Справа № 156/1484/24
Провадження № 1-кп/156/125/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2024 року сел.Іваничі

Іваничівський районний суд Волинської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши в підготовчому засіданні в залі суду № 1 у сел. Іваничі Волинської області (із застосуванням засобів відеоконференції з приміщенням Державної установи «Луцький слідчий ізолятор») кримінальне провадження (№ за ЄРДР 0000960 від 13.11.2024) за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 390 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Іваничівського районного суду Волинської області 27.11.2024 надійшов від прокурора Нововолинського відділу Володимирської окружної прокуратури Волинської області обвинувальний акт (з додатками) у кримінальному провадженні № за ЄРДР 0000960 від 13.11.2024.

Підготовче судове засідання, призначене на 02.12.2024 на 11 год 10 хв, було відкладено за клопотанням захисника ОСОБА_5 , на 26.12.2024 на 11 год 00 хв.

1.Позиції учасників кримінального провадження щодо можливості призначення кримінальної справи до розгляду по суті

1.1. У підготовчому судовому засіданні 26.12.2024 прокурор ОСОБА_3 запропонував призначити провадження до судового розгляду у відкритому судовому засіданні. На думку прокурора, кримінальне провадження за територіальністю та інстанційністю підсудне саме Іваничівському районному суду, наданий до суду обвинувальний акт відповідає вимогам закону, підстави для закриття провадження у справі відсутні, угод між сторонами кримінального провадження укладено не було; судове засідання необхідно здійснювати за участі прокурора, обвинуваченого та його захисника.

1.2. Обвинувачений ОСОБА_4 не заперечував проти призначення провадження до розгляду та задоволення клопотання прокурора, вважав за можливе призначити провадження до судового розгляду, здійснювати судовий розгляд у відкритому судовому засіданні за участі прокурора, обвинуваченого та його захисника; клопотань щодо виклику свідків, щодо витребування певних речей чи документів у третіх осіб ним заявлено не було.

1.3. Захисник ОСОБА_5 підтримав позицію обвинуваченого, вважав за можливе призначити справу до судового розгляду в відкритому судовому засіданні.

2.Вирішення судом процесуальних питань за підсумками підготовчого провадження

2.1 Вислухавши думку присутніх учасників кримінального провадження, дослідивши обвинувальний акт у кримінальному провадженні № за ЄРДР 0000960 від 13.11.2024 відносно ОСОБА_4 , додатки до обвинувального акта, суд дійшов таких висновків.

2.2. Обвинувальний акт до суду надійшов відповідно до вимог ст. 314 КПК України та за своїм змістом відповідає вимогам ст.291 КПК України.

2.3. Згідно з вимогами ст. 293 КПК України до обвинувального акта додані розписки обвинуваченого та його захисника про отримання копії обвинувального акта й реєстру матеріалів досудового розслідування.

2.4. Кримінальне провадження підсудне Іваничівському районному суду Волинської області.

2.5. Підстав для ухвалення процесуальних рішень, передбачених п. п. 1-4 ч.3 ст. 314 КПК України, суд не вбачає.

2.6. З метою всебічності та повноти розгляду питання про притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 390 КК України, заявлене прокурором клопотання про призначення судового розгляду підлягає задоволенню.

2.7. Крім того, згідно з вимогами ч. 5 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд у випадках, передбачених КПК, за власною ініціативою або за клопотанням обвинуваченого, його захисника чи законного представника, чи за клопотанням прокурора і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини вирішує питання щодо складання досудової доповіді, про що постановляє ухвалу із зазначенням строку підготовки такої доповіді.

2.8. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 314-1 КПК України з метою забезпечення суду інформацією, що характеризує обвинуваченого, а також прийняття судового рішення про міру покарання, представник уповноваженого органу з питань пробації складає досудову доповідь за ухвалою суду. Досудова доповідь складається щодо особи, обвинуваченої у вчиненні нетяжкого або тяжкого злочину, нижня межа санкції якого не перевищує п`яти років позбавлення волі.

2.9. Нормами ч.4 ст. 314-1 КПК України передбачені випадки, коли досудова доповідь не складається. Зокрема, досудова доповідь не складається щодо особи, яка вже відбуває покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі (п.2 ч.4 ст. 314-1 КПК України).

