Номер провадження:1-кс/521/769/25
У Х В А Л А
27 березня 2025 року
Слідчий суддя Малиновського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , з секретарем судового засідання ОСОБА_2 , здійснив судовий контроль за дотриманням прав свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.
Сторони кримінального провадження, які приймали участь: скаржник ОСОБА_3
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
1.Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається.
Слідчим суддею проводився розгляд скарги ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора Малиновської окружної прокуратури м. Одеси щодо невнесення до ЄРДР відомостей про скоєння на думку скаржника кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 109, ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 111-1, ч. 1 ст. 111-2, ч. 2 ст. 114-1, ч. 2 ст. 436-2, ч. 1 ст. 442 КК Президентом України ОСОБА_4 .
Скарга розглядалась за ініціативою ОСОБА_3 .
2.Встановлені слідчим суддею обставини із посиланням на докази.
01.12.2024 року громадянин ОСОБА_3 звернувся до Малиновської окружної прокуратури м. Одеси із заявою про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 109, ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 111-1, ч. 1 ст. 111-2, ч. 2 ст. 114-1, ч. 2 ст. 436-2, ч. 1 ст. 442 КК Президентом України ОСОБА_4 .
У заяві скаржник приводить ряд загальновідомих фактів діяльності Президента України під час виконання своїх обов`язків як Президента України. Не погоджуючись з такими діями Президента, скаржник стверджує, що вони містять склади кримінальних правопорушень: ч. 1 чт. 109 КК /Дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади/, ч. 1 ст. 111 КК /Державна зрада/, ч. 1 ст. 111-1 КК /Колабораційна діяльність/, ч. 1 ст. 111-2 КК /Пособництво державі-агресору/, ч. 2 ст. 114-1 КК / Перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань/, ч. 2 ст. 436-2 КК / Виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, глорифікація її учасників/, ч. 1 ст. 442 КК /Геноцид/.
Станом на день звернення до слідчого судді, відомості про злочин прокурором не внесені до ЄРДР.
Оскільки вказані дії прокурора суперечать вимозі ч. 1 ст. 214 КПК скаржник просить внести відповідні відомості до ЄРДР.
3.Позиції сторін кримінального провадження. Судовий виклик.
Скаржник ОСОБА_3 в судовому засіданні просив скаргу задовольнити та зобов`язати уповноважених на те посадових осіб Малиновської окружної прокуратури м. Одеси внести відповідні відомості про кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 109, ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 111-1, ч. 1 ст. 111-2, ч. 2 ст. 114-1, ч. 2 ст. 436-2, ч. 1 ст. 442 КК у відношенні Президента України до ЄРДР.
Прокурор в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просив розглянути скаргу без його участі та відмовити в її задоволенні, оскільки законних підстав для її задоволення не має.
3.Мотиви, з яких слідчий суддя виходив при постановлені ухвали, положення закону яким керувався слідчий суддя.
Вивчивши скаргу та матеріали, додані до неї, вислухавши думку скаржника, слідчий суддя вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Слідчим суддею встановлено, що зміст заяви про злочин зводиться до загальних термінів та понять. Узагальнення, які викладені у заяві про злочин не мають ані форми, ані змісту кримінальних правопорушень передбачених заявником. Широта доводів у заявника настільки велика, що він не обтяжує себе змістом конкретних фактів незаконних дій Президента України.
Наприклад, невнесення подання до Верховної Ради України про оголошення стану війни у разі збройної агресії, що є на думку заявника державною зрадою. Такі заяви є ніщо інше, ніж політичний заклик. Однак, відповідно до Конституції України, саме Президент України є главою держави і виступає від її імені. Президент України є гарантом державного суверенітету, територіальної цілісності України, додержання Конституції України, прав і свобод людини і громадянина.
Якщо уважно ознайомитись з його повноваженнями у Розділі V Конституції, то останній самостійно визначає зовнішню політику держави та деякі питання внутрішньої політики держави. У даному випадку Президент вважав за можливе і необхідне обмежитись введення в державі воєнного стану. Незгода громадянина з певними діями Президента України є також правом будь-якої особи, однак така незгода не може бути у формі ультиматуму. Кожний повинен користуватись своїми права добросовісно. Відповідно, незгода з діями Президента України навіть за формою дій останнього, не утворюють будь-який склад кримінального правопорушення.
