Справа № 650/523/25
провадження № 1-кп/650/390/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ України

08 квітня 2025 року Великоолександрівський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

із секретарем ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Велика Олександрівка кримінальне провадження № 0002009 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новорайськ, Бериславського району, Херсонської області, українця, громадянина України, з повною середньою освітою, не депутата, одруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 128 КК України,

встановив:

ОСОБА_4 28 вересня 2024 року, в проміжку часу з 07 години 00 хвилин до 08 години 00 хвилин, більш точний час досудовим розслідування не встановлено, знаходячись на присадибній території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , під час словесного конфлікту з ОСОБА_5 , який виник на ґрунті давніх особистих неприязних відносин, діючи умисно, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, наніс йому два удари кулаками лівої та правої руки по обличчю. Від отриманих ударів ОСОБА_5 , втратив рівновагу та впав на ґрунтову ділянку місцевості, внаслідок чого отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого двохкісточкового перелому правої гомілки, який виник при падінні з висоти власного зросту від підвертання ступні і відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості по критерію тривалості розладу здоров`я.

На судовому засіданні обвинувачений вину визнав повністю та пояснив, що 28 вересня 2024 року близько 07:45 ранку він перебував на території домоволодіння разом із кількома працівниками. За його словами, до них підійшов потерпілий ОСОБА_5 і почав шукати ключі у тракторі, який йому не належав. Обвинувачений зробив йому зауваження, оскільки трактор не був закріплений за потерпілим, і попросив не чіпати техніку.

Після цього, за словами обвинуваченого, між ними виникла словесна перепалка. Потерпілий, як стверджує обвинувачений, підійшов до нього з відстані 45 метрів і схопив його за шию. Обвинувачений пояснив, що злякався цієї дії, згадавши також, що раніше потерпілий нібито вже висловлював на його адресу погрози. Внаслідок переляку обвинувачений наніс два удари кулаками по обличчю потерпілого, визнавши при цьому, що діяв неправильно і не мав наміру завдавати шкоди.

Він стверджував, що по ногах потерпілого не бив, і що падіння сталося внаслідок втрати рівноваги після ударів у голову. Обвинувачений зазначив, що потерпілий, падаючи, продовжував тримати його за шию та порвав йому футболку і ланцюжок. Після падіння потерпілий вигукнув: «Нога, нога», і попросив допомоги. До нього підбігли інші працівники, допомогли піднятися, дали палицю, і він пішов, спираючись на неї.

Корнієнко підкреслив, що не мав наміру вступати в бійку, не був у стані алкогольного сп`яніння, та розкаюється у скоєному. Він визнав, що втратив самоконтроль у моменті, діяв з переляку та жалкує про свої дії. Обвинувачений додав, що йому.

На запитання потерпілого обвинувачений відповів, що діяв не через злі наміри, а через страх, викликаний тим, що його схопили за шию, що спровокувало його реакцію. Щодо обставин конфлікту, він підтвердив, що трактор, до якого підійшов потерпілий, йому не належав, але той почав там щось шукати, і саме це стало причиною зауваження. Також він пояснив, що жодного удару по нозі не завдавав, а травма стала наслідком падіння. Обвинувачений заявив, що вину визнає повністю, і ще раз висловив щире каяття.

Обвинувачений, надаючи пояснення щодо цивільного позову, зазначив, що вважає вимоги потерпілого щодо матеріальної шкоди недостатньо підтвердженими. Він звернув увагу на те, що до позову долучені виключно чеки і квитанції, однак, на його думку, відсутні документи, які б прямо підтверджували, що саме ці ліки були призначені лікарем та що їх покупка була необхідною. Зокрема, обвинувачений наголошував на відсутності підписів лікарів, рецептів чи висновків, які б прямо пов`язували витрати з конкретним медичним призначенням. Він висловлював сумніви щодо того, чи дійсно всі зазначені у чеках препарати були придбані саме для лікування потерпілого, а також чи дійсно вони були використані за призначенням, а не придбані для когось іншого.

