Провадження №11-кп/801/299/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі учасників провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спеціального судового провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia) кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000204 від 02.11.2022,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 09 грудня 2024 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тула Тульської області рф, громадянина російської федерації, робоча адреса: рф м. Москва вул. Охотний Ряд, 1,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 110 КК України,

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

Оскаржуваним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 110 КК України, та призначено йому покарання у вигляді п`ятнадцяти років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна в дохід держави.

Строк відбування основного покарання ОСОБА_8 ухвалено рахувати з моменту фактичного затримання на виконання вироку суду.

Запобіжний захід, застосований до ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою, у порядку ч. 6 ст. 193 КПК України, ухвалено залишити без змін до моменту його затримання на виконання вироку суду.

Копію вироку, яка підлягає врученню ОСОБА_8 , ухвалено вручити захиснику, а інформацію про вирок опублікувати у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, згідно з положеннями ст. 297-5 КПК України та на офіційному веб-сайті суду.

Згідно з вироком 15 лютого 2022 року депутат Державної Думи Федеральних Зборів рф ОСОБА_8 , будучи представником влади рф, уповноваженим приймати участь у засіданнях палати і голосувати за прийняття поставлених на голосування актів та інших питань, серед яких питання ратифікації міжнародних договорів російської федерації, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб з іншими депутатами та представниками влади і ЗС російської федерації, усвідомлюючи явну злочинність власних дій та передбачаючи можливість настання тяжких наслідків, у тому числі загибелі людей, зокрема й цивільного населення, розуміючи, що він порушує встановлений ст.ст. 1-3, 68 Конституції України державний устрій та порядок, посягає на суверенітет та територіальну цілісність України, з метою зміни меж її території та розширення впливу рф, з мотивів перешкоджання Євроінтеграційному курсу розвитку України, відновлення контролю російської федерації над політичними та економічними процесами в Україні, усвідомлюючи, що інші співучасники діють всупереч вимогам пунктів 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 5 грудня 1994 року, порушують принципи Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 1 серпня 1975 року та вимоги частини 4 статті 2 Статуту ООН та Декларації Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV), від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХIХ), ст. 1-3, 68 Конституції України, за адресою Російська Федерація, м. Москва, вул. Охотний ряд, буд. 1, прийняв участь у засіданні Державної Думи Федеральних Зборів рф, де підтримав постанову із зверненням до Президента російської федерації з проханням розглянути питання про визнання російською федерацією самопроголошених Донецької та Луганської народних республік, як самостійних, суверенних і незалежних держав.

Зазначене рішення Державної думи Федеральних Зборів рф було частиною злочинного плану, так як сам факт його існування використовувався при створенні приводів для ескалації воєнного конфлікту і був спробою виправдання агресії перед громадянами російської федерації та світовою спільнотою.

Дії рф призвели до тяжких наслідків у вигляді загибелі людей, у тому числі дітей, отримання ними тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості та заподіяння матеріальних збитків у вигляді знищення будівель, майна та інфраструктури.

У подальшому, 22 лютого 2022 року депутат Державної Думи Федеральних Зборів рф ОСОБА_8 , продовжуючи реалізацію злочинного умислу, будучи представником влади рф, уповноваженим приймати участь у засіданнях палати і голосувати за прийняття поставлених на голосування актів та інших питань, серед яких питання ратифікації міжнародних договорів російської федерації, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб з іншими депутатами та представниками влади і ЗС російської федерації, усвідомлюючи явну злочинність власних дій та передбачаючи можливість настання тяжких наслідків, у тому числі загибелі людей, зокрема й цивільного населення, розуміючи, що він порушує встановлений ст.ст. 1-3, 68 Конституції України державний устрій та порядок, посягає на суверенітет та територіальну цілісність України, з метою зміни меж її території та розширення впливу рф, з мотивів перешкоджання Євроінтеграційному курсу розвитку України, відновлення контролю російської федерації над політичними та економічними процесами в Україні, усвідомлюючи, що інші співучасники діють всупереч вимогам пунктів 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 5 грудня 1994 року, порушують принципи Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 1 серпня 1975 року та вимоги частини 4 статті 2 Статуту ООН та Декларації Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV), від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХIХ), ст. 1-3, 68 Конституції України, за адресою: російська федерація, м. Москва, вул. Охотний ряд, буд. 1, прийняв участь у засіданні Державної Думи Федеральних Зборів рф, де підтримав ратифікацію Договору про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу між рф і так званою Донецької народною республікою та Договору про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу між рф і так званою Луганською народною республікою.