2.10. Обвинувачений був засуджений за скоєння кримінального правопорушення, кваліфікованого за ч.1 ст. 115 КК України, з призначенням покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років (вирок Енергодарського міського суду Запорізької області від 27.07.2016, ухвала Апеляційного суду Запорізької області від 01.02.2017), на теперішній час після заміни невідбутої частини вказаного покарання (на підставі ухвали Володимирецького районного суду Рівненської області від 08.07.2022) вже відбуває покарання у виді обмеження волі. Отже, в розглядуваному випадку у суду відсутні передбачені законом підстави для надання уповноваженому органу з питань пробації доручення скласти досудову доповідь щодо ОСОБА_4 ..

3. Щодо клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого

3.1. ОСОБА_4 на підставі ухвали слідчого судді Нововолинського міського суду Волинської області від 14.11.2024 у справі № 165/5003/24 перебуває під вартою в Державній установі «Луцький слідчий ізолятор» (строк застосування запобіжного заходу визначено до 12.01.2025). На теперішній час розгляд судовий кримінальної справи № 156/1424/24 не завершено.

3.2. Прокурор ОСОБА_6 23.12.2024 направив до суду клопотання про продовження ще на 60 днів строку дії раніше обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Своє клопотання прокурор мотивує тим, що ОСОБА_4 є особою, раніше засудженою до покарання у виді позбавлення волі за скоєння злочину проти життя людини, на теперішній час вже відбуває покарання у виді обмеження волі, а також обґрунтовано підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення проти правосуддя (самовільне залишення місця обмеження волі особою, яка відбуває покарання у виді обмеження волі), існує необхідність забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, з причини наявності ризиків з боку обвинуваченого в подальшому переховуватись від суду, здійснювати протиправний вилив на свідків, скоювати інші правопорушення.

3.3. Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні 26.12.2024 підтримав клопотання, подане прокурором ОСОБА_6 .. На думку прокурора, ОСОБА_4 вже відбував покарання у виді обмеження волі, але намагався самовільно залишити місце відбування покарання, під впливом суворості можливого покарання за скоєння злочину проти правосуддя, за який до винної особи може бути застосоване покарання у виді позбавлення волі на строк до 3 років, обвинувачений може намагатись уникнути суду, наслідки та ризик втечі для ОСОБА_4 у цьому випадку можуть бути визнані менш небезпечними, ніж покарання за скоєний злочин та процедура його відбування.

3.4. За твердженням прокурора, ОСОБА_4 , перебуваючи у виправному центрі (за попереднім місцем відбування покарання), матиме можливість незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, а також може вчинити інше кримінальне правопорушення, зокрема, повторити спробу втечі з виправного центру.

3.5. Прокурор вважає необхідним продовжити застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки (на думку сторони обвинувачення) інші, більш м`які запобіжні заходи, не здатні нівелювати існування ризиків у кримінальному провадженні з боку цієї особи.

3.6. Обвинувачений ОСОБА_4 не заперечував своєї винуватості у скоєнні інкримінованого йому діяння (самовільне залишення місця обмеження волі особою, яка відбуває покарання у виді обмеження волі), не заперечував проти продовження щодо нього строку тримання під вартою. Захисник ОСОБА_5 підтримав позицію свого підзахисного.

3.7. Розглядуване клопотання сторони обвинувачення суд вирішує таким чином.

3.8. За змістом ч.1 ст. 92 КПК України, за загальним правилом, обов`язок доказування у кримінальному провадженні покладається на слідчого, прокурора.

3.9 Згідно з ч.3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

3.10. Згідно зі ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому гл. 18 КПК.

3.11. За змістом ч.3 ст. 331 КПК України за наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Відтак, вбачається, що в межах підготовчого провадження (на підставі аналогії закону) є можливим ухвалення судом процесуального рішення про продовження строку дії запобіжного заходу.

3.12. Відповідно до ч.4 ст. 176 (гл. 18 розд. ІІ) КПК України, під час судового провадження запобіжні заходи застосовуються судом за клопотанням прокурора.

3.13. Згідно зі ст. 177 (гл. 18 розд. ІІ) КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

3.14. При цьому підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити такі дії.

3.15. Згідно з ч.1 ст. 183 (гл. 18 розд. ІІ) КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам.

3.16. Строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів (ч.1 ст. 197 (гл. 18 розд. ІІ) КПК України).

3.17. Клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч.1 ст. 199 (гл. 18 розд. ІІ) КПК України).

3.18. Оцінюючи наведені підстави для продовження у даній конкретній справі відносно ОСОБА_4 раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд звертає увагу на таке.