Разом з тим, після дослідження наданої суду медичної документації, у тому числі виписки зі стаціонару та висновку судово-медичної експертизи, обвинувачений визнав, що комплект імплантів для остеосинтезу дійсно було придбано і встановлено під час оперативного втручання, і в цій частині позовні вимоги визнав.

Щодо інших витрат на медикаменти він залишився при своїй позиції і продовжував наполягати на тому, що вони належним чином не підтверджені. Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди обвинувачений зазначив, що не заперечує самого факту заподіяння моральних страждань потерпілому, однак вважає заявлену суму завищеною. За його словами, на даний момент не має фінансової можливості сплатити таку суму, та вважає, що розмір моральної шкоди міг би становити 10 тисяч гривень, що, на його думку, було б справедливим з урахуванням обставин справи.

На судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 зазначив, що між ним і обвинуваченим ОСОБА_4 дійсно стався конфлікт, у ході якого він отримав тілесні ушкодження. Він пояснив, що в той день побачив трактор, підійшов до нього, щоб забрати свої інструменти, оскільки вважав, що вони там залишилися. Обвинувачений зробив йому зауваження, після чого між ними почалася словесна перепалка.

Потерпілий визнав, що схопив обвинуваченого за одяг, а саме за футболку, і в цей момент отримав два удари в обличчя, після чого впав і отримав травму ноги. Він зазначив, що не завдавав ударів обвинуваченому й не мав на меті спричинити конфлікт, а просто хотів забрати свої речі. Потерпілий запевнив, що першим не вдарив обвинуваченого, а його дії не мали агресивного характеру.

Надаючи пояснення щодо цивільного позову, потерпілий зазначив, що внаслідок протиправних дій обвинуваченого йому було завдано як матеріальної, так і моральної шкоди. Він пояснив, що після отриманих ударів упав і зазнав тяжкої травми ноги, яка призвела до тривалого лікування, втрати працездатності та необхідності витрат на медичну допомогу. Потерпілий наголосив, що змушений був купувати ліки, медичні вироби, зокрема імпланти, які використовувалися під час операції, що підтверджується як медичною документацією, так і чеками, накладними та квитанціями. У відповідь на зауваження обвинуваченого щодо відсутності підписів лікарів та прямих вказівок на призначення окремих препаратів, потерпілий пояснив, що всі витрати були обґрунтованими, адже відповідні ліки йому фактично призначалися та застосовувалися у процесі лікування, що видно із записів у медичній картці. Він також зауважив, що отримана травма суттєво змінила його спосіб життя: він тривалий час не міг виконувати звичні обов`язки вдома, потребував постійних поїздок для лікування, а спілкування з правоохоронними органами, до якого він не звик, викликало у нього додатковий стрес. Потерпілий висловив переконання, що обвинувачений не вчинив жодних дій для компенсації заподіяної шкоди, не виявив щирого каяття та не зробив жодних кроків для відновлення порушених прав. У зв`язку з цим він просив суд задовольнити цивільний позов у повному обсязі, наголосивши, що заявлена сума є обґрунтованою як з огляду на понесені витрати, так і на пережиті ним фізичні та моральні страждання. У судових дебатах потерпілий додатково зазначив, що працював водієм і мав стабільний дохід у розмірі щонайменше 30 тисяч гривень на місяць. За його словами, внаслідок отриманої травми він втратив можливість працювати, що ще більше ускладнило його матеріальне становище та посилило моральні страждання. Він наголосив, що саме через цю обставину не вважає за можливе зменшення заявленої суми моральної шкоди і наполягає на її повному стягненні, вважаючи цю вимогу обґрунтованою і справедливою.

Стосовно міри покарання потерпілий висловив позицію, що не наполягає на позбавленні волі обвинуваченого, оскільки розуміє, що у того є діти, і йому не хотілося б, щоб обвинувачений опинився у в`язниці.

Також потерпілий зазначив, що не заперечує проти позиції прокурора, яка передбачає призначення покарання у вигляді одного року обмеження волі з звільненням від його відбування на підставі статті 75 КК України з встановленням іспитового строку тривалістю один рік.