Зазначене рішення Державної думи Федеральних Зборів рф було частиною злочинного плану, так як сам факт його існування використовувався при створенні приводів для ескалації воєнного конфлікту і був спробою виправдання агресії перед громадянами російської федерації та світовою спільнотою.

Дії рф призвели до тяжких наслідків у вигляді загибелі людей, у тому числі дітей, отримання ними тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості та заподіяння матеріальних збитків у вигляді знищення будівель, майна та інфраструктури.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_8 судом першої інстанції кваліфіковано за ч. 3 ст. 110 КК України, тобто умисні дії, вчинені з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, вчинені особою, яка є представником влади, за попередньою змовою групою осіб, які призвели до загибелі людей або інших тяжких наслідків.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі захисник просить змінити оскаржуваний вирок стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 в частині кваліфікації його дій, перекваліфікувавши його дії з ч.3 ст.110 КК України на ч.1 ст.110 КК України, призначивши покарання, передбачене санкцією вказаної статті.

Основні доводи апеляційної скарги:

- судом допущена неповнота судового розгляду даного кримінального провадження, що привело до невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, що потягло за собою істотне порушення вимог кримінального процесуального закону;

- сторона обвинувачення не надала суду належних, достатніх, вагомих та допустимих доказів, які б у сукупності доводили наявність у діях ОСОБА_8 складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 110 КК України. Зокрема, захисник вважає, що сторона обвинувачення не надала доказів того, що між обвинуваченим ОСОБА_8 та групою осіб була попередня змова, яка призвела до загибелі людей або інших тяжких наслідків, а тим доказам, які були надані стороною обвинувачення, суд не надав належної правової оцінки;

- стороною обвинувачення не доведена вина ОСОБА_8 , які саме конкретні дії він вчинив, що привели до загибелі людей або інших тяжких наслідків;

- немає достатніх підстав вважати що саме ОСОБА_8 був присутнім на засіданнях Держдуми рф та сам особисто проголосував « 3А » проекти постанов від 15.02.2022 та 22.02.2022.

Окрім цього, захисник у порядку ч.3 ст.404 КПК України просить повторно дослідити наступні докази:

-протокол огляду від 31.03.2022, складений ст. оперуповноваженим 3 сектору 3 відділу ГВ ЗНД УСБУ у Вінницькій області капітаном ОСОБА_9 (т. 2 ас. 69-76 );

- протокол огляду від 31.03.2022, складений ст. оперуповноваженим 3 сектору 3 відділу ГВ ЗНД УСБУ у Вінницькій області капітаном ОСОБА_9 (т. 2 в.с.78-84);

- докази, які підтверджують попередню змову ОСОБА_8 з іншими особами, та які призвели до загибелі людей або інших тяжких наслідків саме по вині чи за участю ОСОБА_8 ;

- інші докази, які будуть заявлені учасниками судового провадження.

Позиції учасників судового розгляду

У судовому засіданні захисник ОСОБА_7 підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити, посилаючись на викладені у ній доводи.

Прокурор ОСОБА_6 заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги захисника, просила залишити оскаржуваний вирок без змін.

Обвинувачений ОСОБА_8 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду повідомлявся належним чином, а саме в газеті Урядовий Кур`єр було опубліковано повідомлення про виклик ОСОБА_8 до апеляційного суду, також відповідне повідомлення опубліковано на офіційному веб-сайті Судової влади. За таких обставин, захисник ОСОБА_7 та прокурор ОСОБА_6 не заперечували щодо розгляду апеляційної скарги захисника у відсутність обвинуваченого ОСОБА_8 .

Мотиви і висновки апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника та прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги захисника, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з таких підстав.