Інший приклад. «Зеленський перебуваючи в Донецькій області 26 жовтня 2021 року надав наказ роззброєння ЗСУ». Вказані дії, на думку скаржника, є пособництво державі-агресору та державна зрада.
На думку слідчого судді, вирвані з контексту висловлювання Президента України, як і його дії, не містять ознак будь-якого кримінального правопорушення. Як зазначено вище, Президент України є гарантом державного суверенітету, територіальної цілісності України, додержання Конституції України, прав і свобод людини і громадянина. Він є Верховним Головнокомандувачем Збройних Сил України; призначає на посади та звільняє з посад вище командування Збройних Сил України, інших військових формувань; здійснює керівництво у сферах національної безпеки та оборони держави.
За таких повноважень, є очевидним, що Президент був здатний і мав право надавати відповідні Накази. Разом з тим, мотиви і мета таких дій є також індивідуальним і виключним правом Президента. Серед таких дій, очевидно, могло бути і щире бажання закінчити війну на території України. Натомість, за логікою скаржника, будь-які дії, які не узгоджуються з особистим баченням розвитку подій, одразу тлумачаться як злочин.
Тобто, можливо зробити узагальнюючий висновок, що доводи, викладені у заяві, як злочини, насправді є виключно політичною агітацією та суб`єктивним баченням загальновідомих подій в Україні, без означення часу, місця та способу вчинення кримінальних правопорушень.
Слідчий суддя неодноразово проводив у своїх рішеннях думку, що внесенню в ЄРДР підлягають не будь-які заяви, а лише заяви та повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, зміст яких відповідає не тільки вимогам КПК, а й містить відомості про об`єктивну сторону правопорушення.
Так, заява про кримінальні правопорушення, щонайменше, повинна містити дані щодо такого правопорушення, а саме подію правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчиненого). Якщо особі відома інформація про особу, яка можливо вчинила незаконні дії, вона повинна бути також зазначена у заяві. Всі характерні особливості такої події, факти і обставини, пов`язані із правопорушенням та які здатні допомогти органу досудового розслідування у припиненні правопорушення або його розкритті також повинні бути зазначені у заяві про кримінальне правопорушення.
Загальний обсяг дій, які означені ОСОБА_3 як кримінальні правопорушення настільки узагальнені, що не мають змістовної юридичної форми. Якщо особа не є юристом, зрозумілим є неможливість викласти обставин правопорушення юридичною термінологією із зазначенням всіх ознак кримінального правопорушення. Натомість, будь-яка людина повинна описати щонайменше такі події життя, які дійсно мали місце і стали їй відомі, за якими можливо б було ідентифікувати об`єкт правопорушення (суспільні відносини, які охороняються законом) та коло можливих суб`єктів таких незаконних дій. Не можна розпочати досудове розслідування за узагальненими фактами та обставинами, які мають загально відому природу, натомість, не відображають зміст кримінальних правопорушень.
Юридичні гарантії, які встановлені у ст. 60 КПК, надають право особі на захист своїх інтересів від правопорушень. Разом з тим, суб`єктивне бачення розвитку України, незгода громадянина України з прийнятими Президентом України рішеннями, не згода з зовнішньою політикою або внутрішнім керівництвом держави не свідчить про вчинення кримінальних правопорушень Президентом України. Відповідно, подача заяви про злочин, як форма захисту власних інтересів не є необмеженим засобом захисту в демократичному суспільстві. Таке помилкове сприйняття закону, є спотворенням самого змісту закону. А як відомо, «Ніщо так прямо і явно не забезпечує і не наближає загального блага людей у ??цьому світі, як підкорення закону, ….. і ніщо не породжує стільки нещасть і плутанини, як нехтування ними»1.
Слідчий суддя вважає, що за загальним змістом подана заява про кримінальні правопорушення нагадує більше політичний памфлет, аніж заяву про кримінальні правопорушення. Так саме як і виступ скаржника в судовому засіданні, більше нагадує виступ на політичних зборах та мітингах, ніж свідоме та розумне бажання отримати юридичний захист своїх прав у правовому полі у суді.