На судовому засіданні прокурор підтримав обвинувальний акт, просив притягнути обвинуваченого до кримінальної відповідальності призначивши покарання у виді 1 року обмеження волі із звільненням від його відбування з іспитовим строком три роки. Цивільний позов просив задовольнити.

Крім допиту обвинуваченого та потерпілого, на судовому засіданні також були досліджені матеріали, що характеризують обвинуваченого, згідно з якими він характеризується позитивно, притягувався до кримінальної відповідальності в 2010 році, одружений та має дітей, не перебуває на обліку органів пробації, а також на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра.

Згідно із частиною третьою статті 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

На виконання вказаних умов суд встановив, що обвинувачений та потерпілий правильно розуміють обставини зазначені в обвинувальну акті, які не оспорювались сторонами, а їх позиція з цього приводу є добровільною, про що свідчать надані ним пояснення, згідно з якими вони послідовно розповіли про обставини подій, сприймаючи їх у сукупності та не виявляючи при цьому невпевненості, надавали їм вірну оцінку, проявляли детальну обізнаність з приводу суті вчиненого правопорушення.

На судовому засіданні суд роз`яснив сторонам, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, проти чого останні не заперечили та проявили обізнаність щодо характеру такого обмеження.

Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши правильність кваліфікації дій обвинуваченого, виконавши вимоги частини третьої статті 349 КПК України, керуючись принципами диспозитивності та змагальності, суд дійшов висновку, що інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення мало місце за встановлених обставин, останній винен у його вчиненні та підлягає покаранню в межах санкції відповідної статті.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 необхідно кваліфікувати за частиною першою статті 128 КК України як необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

При визначенні виду та міри покарання для обвинуваченого суд, відповідно до засад призначення покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до нетяжких злочинів, ступінь здійснення злочинного наміру та причини, внаслідок яких було вчинено відповідне кримінальне правопорушення, ступінь його суспільної небезпеки, ставлення обвинуваченого до вчиненого, наслідки його вчинення, беззаперечне визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, особу винного, відомості щодо чого викладено вище.

Визначаючи міру покарання, суд також враховує, що обвинувачений повністю визнав свою вину, і під час досудового розслідування сприяв встановленню усіх обставин, що підлягали з`ясуванню. Внаслідок таких дій обвинуваченого слідством було встановлено усі обставини справи.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено, до обставин, що пом`якшують покарання суд відносить: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Виходячи із принципу призначення покарання необхідного і достатнього для виправлення обвинуваченого і упередження можливості вчинення ним нових злочинів, та враховуючи позицію прокурора та потерпілого щодо необхідного покарання, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді одного року обмеження волі із звільненням від його відбування з іспитовим строком один рік.

При вирішенні цивільного позову заявленого потерпілим суд виходив з таких міркувань.

Відповідно до положень статей 55, 56, 61, 128 КПК України фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, вправі пред`явити до обвинуваченого цивільний позов, який розглядається судом у кримінальному провадженні.

Відповідно до частини першої статі 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Потерпілий ОСОБА_5 звернувся до суду із позовом до обвинуваченого, в якому просить стягнути з останнього на свою користь 28 624,87 грн матеріальної шкоди та 50 000 грн моральної шкоди, зазначивши в обґрунтування, що злочинними діями обвинуваченого йому були заподіяні тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що спричинили фізичні страждання, значні фінансові витрати на лікування, а також душевні переживання, пов`язані з обмеженням у повсякденному житті, зміною звичного способу життя та необхідністю тривалого лікування.

Судом встановлено, що 28 вересня 2024 року обвинувачений, перебуваючи на присадибній території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , під час словесного конфлікту з ОСОБА_5 , який виник на ґрунті давніх особистих неприязних відносин, наніс останньому удари в область голови, внаслідок чого потерпілий втратив рівновагу, впав та отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого двохкісточкового перелому правої гомілки. Висновком експерта встановлено, що отримані ушкодження належать до категорії середнього ступеня тяжкості.

У судовому засіданні підтверджено, що обвинувачений не вживав заходів для добровільного відшкодування спричиненої шкоди ні під час досудового розслідування, ні на момент розгляду справи судом.