За правилами ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає вирок суд першої інстанції у межах поданої апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Вказані положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, у разі ухвалення обвинувального вироку.

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Стаття 94 КПК України передбачає, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Зазначених вимог суд першої інстанції дотримався належним чином при розгляді даного кримінального провадження у порядку спеціального судового провадження.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 110 КК України, а саме умисних дій, вчинених з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, установленого Конституцією України, вчинені особою, яка є представником влади, за попередньою змовою групою осіб, які призвели до загибелі людей або інших тяжких наслідків, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються доказами, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом у відповідності до вимог ст. 94 КПК України.

Порушень норм кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 , на кваліфікацію його дій, та які б могли бути підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Із наданих стороною обвинувачення документів, а саме аналітичної інформації, наданої Управлінням Служби безпеки України у Вінницькій області, суд першої інстанції установив, що обвинувачений ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Тула Тульської області рф, депутат держдуми, член комітету з промисловості і торгівлі у виборчому окрузі № 183 (Тульський Тульська область). Соцмережі: https://vk.com/viktordzyuba.

З протоколу огляду від 31.03.2022 разом із інформацією, зафіксованою на оптичному диску, суд установив, що при огляді сторінки в мережі Інтернет за вказаним посиланням (офіційна сторінка державної думи російської федерації), серед іншого, розміщена інформація, яка викладена російською мовою «Система анализа результатов голосований по заседаниях Государственной думы» та зазначено «Справка о результатах голосования по вопросу, о проекту постановления государственной думы № 58243-8 «Об обращении государственной думы федерального собрания российской федерации «к президенту российской федерации в.в. путину о необходимости признания Донецкою народной республики и Луганской народной республики». Досліджуючи вказану інформацію, відображену на офіційному сайті виявлено, що депутат державної думи рф ОСОБА_8 від партії ер (единая россия) 15.02.2022 проголосував «За» вказану постанову.

Крім того, згідно з вказаним протоколом та додатками до нього, на засіданні державної думи російської федерації, судом установлено, що депутат державної думи ОСОБА_8 22.02.2022 під час голосування по питанню: «о проекте федерального закона № 75578-8 «О ратификации Договора о дружбе, сотрудничестве и взаимной помощи между российской федерацией и Донецкой Народной республикой» проголосував «За».

Також на підтвердження встановлених фактичних обставин кримінального правопорушення та доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.110 КК України, суд першої інстанції обґрунтовано послався на досліджений протокол огляду від 31.03.2024, відповідно до якого об`єктом огляду являються публікації обвинуваченого ОСОБА_8 в соціальній мережі «Вконтакте» за відповідним посиланням. Відкривши відповідні файли на диску, убачається зображення сторінки «Вконтакте» обвинуваченого ОСОБА_8 , де зазначено, що останній являється депутатом державної думи рф. На сторінці обвинуваченого також містяться наступні публікації, а саме:

- публікація датована 18.03.2022 «18 марта официально стало датой исторического воссоединения Крыма с Россией или как ещё говорят в народе: «возвращение в родную гавань»! Россия продемонстрировала решимость в поддержке крымчан и севастопольцев, доказав, что своих не бросают. Сегодня мы видим продолжение русской весны. Гордимся нашими солдатами, которые в нелегких условиях выполняют свой долг, стоят на страже правды и безопасности всего мира!»;

- публікація датована 22.02.2022 «Вчера Президент Российской Федерации, подписал указы о признании независимости Луганской и Донецкой народных Республик. Это исторический и судьбоносный момент в жизни наших граждан! Россия поддержит братский народ Донбасса и протянет руку помощи и дружбы в это непростое время ради мира и благополучия наших людей. Россия своих не бросает!».