3.19. Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Органи державної влади, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Основного Закону). Ст. 29 Конституції України гарантується право кожної людини на свободу та особисту недоторканність.

3.20. Згідно зі ст. 9 Основного Закону чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

3.21. Україною 17.07.1997 ратифікована Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950), яка набрала чинності для України 11.09.1997. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

3.22. При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу під час розгляду відповідних клопотань, слідчий суддя, суд щоразу зобов`язаний враховувати, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини. Саме така правова позиція висловлена у п.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.04.2013 № 511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України».

3.23. Вирішуючи питання про наявність обґрунтованої підозри, поняття якої не міститься в національному законодавстві, слід виходити з його визначення, наведеного у п.175 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04) від 21.04.2011, де зазначено, що обґрунтована підозра - це існування фактів і інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти і інформація, якими сторона обвинувачення обґрунтовує причетність ОСОБА_4 до вчинення кримінального правопорушення проти правосуддя, в обвинувальному акті та реєстрі матеріалів досудового розслідування відображені з достатньою мірою для висновку про обґрунтованість повідомленої йому підозри.

3.24. Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 28.10.1994 у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (Murray v. the United Kingdom), заява № 14310/88, зазначив, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження, що є завданням наступних етапів кримінального процесу. Як вбачається із додатків до обвинувального акта, стороною обвинувачення зібрані певні докази у кримінальному провадженні, котрі дозволяють об`єктивному спостерігачу з великим ступенем упевненості стверджувати про причетність ОСОБА_4 до скоєння кримінального правопорушення (протокол огляду місця події, показання, котрі надали свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та інші), однак ці докази мають бути досліджені під час розгляду кримінальної справи по суті.

3.25. Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_4 органом досудового розслідування пред`явлені обвинувачення у скоєнні умисного нетяжкого злочину проти правосуддя, за який санкція відповідної частини статті КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років. При цьому ОСОБА_4 є особою, яка була раніше засуджена та відбуває на теперішній час покарання за особливо тяжкий злочин проти життя людини.

3.26. Обвинувачений не є працевлаштованим, не має міцних соціальних зв`язків, під впливом суворості можливого покарання за скоєння злочину проти правосуддя у виді позбавлення волі ОСОБА_4 може намагатись уникнути суду, наслідки та ризик втечі для обвинуваченого у цьому випадку можуть бути визнані менш небезпечними, ніж покарання за скоєний злочин та процедура його відбування. Суд враховує на фоні складної суспільно-політичної обстановки в Україні, запровадження в державі воєнного стану та збройної агресії російської федерації проти України високу імовірність виїзду особи на територію, котра є тимчасово непідконтрольною державній владі України, або за межі України, що тягнутиме за собою неминуче ускладнення процедури подальшого судового розгляду кримінальної справи.

3.27. Відтак, прокурором доведено існування щодо ОСОБА_4 ризику переховуватись від правосуддя.

3.28. Як убачається зі змісту документів, доданих прокурором до клопотання, обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності за умисний особливо тяжкий злочин проти життя людини, відбував покарання у виді тривалого позбавлення волі, обвинуваченому було замінено невідбуту частину покарання на більш м`яке (обмеження волі), однак ОСОБА_4 належних для себе висновків не зробив, самовільно залишив місце відбування покарання, місце його перебування було встановлене лише внаслідок оперативно розшукових заходів тривалістю близько однієї доби.

3.29. Відтак, прокурором доведено існування щодо ОСОБА_4 ризику вчинити інше кримінальне правопорушення, повторно скоїти втечу з виправного центру.

3.30. Водночас стороною обвинувачення не надано до суду жодних доказів, котрі дозволяли б поза розумним сумнівом припускати можливість впливу обвинуваченого на інших учасників кримінального провадження (заяв свідків про наявність протиправного тиску на них з боку обвинуваченого, звернень з цього приводу до правоохоронних органів тощо). Доказів наявності соціальних зв`язків обвинуваченого зі свідками стороною обвинувачення також не надано.

3.31. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Летельє проти Франції» (Letellier v. France), заява № 12369/86, від 26.06.1991, п. 39, визнав, що реальна небезпека чинення тиску на свідків може таки бути на початку справи, але з часом вона значно зменшується й врешті зникає зовсім. Таким чином, прокурором не було доведено існування з боку ОСОБА_4 ризику здійснення протиправного впливу на свідків у кримінальному провадженні.

3.32. Аналізуючи у своїй правозастосовній практиці питання застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що тримання під вартою є винятковим видом запобіжного заходу та застосовується лише у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе відвернути певні ризики, при цьому обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (рішення у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011, заява № 40107/02, п. 80).

