ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/483/25 Справа № 202/9526/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 , в інтересах ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2025 року про арешт майна у кримінальному провадження № 0000834, -

ВСТАНОВИВ:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2025 року накладено арешт на автомобіль марки «Mercedes-Benz GLS 63» д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузову - НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію цього транспортного засобу, який належить - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження вказаним рухомим майном.

Мотивуючи ухвалене рішення, слідчий суддя послався на те, що доведеною стороною обвинувачення є необхідність накладання арешт на транспортний засіб «Mercedes-Benz GLS 63» д.н.з. НОМЕР_3 , номер кузову НОМЕР_4 , зареєстрований за ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1

Зазначає, що накладення арешту на автомобіль, свідоцтво не матиме негативних наслідків як для самого власника, який ним не користується, так і для підозрюваного ОСОБА_11 , так як він не набув в установленому порядку право власності на це майно.

Вказує, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права власника та інших осіб, у користуванні яких перебуває вказаний транспортний засіб. Враховуючи правову кваліфікацію дій підозрюваного, а також фактичні обставини кримінальних правопорушень, які інкримінуються, слідчий суддя доходить висновку, що на даній стадії досудового розслідування існують підстави вважати, що зазначене майно може бути предметом спеціальної конфіскації.

Також зазначає, що обмеження у праві користування автомобілем є пропорційним завданням кримінального провадження з урахуванням існуючих ризиків його відчуження та розпорядження та не становитиме надмірний тягар у контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки арешт носить тимчасовий характер і може бути скасований, у тому числі під час досудового розслідування, після встановлення підстав набуття цього майна та його використання підозрюваним.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 проситьскасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання слідчого відмовити. Повернути транспортний засіб законному власнику.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що вчинення інкримінованих ОСОБА_11 дій стороною обвинувачення визначено не раніше 10.05.2024 року, а набуття права власності за ОСОБА_12 на автомобіль зазначено 22.02.2022 року. ОСОБА_13 у даному кримінальному провадженні не пред`являлась підозра, злочин не стосується підстав набуття незаконним способом власності на будь-яке майно.

Зазначає, що в клопотанні про арешт майна не зазначено яким саме критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, у цьому кримінальному провадженні, відповідає вилучений автомобіль.

Вказує, що прокурор не надав жодних аргументів щодо недобросовісності набуття права власності на автомобіль.

Позиції учасників судового провадження.

Адвкат ОСОБА_7 підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання слідчим суддею вимог ст.ст. 132, 170, 171, 172, 173 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності є непорушним.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності. У відповідності до вимог ст.16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

Як органом досудового розслідування, так і слідчим суддею зазначених вимог закону не було дотримано в повному обсязі.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Кримінальний процесуальний закон покладає обов`язок на слідчого суддю перевірити чи відповідає клопотання про арешт вимогам закону, заслухати ініціатора подання клопотання та прокурора на предмет обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження обставин, викладених у клопотанні.

Однак, розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, слідчий суддя не перевірив усіх обов`язкових складових, з якими закон пов`язує застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Так, апеляційний суд звертається до аргументів клопотання та правової кваліфікації даного кримінального провадження, заявленого у клопотанні, що є вирішальним задля з`ясування питання про відповідність заявленого для накладення арешту майна критеріям речового доказу.

З матеріалів кримінального провадження встановлено, що в провадженні СУ ГУНП в Дніпропетровської області знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000834 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ч. 3 ст. 255-1, ч. 1 ст. 255-2, ч. 1 ст. 255-3, ч. 3 ст. 307 КК України.

Аналізуючи клопотання слідчого та додані до нього матеріали, колегія суддів констатує недоведеність органом досудового розслідування необхідності застосування інституту арешту майна в даному кримінальному провадженні.

Звертаючись до суду з клопотанням, слідчий визначив метою накладення арешту на вилучене майно спеціальну конфіскацію.

Таким чином, слідчий просить накласти арешт на транспортний засіб з підстав, передбачених п. 2 ч. 2 ст. 170 КПК України.

В свою чергу, у відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 173 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за ціною, вищою чи нижчою за ринкову вартість, і знала або повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій з ознак, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 96 - 2 Кримінального кодексу України.

ОСОБА_13 як власнику даного транспортного засобу, не повідомлено про підозру.

Зміст поданого клопотання не містить посилання на те, що ОСОБА_12 набув власності на транспортний засіб безоплатно або за ціною, вищою чи нижчою за ринкову вартість, і знав або повинен був знати, що таке майно відповідає будь-якій з ознак, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 96 - 2 Кримінального кодексу України.

Крім того, на а.с. 35 містяться відомості про те, що ОСОБА_12 набув власності на транспортний засіб Mercedes-Benz GLJ 63 22.02.2022 року в той час, як відомості про вчинення даних кримінальних правопорушень, внесені до ЄРДР 15.08.2023 року.

Таким чином, висновок слідчого судді про те, що на даній стадії досудового розслідування існують підстави вважати, що зазначене майно може бути предметом спеціальної конфіскації, за відсутності відповідного аргументування з боку органу досудового розслідування та заявленої у клопотанні кваліфікації слід вважати припущенням.

З урахування вищенаведеного, апеляційний суд приходить до переконання, що слідчим в клопотанні та прокурором в судовому засіданні не доведено обставини, передбачені п. 2 ч. 2 ст. 172 КПК України.

Відповідно до ст. 173 КПК України слідчий суддя зобов`язаний врахувати розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для третіх осіб.

З огляду на зазначені законодавчі вимоги апеляційний суд вважає, що накладення арешту на транспортний засіб та свідоцтв про реєстрацію, не виправдовують розумність та співрозмірність обмеження права власності ОСОБА_14 завданням кримінального провадження.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що на день розгляду слідчим суддею клопотання та апеляційного перегляду ухвали слідчого судді, слідчий в клопотанні та прокурор в судовому засіданні не довели факту існування підстав для застосування до майна ОСОБА_14 обмежувальних заходів, та не довели необхідність такого арешту.

З урахуванням наведеного, покладені в основу оскарженої ухвали слідчого судді мотиви, що стали підставою для задоволення клопотання прокурора, апеляційний суд визнає необґрунтованими, а ухвалу слідчого судді такою, що не відповідає вимогам кримінального процесуального закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

З огляду на зазначене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню з прийняттям нової ухвали про відмову в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту.

Керуючись ст.ст. 170-173, 407, 418 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , в інтересах ОСОБА_8 , задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2025 року про арешт майна у кримінальному провадження № 0000834 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання прокурора Слобожанської окружної прокуратури Дніпропетровської області про накладення арешту на автомобіль марки «Mercedes-Benz GLS 63» д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузову - НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію цього транспортного засобу, який належить - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - відмовити.

Автомобіль марки «Mercedes-Benz GLS 63» д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузову - НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію цього транспортного засобу повернути його власнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4