Також судом ураховано досліджений протокол огляду від 20.12.2022, відповідно до якого об`єктом огляду являються публікації обвинуваченого ОСОБА_8 в соціальній мережі «Вконтакте» за відповідним посиланням. Відкривши відповідні файли на диску вбачається зображення сторінки «Вконтакте» обвинуваченого ОСОБА_8 , де зазначено, що останній являється депутатом державної думи рф. На сторінці обвинуваченого також містяться наступні публікації:

- публікація датована 24 жовтня «Современная Украина - это государство, которого нет. Оно существует на географических картах и делает вид, что существует на политической арене. У Киева нет ни суверенитета, ни народного единства, ни экономики, ни промышленности. Страна оккупирована НАТО и стала колонией США. ВСУ управляются Пентагоном. Приказы Киеву отдаются из Вашингтона. Финансовая система страны разрушена. Долг Украины более 100 млрд долларов. Проценты растут с каждым днем. Самостоятельно власть не может выполнять социальные обязательства перед своими гражданами, выплачивать зарплаты и пенсии»;

- публікація датована 03 жовтня «В Российской Федерации - 89 субъектов. Решение принято единогласно. МЫ ВМЕСТЕ! Вхождение Донецкой, Луганской народных республик, Запорожской и Херсонской областей в состав Российской Федерации - единственная возможность спасти миллионы жизней людей от преступного киевского режима. Прекратить обстрелы мирного населения, стариков, женщин, детей. Защитить право на родной язык, культуру, историю, свою веру».

Таким чином, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд першої інстанції правильно встановив, що обвинувачений ОСОБА_8 , являючись депутатом державної думи федеральних зборів рф, під час засідань палати 15.02.2022, розуміючи, що діє всупереч установленим національним нормативно-правовими актами та міжнародним правовим актам, підтримав постанову із зверненням до президента російської федерації з проханням розглянути питання про визнання російською федерацією самопроголошених Донецької та Луганської народних республік, як самостійних, суверенних і незалежних держав. А в подальшому, 22.02.2022 ОСОБА_8 підтримав ратифікацію Договору про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу між рф і так званою Донецькою народною республікою та Договору про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу між рф і так званою Луганською народною республікою.

Визнання інших державних утворень так званих «Луганської народної республіки» та «Донецької народної республіки» у межах міжнародно визнаних кордонів України на її території є діями, спрямованими на зміну меж території та державного кордону України.

Внаслідок ратифікації 22.02.2022 договорів про дружбу, співпрацю і взаємну допомогу, російська федерація під приводом допомоги так званим «Донецькій народній республіці» і «Луганській народній республіці» 24.02.2022 здійснила повномасштабне військове вторгнення на територію України, розпочала бойові дії на території України з метою зміни меж території та державного кордону України, що мало наслідком загибель значної кількості людей, значні руйнування та інші тяжкі наслідки.

Посилання захисника на те, що фактичні обставини справи та докази, надані стороною обвинувачення, не підтверджують причетність ОСОБА_8 до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень, колегія суддів вважає безпідставними, виходячи з наступного.

Так, надані в підтвердження вини ОСОБА_8 стороною обвинувачення докази, зокрема, й загальнодоступні джерела інформації судом першої інстанції були оцінені за правилами документа (ст. 99 КПК України), а відомості, що вони містять, були визнані належними та допустимими.

Ураховуючи цілковиту узгодженість між собою доказів, які зазначені в оскаржуваному вироку, за змістом, їх єдність та взаємозв`язок за часом та характером подій, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та визнає наведені та проаналізовані вище документовані дані про діяльність ОСОБА_8 , як депутата державної думи федеральних зборів рф, що вчинив умисні дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, установленого Конституцією України, вчинені особою, яка є представником влади, за попередньою змовою групою осіб, які призвели до загибелі людей або інших тяжких наслідків.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 порушував питання про повторне дослідження судом апеляційної інстанції фактичних обставин кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , зокрема доказів, на які міститься детальне посилання в апеляційній скарзі. Разом з цим, обґрунтування повторного дослідження доказів стороною захисту фактично зводиться до необхідності надання апеляційним судом доказам іншої юридичної оцінки, за відсутності будь-яких доказів про те, що вони судом першої інстанції досліджені неповно або з порушенням кримінального процесуального закону. Оскільки передбачених законом підстав для повторного дослідження доказів у даному кримінальному провадженні стороною захисту не наведено і колегією суддів не встановлено, то в задоволенні відповідного клопотання було відмовлено під час судового засідання, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 30.05.2019 № 572/843/17 від 30.05.2019, згідно з якою сам по собі факт непогодження з висновками суду першої інстанції не є підставою для повторного дослідження доказів. Також звертається увага на те, що за відсутності мотивованого клопотання про повторне дослідження доказів, яке має відповідати положенню ч. 3 ст. 404 КПК України, у суду апеляційної інстанції не виникає обов`язку досліджувати ці докази, оскільки протилежне, без дотримання принципів, закріплених у приписах зазначеної норми процесуального закону, може перетворити апеляційний перегляд судового рішення в повторний розгляд кримінального провадження по суті, що фактично нівелює принцип інстанційності судочинства.

