ухвали, запобіжного заходу та покладених на підозрюваного ОСОБА_4 обов`язків визначити до 23 год. 59 хв. 05 квітня 2025 року.

Роз`яснити підозрюваному, що працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Роз`яснити підозрюваному, що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід.

Копію ухвали вручити підозрюваному, прокурору та для організації виконання надіслати до Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області.

Підозрюваного ОСОБА_4 після оголошення ухвали доставити до місця проживання і звільнити з-під варти.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя Тернопільського

міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1