Справа № 463/2039/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1239/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

Головуючої судді ОСОБА_2 ,

Суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Пустомитівського районного суду м. Львова від 05 грудня 2024 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 ,-

встановила:

цією ухвалою задоволено клопотання прокурора ОСОБА_7 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 .

Продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави, строком 60 (шістдесят) днів, тобто до 02.02.2025 року, включно.

В задоволенні клопотань ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу,- відмовлено.

Мотивуючи своє рішення суд, зокрема, вказав, що проаналізувавши клопотання обвинуваченого, суд приходить висновку про те, що обвинуваченим не наведено таких обставин, які можуть бути підставою для зміни запобіжного заходу. Щодо покликання ОСОБА_6 що з відповіді начальника Львівського управління поліції № 1 у Львівській області вбачається, що ОСОБА_6 28.01.2023р. не перебував за адресою м. Львів вул. Романчука, 18, та жодних свідчень (показів) які зазначені в протоколі допиту від 28.01.2023р. не давав, суд зазначив, що покази обвинуваченого, суд досліджує безпосередньо під час допиту в процесі судового розгляду, а тому відхиляє доводи обвинуваченого ОСОБА_6 з цього приводу як підставу для зміни запобіжного заходу. Крім цього суд вказав, що доводи ОСОБА_6 про незалучення перекладача обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 під час досудового розслідування суд відхиляє як підставу для зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 , оскільки в судовому засіданні останній підтвердив, що він не подавав заяв про залучення для нього перекладача та перекладача не потребує. Окрім цього, суд відзначив, що сам по собі аргумент захисника ОСОБА_8 про тривале перебування обвинуваченого під вартою, не може бути єдиною підставою для зміни запобіжного заходу. Суд звернув увагу на те, що на час розгляду клопотання ризики, що встановлені попередніми ухвалами про застосування запобіжного заходу та його продовження не відпали та продовжують існувати. Зокрема, що останній, перебуваючи на волі може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, як на території України так і за її межами, чи на тимчасово окупованих територіях, немає міцних соціальних зв`язків, може впливати на свідка у кримінальному провадженні, який на даний час в суді не допитаний, суд враховує, в тому числі, тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, а також, враховуючи характер, ступінь суспільної небезпечності злочину, який інкримінується ОСОБА_6 . Мета і обставини, що були підставою для обрання та продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначенням розміру застави є й надалі актуальними, доводи клопотань про зміну запобіжних заходів не спростовують наявність ризиків визначених ч.1 ст.177 КПК України. Більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, зокрема домашній арешт в нічний час про який вказувала захисник ОСОБА_8 не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, у зв`язку з тим, що лише повна ізоляція від суспільства може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а також гарантувати виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків. Таким чином, стороною захисту не наведено обставин, які б спростовували існування ризиків, що стали підставою для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначенням розміру застави, тому відсутні підстави для задоволення клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 .

На дану ухвалу обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, просить оскаржувану ухвалу скасувати, змінити міру запобіжного заходу на будь-яку непов`язану з триманням під вартою.

В обґрунтування вказує, що ним було в суді першої інстанції подано заяву та долучено докази, які підтверджують факт фальсифікації доказів відносно нього працівниками поліції в даній справі під час досудового розслідування, що підтверджується довідкою від 20.09.2024 р. №29853-2024, завіреною начальником поліції №1 ОСОБА_11 .

Наголошує, що під час досудового розслідування було порушено його право на захист, порушено права людини відносно нього.

Вважає, що його незаконно утримують під вартою.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Зважаючи на відсутність клопотань сторін кримінального провадження про розгляд апеляційної скарги за їх участі, колегія суддів вважає за можливе провести розгляд апеляційної скарги без участі сторін.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши наведені доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню з таких підстав.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи. Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у ст. 55 Конституція України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищає суд; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст.7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зокрема, право на доступ до правосуддя (п.14 ч.1 ст.7 КК України).

Порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, передбачено ст. 422-1 КПК України.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою ст.177 КПК України.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою без визначення розміру застави обвинуваченому ОСОБА_6 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Встановлено, що в провадженні Пустомитівського районного суду Львівської області перебуває кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000228 від 27.01.2023 року про обвинувачення ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 121 КК України, ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 121 КК України, ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 121 КК України.

Ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою на строк 60 днів до 02.02.2025 року.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, задовольняючи клопотання прокурора та продовживши обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, вірно врахував, що наявна обґрунтована підозра обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого злочину; тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим. При цьому, колегія суддів, апеляційного суду, погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що, стороною захисту не наведено обставин, які б спростовували існування ризиків, що стали підставою для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначенням розміру застави, тому відсутні підстави для задоволення клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 .

Суд в оскаржуваній ухвалі обґрунтовано зазначив, що мета і обставини, що були підставою для обрання та продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави є й надалі актуальними, доводи клопотань про зміну запобіжних заходів не спростовують наявність ризиків визначених ч.1 ст.177 КПК України.

На переконання колегії суддів, є вірним висновок суду першої інстанції про те, що на час розгляду клопотання ризики, що встановлені попередніми ухвалами про застосування запобіжного заходу та його продовження не відпали та продовжують існувати. Зокрема, що останній, перебуваючи на волі може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, як на території України так і за її межами, чи на тимчасово окупованих територіях, немає міцних соціальних зв`язків, може впливати на свідка у кримінальному провадженні, який на даний час в суді не допитаний.

Апелянт в апеляційній скарзі звернув увагу, що ним було в суді першої інстанції подано заяву та долучено докази, які підтверджують факт фальсифікації доказів відносно нього працівниками поліції в даній справі під час досудового розслідування, що підтверджується довідкою від 20.09.2024 р. №29853-2024, завіреною начальником поліції №1 ОСОБА_11 , по суті вважає зазначене підставою для скасування оскаржуваної ухвали, проте, з даного приводу суд в ухвалі підставно виснував, що слід відхилити покликання ОСОБА_6 , про те, що з відповіді начальника Львівського управління поліції № 1 у Львівській області вбачається, що ОСОБА_6 28.01.2023р. не перебував за адресою м. Львів вул. Романчука, 18, та жодних свідчень (показів) які зазначені в протоколі допиту від 28.01.2023р. не давав, як підставу для зміни запобіжного заходу, оскільки, суд досліджує покази обвинуваченого безпосередньо під час допиту в процесі судового розгляду, що передбачено ст.. 23 КПК України.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Так, на переконання колегії суддів, продовжений судом запобіжний захід у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення та наявної обґрунтованої підозри на даний час не виходить за межі розумності, є відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні, а також є достатнім і прийнятним з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

При цьому, апеляційним судом не отримано відомостей щодо комплексу обставин, які би переважили ризики передбачені ст. 177 КПК України.

На думку колегії суддів, ризики, встановлені стороною обвинувачення та судом, існують та виправдовують тримання під вартою ОСОБА_6 .

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

При розгляді клопотання суддя врахував передбачені КПК України обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскаржувана ухвала суду є законною й обґрунтованою, відтак підстав для задоволення апеляційних вимог не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів

постановила:

ухвалу Пустомитівського районного суду м. Львова від 05 грудня 2024 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 залишити без змін, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з дня її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4