Що ж стосується доводів захисника про те, що сторона обвинувачення не довела поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.110 КК України, оскільки відсутні докази того, що між обвинуваченим ОСОБА_8 та групою осіб була попередня змова, яка призвела до загибелі людей або інших тяжких наслідків, а тим доказам, які були надані стороною обвинувачення, суд не надав належної правової оцінки, то апеляційний суд зазначає наступне.

Основним безпосереднім об`єктом злочину, передбаченого ч.3 ст.110 КК України, є національна безпека у політичній сфері, яка полягає у відсутності загрози порушення встановлених Конституцією, законами України і міжнародними правовими актами територіальної цілісності України та порядку визначення її території. Його додатковим факультативним об`єктом може бути встановлений порядок виконання представниками влади своїх службових повноважень, особисті права та свободи людини і громадянина, життя та здоров`я особи, власність тощо.

Об`єктивна сторона злочину характеризується активними діями, які можуть проявитися у таких формах: 1) дії, вчинені з метою зміни меж території або з метою зміни державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України; 2) публічні заклики до вчинення дій, метою яких є зміна меж території (державного кордону) України; 3) розповсюдження матеріалів із закликами до вчинення дій, метою яких є зміна меж території (державного кордону) України.

Суб`єкт вказаного злочину є загальним. Якщо ж цей злочин вчинюється представником влади, це є кваліфікуючою ознакою і потребує кваліфікації дій винної особи за частиною другою статті 110 КК України.

Суб`єктивна сторона злочину характеризується виною у виді прямого умислу.

Визначення поняття співучасті дане у статті 26 КК України. Згідно із зазначеним нормативним визначенням співучастю у кримінальному правопорушенні є умисна спільна участь декількох суб`єктів кримінального правопорушення у вчиненні умисного кримінального правопорушення. При цьому статтею 27 КК України надане визначення видів співучасників, якими є: виконавець, організатор, підбурювач та пособник. Слід зазначити, що у пункті 24 Постанови № 10 від 06.11.2009 роз`яснено, що злочин визначається вчиненим за попередньою змовою групою осіб у разі його вчинення декількома (двома і більше) суб`єктами цього злочину, які заздалегідь домовилися про його спільне вчинення. Учасники вчинення злочину групою осіб діють узгоджено, зі спільним умислом, і кожен з них безпосередньо виконує діяння, що повністю чи частково утворює об`єктивну сторону складу злочину. При цьому можливий розподіл функцій, за якого кожен співучасник виконує певну роль у вчиненні злочину.

Крім того, ВС у постанові від 14.11.2019 (справа № 710/439/17) зазначив, що вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб означає спільне вчинення цього злочину декількома (двома і більше) суб`єктами злочину, які заздалегідь домовились про спільне його вчинення. Домовитись про спільне вчинення злочину заздалегідь означає дійти згоди щодо його вчинення до моменту виконання його об`єктивної сторони. Таким чином, ця домовленість можлива на стадії до готування злочину, а також у процесі замаху на злочин. Як слідує з частини другої статті 28 КК України, домовленість повинна стосуватися спільності вчинення злочину (узгодження об`єкта злочину, його характеру місця, часу, способу вчинення, змісту виконуваних функцій тощо). Така домовленість може відбутися у будь-якій формі усній, письмовій, за допомогою конклюдентних дій тощо. Учасники вчинення злочину такою групою діють як співвиконавці. При цьому конклюдентними вважають мовчазні дії, з яких можна зробити висновок про дійсні наміри особи. Це, наприклад, обмін жестами, мімікою, певними рухами, внаслідок чого дії співучасників стають узгодженими.