3.33.У кримінальному провадженні можуть бути застосовані такі запобіжні заходи (ч. 1 ст. 176 КПК): особисте зобов`язання; особиста порука; застава; домашній арешт; тримання під вартою. Види цих заходів законодавцем наведено у порядку зростання ступеня суворості; відповідно найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

3.34. З урахуванням наданих ОСОБА_4 у суді пояснень з приводу наявності у нього зареєстрованого місця проживання у с. Водяне Кам`янсько Дніпровського району Запорізької області, відсутності у розпорядженні суду документів, котрі б підтверджували належність житла на праві власності певній особі, фактичного відбування обвинуваченим кримінального покарання у виді обмеження волі у виправному центрі застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді домашнього арешту не є можливим.

3.35. Будь-якими особами, котрі заслуговували б на довіру, на час розгляду судом питання про продовження строку застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не були взяті зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а відтак, запобіжний захід у виді особистої поруки відносно згаданої особи не може бути застосовано.

3.36. Запобіжний захід у виді особистого зобов`язання є недостатнім для забезпечення виконання ОСОБА_4 процесуальних обов`язків у вказаному кримінальному провадженні з огляду на його попередню спробу самовільно залишити місце відбування покарання у виді обмеження волі.

3.37. Отже, підстави для обрання більш м`якого запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 на теперішній час відсутні.

3.38. Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи і за наявності підстав, вичерпний перелік яких визначений в ст. 183 КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу. За змістом п. 2 ч.2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою може бути застосований, зокрема, до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років, виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених ст. 177 КПК, буде доведено, що, перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину. ОСОБА_4 належить саме до такої категорії осіб, йому обґрунтовано повідомлено про підозру у самовільному залишенні місця відбування покарання у виді обмеження волі, відтак, є підстави стверджувати про намагання з боку обвинуваченого переховуватись від правосуддя.

3.39. Оцінюючи в сукупності особу ОСОБА_4 , обставини вчинення кримінального правопорушення, необхідність забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також доведеність прокурором наявності обставин, передбачених ч.1 ст. 194 КПК України, існування відносно обвинуваченого двох ризиків з числа визначених ст. 177 КПК України, суд вважає за необхідне продовжити застосування відносно обвинуваченого раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Суд продовжує строк тримання обвинуваченого під вартою до 50 днів (із можливістю внесення застави).

3.40. Продовжуючи застосування раніше обраного щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд одночасно визначає заставу у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Нормами ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» визначено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб: з 1 січня 2024 року 3028,00 грн.. Отже, в грошовому вираженні визначена судом сума застави становить 60560,00 грн., що з урахування матеріального стану обвинуваченого є достатнім для забезпечення виконання ОСОБА_4 обов`язків, встановлених КПК.

Керуючись ст. 7,8, 131, 176, 177, 178, 194, 314,315 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Кримінальне провадження (№ за ЄРДР 0000960 від 13.11.2024) за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 390 КК України, прийняти до провадження Іваничівського районного суду Волинської області.

Призначити справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні в приміщенні цього суду (юридична адреса: вул. Незалежності,16, сел. Іваничі, Володимирський район, Волинська область) на 03.01.2025 на 13 год. 00 хв..

Про дату, час та місце здійснення судового розгляду повідомити прокурора, обвинуваченого, захисника.

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 390 КК України, задовольнити частково.

Продовжити дію обраного відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою (з можливістю внесення застави) у Державній установі «Луцький слідчий ізолятор» на строк п`ятдесят днів, тобто з 26.12.2024 по 13.02.2025 включно.

Визначити для обвинуваченого заставу в розмірі 20 (двадцяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, в грошовому вираженні 60560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) гривень 00 копійок.

Копію цієї ухвали направити до Державної установи «Луцький слідчий ізолятор» - для виконання в частині обраного щодо обвинуваченого запобіжного заходу.

Строк дії цієї ухвали (в частині запобіжного заходу для обвинуваченого ОСОБА_18 ) встановити до 13.02.2025 включно.

Ця ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ця ухвала суду може бути оскаржена (лише в частині продовження застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою) на підставі п.1-1 ч.2 ст. 395 КПК України безпосередньо до Волинського апеляційного суду впродовж п`яти днів з дня її проголошення (для особи, яка перебуває під вартою, строк подання апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення).

Суддя ОСОБА_1