Відповідно до частини першої статті 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до обвинуваченого. Згідно з частиною першою статті 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково, або відмовляє в ньому.

Щодо вимог про стягнення матеріальної шкоди суд бере до уваги, що потерпілим були здійснені витрати на придбання ліків, медичних виробів, імплантів для остеосинтезу та інші супутні витрати на лікування, що підтверджуються наданими копіями квитанцій, чеків, накладних і рецептом. Загальна сума доведених витрат становить 28 624,87 грн, що узгоджується з вимогами пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року, згідно з яким відшкодуванню підлягає фактична вартість витрат, підтверджена належними доказами. Підстави для сумніву в достовірності наданих доказів у суду відсутні.

Вказана сума складається з таких витрат: 18 700 грн витрачено на придбання імплантів для остеосинтезу у ФОП ОСОБА_6 , а також 187 грн сплачено як банківську комісію, що підтверджується накладною та квитанцією від 16.10.2024, а також чеком №425885; 1 945 грн витрачено на придбання лікарських засобів, що підтверджується квитанцією від 16.10.2024 з аптеки «Сімейна» (чек №1637006); 2 000 грн вартість лікарських засобів, придбаних у ФОП ОСОБА_7 , що підтверджується чеком від 17.10.2024 (чек ФН ); 2 462,50 грн витрати на ліки, що підтверджується чеком від 30.09.2024 №Yir4qSD4qY ТОВ «Аптека Низьких Цін Кремінь»; 376,97 грн витрачено на ліки, що підтверджується квитанцією №009950 від 26.10.2024, виданою ФОП ОСОБА_8 ; 520,30 грн витрати на ліки, підтверджені чеком №203330 від 12.10.2024 ТОВ «Система Аптек «Лінда-ФАРМ»; 438 грн вартість ліків, підтверджена чеком №203100 від 10.10.2024 ТОВ «Система Аптек «Лінда-ФАРМ»; 1 313 грн витрати на лікарські засоби, що підтверджується чеком від 22.10.2024 ТОВ «ФАРМВІС»; 682,10 грн витрати на ліки, що підтверджується чеком №149239 від 05.10.2024.

Відповідач на судовому засіданні визнав обґрунтованими витрати потерпілого лише в частині придбання ним імплантів для остеосинтезу та заперечив щодо обґрунтованості інших витрат потерпілого з огляду на те, що з наданих останнім документів не вбачається чіткий зв`язок зазначених витрат із лікуванням саме внаслідок отриманої ним травми закритого двохкісточкового перелому правої гомілки, а також не встановлено, що придбані лікарські засоби призначалися потерпілому для безпосереднього застосування під час лікування зазначеної травми.

Суд не погоджується з такою позицією обвинуваченого, оскільки із наданих потерпілим документів, висновку експерта №?165 від 20 листопада 2024 року, а також медичної карти стаціонарного хворого №?24П28327 на ім`я ОСОБА_5 вбачається, що потерпілий проходив лікування з приводу закритого двохкісточкового перелому правої гомілки, що вимагало не лише оперативного втручання з використанням імплантів, а й подальшого медикаментозного лікування.

Зі змісту медичної карти вбачається, що потерпілому було призначено лікарські засоби для знеболення, профілактики запалення, запобігання інфекційним ускладненням, а також для загального відновлення післяопераційного стану. Усі надані потерпілим квитанції та чеки підтверджують придбання саме таких засобів протягом періоду лікування. Придбання здійснювалися незабаром після травми, у межах періоду активного лікування, що підтверджує послідовність та відповідність часу і характеру витрат отриманим тілесним ушкодженням.

Факт придбання лікарських засобів, що були призначені лікарем, підтверджується даними медичної карти стаціонарного хворого, а саме зазначенням конкретних груп препаратів, що застосовувалися в процесі лікування, а також рецептом від 29.09.2024 року, виданим відділенням політравм.

Таким чином, усі витрати, понесені потерпілим, включаючи вартість імплантів, ліків, виробів медичного призначення та супутні витрати, мають причинно-наслідковий зв`язок з отриманою травмою, є обґрунтованими, документально підтвердженими та такими, що підлягають відшкодуванню.