Колегія суддів також вважає за доцільне зауважити, що в постанові від 14.05.2020 (справа 405/2648/18) ВС роз`яснив, що для висновку про наявність попередньої змови групи осіб на вчинення злочину досить встановлення узгодженості їхніх дій. Зокрема, як зазначив ВС у згаданій постанові, про наявність попередньої змови групи осіб на вчинення злочину вказує узгодження співучасниками предмета злочину, місця, часу, способу вчинення та змісту функцій, які будуть здійснювати співучасники. Попередня змова може мати місце не лише в усній або письмовій формах, а й за допомогою конклюдентних дій, зокрема, безпосередньо через поведінку співучасників, яка свідчить про їх намір вчинити злочин.

Також у постанові від 10.12.2020 (справа 464/710/18) ВС зауважив, що домовленість на спільне вчинення кримінального правопорушення не обов`язково має відбуватися в усній чи письмовій формі, а визначається і за допомогою конклюдентних дій поведінки, що свідчить про намір діяти для досягнення спільної злочинної мети.

Повертаючись до фактичних обставин даного провадження, судом першої інстанції у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_8 спільно з іншими депутатами Державної Думи рф взяв участь у голосуванні за постанову із зверненням до президента рф з проханням розглянути питання про визнання рф самопроголошених Донецької та Луганської народних республік, як самостійних, суверенних і незалежних держав та проголосував «за». Крім того, ОСОБА_8 підтримав ратифікацію Договору про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу між рф і так званою «днр» та Договору про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу між рф і так званою «лнр».

У свою чергу докази в справі, а саме: витяги та протоколи огляду сайту Державної Думи рф, достовірно свідчать, що ОСОБА_8 є депутатом Державної Думи рф, яка є вищим законодавчим органом рф. Унаслідок займаної ним посади значний період часу, тобто, будучи представником вищого законодавчого органу своєї країни, ОСОБА_8 не міг не знати про базові принципи міжнародного права, які були встановленні після закінчення Другої світової війни, а саме: добросовісного виконання міжнародних зобов`язань, непорушності державних кордонів, поваги до правосуб`єктності інших держав, територіальної рівності та цілісності держав тощо. Крім того, обвинувачений ОСОБА_8 , маючи значний політичний досвід, не міг не знати того, що Україна є суверенною державою з міжнародно визнаними кордонами, які були визнані, у тому числі рф. Факт того, що всі представники влади рф усвідомлюють та розуміють, що Україна є суверенною державою з міжнародно визнаними кордонами, крім вищевказаного, підтверджений і фактом ратифікації рф 22 квітня 2004 року Договору між Україною та рф про українсько-російський державний кордон від 28 січня 2003 року, яким визнано та демарковано кордон між Україною та рф. Тобто ОСОБА_8 , будучи депутатом Державної Думи Федеральних Зборів рф повинен був знати і достовірно знав про укладення такого договору державою, представником влади якої він і є, тобто рф.

Таким чином, ОСОБА_8 , будучи депутатом Державної Думи рф та представником влади, достовірно знав про незаконність, протиправність зміни меж території та державного кордону України. Разом з тим, обвинувачений ОСОБА_8 , будучи депутатом Держдуми Федеральних Зборів рф, спільно з іншими депутатами Державної Думи Федеральних Зборів рф взяв участь 15.02.2022 у голосуванні за постанову із зверненням до президента рф з проханням розглянути питання про визнання рф самопроголошених Донецької та Луганської народних республік, як самостійних, суверенних і незалежних держав та проголосував «за». та 22.02.2022 підтримав ратифікацію Договору про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу між рф і так званою «днр» та Договору про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу між рф і так званою «лнр».

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 ,а також інших депутатів Державної Думи рф призвели до тяжких наслідків у вигляді загибелі людей, у тому числі дітей, отримання ними тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості та заподіяння матеріальних збитків у вигляді знищення будівель, майна та інфраструктури, що є загальновідомим фактом та не потребує доведення.

