г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 171/3063/24
Номер провадження 1-кп/213/169/25
В И Р О К

Іменем України

15 квітня 2025 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі обвинувальний акт у кримінальному провадженні, яке внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 26.08.2024 року за № 0000229 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Катеринівка, Кіровоградського району, Кіровоградської області, українця, громадянина України, одруженого, має неповнолітнього сина ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судимого, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 , водій-електрик 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти у військовому званні «солдат», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286-1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 будучи військовослужбовцем, який проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , перебуваючи на посаді кулеметника 2 стрілецького відділення, 1 стрілецького взводу, 2 стрілецької роти, у військовому званні «солдат», 25 серпня 2024 року, у світлий час доби, приблизно о 16 годині 30 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння (концентрація алкоголю 2,05‰), чим заздалегідь позбавив себе можливості об`єктивно оцінювати дорожню обстановку і координувати свої дії, керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ 21213» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 належить на праві власності ОСОБА_5 , рухався в світлий час доби, по сухому асфальтобетонному покриттю на ділянці автодороги Н-23 від напрямку с. Грушівка в напрямку с. Мар`янське, Криворізького району, Дніпропетровської області, яка має по одній смузі для руху в кожному напрямку, де на відстані 650 метрів від села Мар`янське, Криворізького району Дніпропетровської області (координати 47,564830° С, 33,955694° В) рухаючись зі швидкістю 80 км/год, не впоравшись з керуванням втративши контроль над керуванням автомобіля, допустив виїзд за межі проїжджої частини вліво, де допустив наїзд на нерухому перешкоду у вигляді дерева.

Своїми діями ОСОБА_5 порушив вимоги п.п. 2.3(б) та 12.1 Правил дорожнього руху України, якими передбачено:

п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

п. 12.1. Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Порушення вимог п.п. 2.3(б) та 12.1 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_5 знаходиться у причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої: пасажири автомобіля «ВАЗ 21213» реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритий перелом суглобового відростку 5-го шийного хребця, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , отримав тілесні ушкодження у вигляді: забійні рани голови, обличчя, синець обличчя, закритий перелом тіла лівої лопатки. Виявлені при судово-медичній експертизі ушкодження, мають ознаки середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Дії ОСОБА_5 кваліфіковано за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286-1 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинили потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, у повному обсязі, не заперечував проти розгляду справи у порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України, та показав, що 25 серпня 2024 року він з іншими солдатами вийшов з позиції, привели себе у порядок, купили поїсти та алкогольні напої. Поїли та поїхали відпочити на річку. Коли поверталися у розташування, обвинувачений, який був за кермом автомобілю, втратив керування через те, що йому на декілька секунд стало зле, тому автомобіль злетів з дороги. З ним в автомобілі були потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , які отримали тілесні ушкодження. Швидкість складала приблизно 80 км на годину. Автомобіль належить обвинуваченому та перебував у справному стані. Щиро розкаявся у скоєному та обіцяв у майбутньому не сідати за кермо у нетверезому стані.

Потерпілий ОСОБА_7 до судового засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності. Претензій матеріального та морального характеру не має, міру покарання просить призначити на розгляд суду.

Потерпілий ОСОБА_6 до судового засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності. Претензій матеріального та морального характеру не має, міру покарання просить призначити на розгляд суду.

Беручи до уваги, що ОСОБА_5 повністю визнав свою вину в скоєному кримінальному правопорушенні, його показання відповідають змісту пред`явленого обвинувачення, суд, за згодою обвинуваченого та учасників судового розгляду, відповідно до вимог ст. 349 КПК України, вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин справи, які ніким не заперечуються, обмежившись показаннями обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу останнього.

З урахуванням викладеного, суд приходить до переконання про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 у здійсненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, тобто в порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинили потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, доведена у судовому засіданні повністю та суд вважає його дії правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 286-1 КК України.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, віднесено до категорії нетяжких злочинів, підвищену суспільну небезпечність порушення правил безпеки дорожнього руху особами, які керують транспортними засобами в стані сп`яніння, а також наявні обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання, дані про особу обвинуваченого.

Як обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

Обвинувачений ОСОБА_5 є військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 , водій-електрик 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти у військовому званні «солдат», на обліку у лікаря-психіатра та нарколога не перебуває.

Згідно досудової доповіді, складеної Кропивницьким районним відділом № 1 філії Центру пробації в Кіровоградській області 15.04.2025 року, беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, а також середню ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення особи без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб.

Відповідно до службової характеристики від 12 квітня 2025 року обвинувачений за місцем служби характеризується позитивно, проявляє високі професійні якості під час виконання бойових завдань, поставлені завдання виконує якісно, спираючись на значний військовий досвід. Здатний виконувати обов`язки за посадою в повному обсязі.

Відповідно до частин 2 та 3 статті 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинене кримінальне правопорушення, визначаються статтями 69 і 69-2 цього Кодексу.

Статтею 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. У частині 2 цієї статті зазначено, що на підставах, передбачених у частині першій цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у межах санкції ч.1 ст. 286-1 КК України у вигляді позбавлення волі строк на один рік. Оскільки обвинувачений ОСОБА_5 перебуває на військовій службі, виконання завдань служби пов`язане з необхідністю керування транспортними засобами, враховуючи думку сторони обвинувачення, суд не призначає обов`язкове додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами.

За правилами кримінального закону покарання, призначене особі за вчинений злочин, має бути законним і справедливим. Законність покарання означає, що його має бути призначено особі відповідно до вимог цього закону, а справедливість покарання визначається принципом його домірності, тобто необхідності його визначення судом саме у тому виді й розмірі, яке з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, буде необхідним та достатнім для її виправлення й попередження нових злочинів.