Для ОСОБА_3 , очевидно, порушеннями є всі дії людей, які не узгоджуються з його переконаннями та баченням тих чи інших суспільних процесів. Навпаки, погодження з думками останнього, призводять до ейфорії та публічного схвалення такої поведінки, про що свідчить гасла «Слава Україні… або Ганьба…» в залежності від рішення слідчого судді. Однак, поза увагою скаржника залишається думка, що всі люди різні та всі мають право на власну думку, яка може не узгоджуватись із суб`єктивним баченням тих чи інших подій сприйнятих ОСОБА_3 . Більше того, люди, наділені владними повноваженнями, в силу закону мають дещо більше повноважень від звичайної людини і вправі вимагати від громадянина, який як відомо презюмується законослухняним, виконання тих чи інших вимог нормативних актів. У випадку їх невиконання наступають відповідні санкції.
У даному випадку, ОСОБА_3 , незрозуміло з яких підстав, вважає себе вищим за закони України, політичне керівництво держави та правоохоронну систему України, нав`язуючи власні переконання як загально відомі цінності моралі і права, яким повинні слідувати інші. Разом з тим, така поведінка більше свідчить про грубі порушення законів України, створення умов для дестабілізації суспільного порядку в державі і завдання шкоди інтересам України. Окрім того, деякі висловлювання ОСОБА_3 , на кшталт «закінчення повноважень Президента України, зрада інтересам держави України… та інш.» зв`язані із наративами, які транслює ворог України представники влади РФ. Такий порядок речей, не може залишитись осторонь від законної державної реакції.
Можливо пан ОСОБА_3 і переслідує благі наміри, однак засоби, за допомогою яких він вдається до змін в України свідчать про помилково обраний захід.
Оскільки ч. 1 ст. 22 КПК передбачає змагальність при здійсненні кримінального провадження, що має своє вираження у самостійному обстоювані сторонами їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК, слідчий суддя вважає, що скаржник під час судового розгляду скарги, не довів у судовому засіданні, що мало місце вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 109, ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 111-1, ч. 1 ст. 111-2, ч. 2 ст. 114-1, ч. 2 ст. 436-2, ч. 1 ст. 442 КК.
Відповідно в задоволенні скарги ОСОБА_3 необхідно відмовити.
Одночасно необхідне роз`яснити скаржнику, що відмова в задоволенні скарги в частині внесення відомостей до ЄРДР про правопорушення, не позбавляє його права звернутись повторно з заявою про кримінальне правопорушення, до відповідного органу досудового розслідування або до прокурора, із заявою про правопорушення, однак з урахуванням вимог законів, які витлумачені у даному рішенні.
Постановляючи ухвалу, слідчий суддя керується ст. ст. 303, 306, 307, 309 КПК.
1.Висновки слідчого судді.
В задоволені скарги ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора Малиновської окружної прокуратури м. Одеси Малиновської окружної прокуратури м. Одеси щодо невнесення до ЄРДР відомостей про скоєння на думку скаржника кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 109, ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 111-1, ч. 1 ст. 111-2, ч. 2 ст. 114-1, ч. 2 ст. 436-2, ч. 1 ст. 442 КК Президентом України ОСОБА_4 відмовити.
Копію ухвали направити скаржнику ОСОБА_3 , керівнику Малиновської окружної прокуратури м. Одеси.
2.Строк і порядок набрання ухвалою законної сили та її оскарження.
Ухвала слідчого судді набирає законної сили з моменту її оголошення і підлягає безумовному виконанню.
Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя: ОСОБА_1
[1]Джон Лок, Розвідка про людське розуміння (1671-1686 р.р.), Книга друга, Глава двадцять восьма. П. 11. Твори у трьох томах. Том 1. Інститут філософії «Думка». М. 1985 р. С. 408.
1 Джон Лок, Розвідка про людське розуміння (1671-1686 р.р.), Книга друга, Глава двадцять восьма. П. 11. Твори у трьох томах. Том 1. Інститут філософії «Думка». М. 1985 р. С. 408.