Оскільки зазначені рішення були частиною злочинного плану військово-політичного керівництва рф, спрямованого на відокремлення від України частини її території і населення, їх існування використовувалися при створенні приводів для ескалації воєнного конфлікту і були спробою виправдання агресії перед громадянами російської федерації та світовою спільнотою, тому суд першої інстанції, оцінивши докази у справі окремо та в їх сукупності, дійшов переконливого висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_8 слід кваліфікувати за ч.3 ст. 110 КК України, а саме: за ознаками умисних дій, вчинених з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, кваліфікуючими ознаками якого є вчинення кримінального правопорушення особою, яка є представником влади, за попередньою змовою групою осіб, які призвели до загибелі людей або інших тяжких наслідків.

Вказане також узгоджується з позицією Верховного Суду, висловленою в постанові від 30.05.2024 справа № 127/26784/22, стосовно кваліфікації дії депутата Держдуми рф за ч.3 ст.110 КК України, який 15.02.2022 та 22.02.2022 голосував за звернення до президента рф з проханням розглянути питання про визнання рф самопроголошених Донецької та Луганської народних республік, як самостійних, суверенних і незалежних держав та підтримав ратифікацію Договору про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу між рф і так званою «днр» та Договору про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу між рф і так званою «лнр».

Безпідставними також є доводи захисника про те, що немає достатніх підстав вважати що саме ОСОБА_8 був присутнім на засіданнях Держдуми рф та сам особисто проголосував « 3А » проекти постанов від 15.02.2022 та 22.02.2022.

Так, факт голосування ОСОБА_8 15.02.2022 за підтримку проекта «постановления Государственной Думы № 58243-8 «Об обращении Государственной Думы Федерального Собрания Российской Федерации «к Президенту Российской Федерации ОСОБА_10 о необходимости признания Донецкой народной республики и Луганской народной республики», а також факт голосування ОСОБА_8 22.02.2022 на засіданні Державної Думи РФ за підтримку «проекта федерального закона № 75578-8 «О ратификации Договора о дружбе, сотрудничестве и взаимной помощи между Российской Федерацией и Донецкой Народной республикой» підтверджується протоколом огляду та додатками до нього від 31.03.2022.

Зокрема, з протоколу огляду від 31.03.2022 вбачається, що ОСОБА_8 , будучи депутатом Державної Думи РФ від партії «Единая Россия», 15.02.2022 та 22.02.2022 проголосував «За» проект «постановления Государственной Думы № 58243-8» та проголосував «За» «проект федерального закона № 75578-8.

При цьому загальновідомо, що голосування за вказані документи в Держдумі рф було відкритим з використанням електронної системи підрахунку голосів, що дозволяє за допомогою системи аналізу результатів голосування на засіданнях Державної Думи встановити інформацію про депутатів, які проголосували «за», «проти», утрималися, не голосували, а також встановити інформацію про належність депутатів до відповідної політичної партії ( її фракції).

Відповідно до ч. 1 ст. 223 КПК України слідчими (розшуковими) діями є дії, спрямовані на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні.

Згідно з ч. 1 ст. 237 КПК України з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів.

Так, п. 5 ч. 2 ст. 36 КПК України передбачено повноваження прокурора доручати проведення слідчих (розшукових) дій та НСРД оперативним підрозділам. Крім того, положення п. 3 ч. 1 ст. 40 КПК України також передбачають, що слідчий уповноважений доручати проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій відповідним оперативним підрозділам.

Положеннями ст. 41 КПК України передбачено, що оперативні підрозділи органів безпеки здійснюють слідчі (розшукові) дії та негласні слідчі (розшукові) дії в кримінальному провадженні за письмовим дорученням слідчого, дізнавача, прокурора. Під час виконання доручень слідчого, дізнавача, прокурора співробітник оперативного підрозділу користується повноваженнями слідчого. Співробітники оперативних підрозділів (крім підрозділу детективів, підрозділу внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України) не мають права здійснювати процесуальні дії у кримінальному провадженні за власною ініціативою або звертатися з клопотаннями до слідчого судді чи прокурора. Доручення слідчого, дізнавача, прокурора щодо проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій є обов`язковими для виконання оперативним підрозділом.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, огляд інтернет-сайту ДД рф здійснено оперуповноваженим з дотриманням вимог ст. 237 КПК України та зафіксовано (за допомогою функцій створення ярлика для відкритої веб-сторінки, скріншоту та друку) зміст відображеної у них, як електронних документах, інформації, підтверджує існування обставин, які підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні, а саме факт голосування ОСОБА_8 15.02.2022 та 22.02.2022.