Приписи ст. 69 КК України про призначення винній особі більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, є спеціальними і застосовуються у виключних випадках. Підставами для застосування цієї статті є встановлення не лише наявності кількох пом`якшуючих обставин, а й того факту, що їх наявність істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Тобто для застосування судом положень ст. 69 КК України повинні бути встановлені виключні обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості саме вчиненого кримінального правопорушення. У кожному випадку факт зниження ступеня тяжкості кримінального правопорушення повинен оцінюватися судом з урахуванням індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження. Проте у будь-якому разі встановлені обставини, що пом`якшують покарання, мають настільки істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції статті було б явно недоцільним і несправедливим.

Такий висновок зробив Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду в постанові від 27.04.2021 (справа № 712/4384/20, провадження №51-548км21).

Відповідно до ст. 69 КК України суд вважає можливим перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання не зазначеного в ч.1 ст.286-1 КК України, так як обвинувачений визнав свою вину повністю, розкаявся в тім, що сталося, активно сприяв розкриттю злочину, потерпілі не мають претензій до обвинуваченого. Також, застосовуючи положення ст. 69 КК України суд враховує, що ОСОБА_5 , є військовослужбовцем, виконання ним обов`язків військової служби є вкрай необхідним для держави та відповідає інтересам суспільства.

Статтею 58 КК України передбачено, що покарання у виді службового обмеження застосовується до засуджених військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби, на строк від шести місяців до двох років у випадках, передбачених цим Кодексом, а також у випадках, коли суд, враховуючи обставини справи та особу засудженого, вважатиме за можливе замість обмеження волі чи позбавлення волі на строк не більше двох років призначити службове обмеження на той самий строк. Із суми грошового забезпечення засудженого до службового обмеження провадиться відрахування в доход держави у розмірі, встановленому вироком суду, в межах від десяти до двадцяти відсотків. Під час відбування цього покарання засуджений не може бути підвищений за посадою, у військовому званні, а строк покарання не зараховується йому в строк вислуги років для присвоєння чергового військового звання.

Дане покарання, на думку суду, буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, та попередження вчинення ним кримінальних правопорушень, та відповідає принципам рівних можливостей та справедливого судового розгляду, встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим принципом верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005 року) суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. А у справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16.10.2008 року) суд встановив, що для того, щоб втручання вважалось пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити «особистий і надмірний тягар для особи».

Та обставина, що безпосереднім об`єктом злочину, передбаченого ч.1ст.286-1 КК України, є суспільні відносини, які забезпечують безпеку дорожнього руху та експлуатацію транспорту, сама по собі не є підставою для висновку про те, що застосування судом ст. 69 КК України не відповідає інтересам суспільства.

Суд вважає за можливе, відповідно до положень ст. 58 КК України, замінити ОСОБА_5 основне покарання у виді позбавлення волі на службове обмеження строком на один рік із відрахуванням в доход держави у розмірі десяти відсотків із суми грошового забезпечення.

Відтак, на підставі аналізу матеріалів справи суд приходить до висновку про те, що перебування ОСОБА_5 на теперішній час в місцях позбавлення волі не відповідатиме вимогам реалій сьогодення, у зв`язку з чим вважає за необхідне застосувати до нього дію ст. 58 КК України та замінити покарання у виді позбавлення волі на службове обмеження для військовослужбовців із відрахуваннями 10% із суми грошового забезпечення в доход держави.

Цивільний позов у справі не заявлений.

Долю речових доказів по справі вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.

Під час досудового розслідування було проведено ряд експертиз, зокрема: інженерно-транспортна експертиза за експертною спеціальністю 10.1 «Дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод» №СЕ-19/112-24/13902-ІТ від 13.11.2024, витрати на залучення експерта складають 1591 гривні 8 копійок; інженерно-транспортна експертиза за експертною спеціальністю 10.2 «Дослідження технічного стану транспортних засобів» №СЕ-19/104-24/46058-ІТ від 26.11.2024, витрати на залучення експерта складають 2387 гривні 70 копійок; інженерно-транспортна експертиза за експертною спеціальністю 10.2 «Дослідження технічного стану транспортних засобів» №СЕ-19/104-24/4606-ІТ від 27.11.2024, витрати на залучення експерта складають 2387 гривні 70 копійок. Загальна вартість проведених експертиз склала 6366 грн 48 коп. Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України витрати проведених експертиз по даному кримінальному провадженню підлягають стягненню з ОСОБА_5 на користь держави.

Заходи забезпечення кримінального провадження під час проведення досудового розслідування, зокрема у вигляді арешту майна підлягають скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 368-376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст. 58 КК України замінити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у вигляді позбавлення волі строком на один рік на один рік службового обмеження для військовослужбовців з відрахуванням 10% із суми його грошового забезпечення в дохід держави.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави судові витрати на залучення експертів в розмірі 6366 гривень 48 копійок.

Скасувати арешт з майна, а саме: транспортного засобу автомобіля марки ВАЗ 2121, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , накладений ухвалою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 19.09.2024 у справі № 171/2195/24.

Речовий доказ: транспортний засіб - автомобіль марки ВАЗ 2121, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , темно-зеленого кольору, повернути власнику ОСОБА_5 .

Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення, з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою статті 394 КПК України.

Відповідно до частини другої статті 394 КПК України вирок суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Резолютивна частина вироку проголошена 15 квітня 2025 року відповідно до ч.15 ст.615 КПК України.

Суддя: ОСОБА_1