Суд також враховує, що обвинувачений, заперечуючи проти обґрунтованості заявлених потерпілим витрат, не зазначає, які саме витрати він вважає необґрунтованими, не наводить конкретних аргументів щодо недоцільності або надмірності окремих сум, не ставить під сумнів достовірність документів, що підтверджують витрати, та не подає будь-яких альтернативних доказів чи медичних висновків, які б спростовували необхідність придбання зазначених лікарських засобів у відповідний період.

Заперечення обвинуваченого мають загальний характер, є необґрунтованими та зводяться лише до припущення про можливу відсутність прямого зв`язку між витратами та лікуванням конкретної травми, без належного аналізу змісту наданих медичних документів або оцінки їх достовірності. Така позиція, на переконання суду, не може бути підставою для відмови у задоволенні відповідної частини цивільного позову, оскільки не спростовує надані потерпілим докази та не знімає з обвинуваченого обов`язку з відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Щодо моральної шкоди, суд бере до уваги, що потерпілий зазнав сильного фізичного болю та душевних страждань, що виявлялися в тривалому лікуванні, порушенні звичного способу життя, необхідності постійних переміщень у зв`язку з лікуванням, обмеженнях у виконанні повсякденних домашніх обов`язків, а також дискомфорті, пов`язаному з комунікацією з правоохоронними органами.

Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, підлягає відшкодуванню особою, яка її завдала, за наявності її вини. Як передбачено частиною третьою статті 23 ЦК України, розмір відшкодування визначається судом з урахуванням характеру правопорушення, глибини страждань, тривалості їх впливу, а також з урахуванням вимог розумності й справедливості.

Враховуючи, що обвинувачений умисно вчинив протиправні дії, внаслідок яких потерпілий зазнав ушкоджень, що спричинили йому значні фізичні та душевні страждання, зміни у життєвому укладі, а також реальні витрати на лікування, суд вважає заявлену суму моральної шкоди у розмірі 50 000 грн обґрунтованою, співмірною з характером і обсягом заподіяних страждань та такою, що відповідає принципу справедливості.

Заявляючи про можливість відшкодування потерпілому лише 10 000 грн моральної шкоди, обвинувачений не навів обставин, які б свідчили про співмірність такої суми обсягу завданих потерпілому страждань з огляду на характер і тяжкість правопорушення, наслідки для здоров`я потерпілого, тривалість лікування, вимушені зміни у його способі життя, а також тривалий емоційний дискомфорт, спричинений злочинними діями.

Обґрунтування позиції обвинуваченого зводиться до формального посилання на менший розмір компенсації, без урахування конкретних індивідуалізованих факторів, які мають значення для визначення розміру моральної шкоди відповідно до частини третьої статті 23 ЦК України. Водночас, суд виходить із того, що компенсація моральної шкоди має не лише частково полегшити пережите потерпілим, а й забезпечити справедливу оцінку обставин справи, а тому не може бути заниженою лише з міркувань формальної зручності для обвинуваченого.

Судові витрати та речові докази у справі відсутні, заходи забезпечення кримінального провадження, зокрема запобіжні заходи не застосовувались.

На підставі викладеного, керуючись статтями 373, 374 КПК України, Великоолександрівський районний суд Херсонської області

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 128 КК України та призначити йому покарання у виді одного року обмеження волі.

На підставі частин першої, третьої статті 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням надавши йому іспитовий строк тривалістю один рік.

На підставі частини першої, пункту 2 частини третьої статті 76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину задовольнити.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в рахунок відшкодування матеріальної (майнової) шкоди суму у розмірі 28 624,87 грн.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в рахунок відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 50 000 грн.

Речовий доказ у виді амбулаторної картки стаціонарного хворого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який з 30.08.2024 по 25.10.2024 проходив лікування у КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» Криворізької міської ради, на 36 арк. повернути до КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» Криворізької міської ради.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому і прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Копія вироку не пізніше наступного дня після його ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду може бути оскаржено до Херсонського апеляційного суду через Великоолександрівський районний суд Херсонської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: ________________ ОСОБА_1