Таким чином, підстав для визнання вищевказаних протоколів, якими здійснено огляд інтернет-сайту ДД рф, недопустимими і неналежними доказами колегія суддів не вбачає, оскільки це офіційний інтернет-ресурс, загальнодоступний у мережі Інтернет.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для перекваліфікації дій ОСОБА_8 з ч.3 ст.110 на ч.1 ст.110 КК України, як про це просить захисник.

Відповідно до ст.65 КК України при призначенні покарання враховується ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного, та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Зокрема, вирішуючи питання про призначення покарання суд першої інстанції урахував, що ОСОБА_8 вчинив особливо тяжкі злочини проти основ національної безпеки України, які призвели до загибелі людей, у тому числі дітей, отримання ними тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості та заподіяння матеріальних збитків у вигляді знищення будівель, майна, інфраструктури. Врахував суд першої інстанції і те, що ОСОБА_8 у судові засідання не з`явився, у зв`язку з чим розгляд судового провадження здійснювався за відсутності обвинуваченого (in absentia). Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, судом першої інстанції не встановлено. Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, судом першої інстанції не встановлено.

Перевіривши всі обставини, які мають значення при призначенні покарання, суд апеляційної інстанції вважає, що призначене судом першої інстанції покарання обвинуваченому ОСОБА_8 у межах санкції ч.3 ст. 110 КК України з конфіскацією усього належного йому майна на праві власності належним чином умотивоване та обґрунтоване, відповідає принципу співрозмірності конкретного злочинного діяння з обраним покаранням. Застосування від імені держави до обвинуваченого ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років відноситься до дискреційних повноважень суду, які було реалізовано при постановленні вироку.

Окрім того, колегія суддів зазначає, що обвинувачений ОСОБА_8 вчинив умисні особливо тяжкі злочини проти основ національної безпеки України, підтримуючи ідеї військово-політичного керівництва російської федерації щодо політичної, ідеологічної, національної нетерпимості та ненависті до української нації та державності, а також антиукраїнські рухи, спрямовані на відокремлення від України частини її території і населення та націлені на агресивну ідеологічну мотивацію і розповсюдження таких же настроїв у решти населення України, а тому відсутні підстави вважати, що призначене покарання є надмірно суворим та не відповідає особі обвинуваченого.

Зрештою апеляційний суд вважає, що держава Україна під контролем сторони захисту та суду використала всі можливості для того, щоб обвинувачений ОСОБА_8 мав право під час судового провадження як мінімум на такі гарантії: бути терміново і докладно повідомленим мовою, яку він розуміє, про характер і підставу обвинувачення; мати достатній час і можливості для підготовки свого захисту, обрати самому захисника; приймати участь в розгляді і захищати себе особисто або за посередництвом обраного захисника, бути повідомленим про це право і мати призначеного захисника безоплатно для нього. Натомість, обвинувачений ОСОБА_8 скористався своїми правами на власний розсуд за відсутності будь-яких перешкод для їх реалізації на території України.

В апеляційній скарзі містяться також і інші аргументи, які не потребують детального аналізу колегії суддів, оскільки не мають будь-якого вирішального значення в цьому провадженні та не можуть бути самостійною підставою для зміни чи скасування оскаржуваного вироку.

Вирок суду належним чином мотивований, відповідає вимогам кримінального закону і підстав для його зміни або скасування через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, про що захисник обвинуваченого ставить питання в апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 09 грудня 2024 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 110 КК України залишити без змін.

Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України судові рішення апеляційної інстанції набирають законної сили з моменту їх проголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Інформацію про ухвалення судового рішення опублікувати у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження згідно з положеннями ст. 297-5 КПК України та на офіційному веб-сайті суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4