Справа № 342/106/25
Провадження № 1-кп/342/92/2025
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2025 року м. Городенка

Городенківськийрайонний суд Івано-Франківськоїобласті в складі :

головуючогосудді ОСОБА_1 ,

секретаря судовогозасідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Городенка кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000210 від 28.12.2024 про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Торговиця Городенківського району Івано-Франківської області, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , з середньою освітою, не одружений, не працює, на утриманні неповнолітніх дітей немає, громадянина України, раніше не судимого, ІПН НОМЕР_1

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286-1 КК України,

учасники судового провадження:

прокурори ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинувачений ОСОБА_4 ,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 обвинувачується у порушенні правил безпеки дорожнього руху, ним, як особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Правопорушення було скоєно за наступних обставин.

Так, 28.12.2024 приблизно о 04-20 год, у темну пору доби ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «Volskwagen Caddy», реєстраційний номер НОМЕР_2 , в якому на передньому пасажирському сидінні знаходився пасажир ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рухався дорогою місцевого значення між населеними пунктами с.Вербівці та с.Торговиця Городенківської ТГ Коломийського району Івано-Франківської області в напрямку с.Торговиця Городенківської ТГ Коломийського району Івано-Франківської області.

Рухаючись по вказаній дорозі, водій автомобіля марки «Volskwagen Caddy» ОСОБА_4 проявив неуважність, не передбачаючи при цьому можливості настання суспільно-небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не врахував дорожню обстановку та стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не справився з керуванням та допустив з`їзд у лівий кювет відносно напрямку свого руху, де правою боковою частиною автомобіля здійснив наїзд на дерево.

При цьому водій ОСОБА_4 порушив вимоги Правил дорожнього руху, а саме:

- п. 2.3 «б», який вказує, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

- п.2.9 «а», який вказує, що водію забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних речовин;

- п. 12.1., який вказує, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;

- п.12.3., у якому вказано, що у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

У результаті порушення обвинуваченим Правил дорожнього руху відбулась дорожньо-транспортна пригода, унаслідок якої пасажир автомобіля - потерпілий ОСОБА_7 , отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому правої великогомілкової кістки в середній третині без змішення, яке відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що викликало тривалий розлад здоров`я і не є небезпечним для життя.

В судовому засіданні обвинувачений повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286-1 КК України, при обставинах, зазначених в обвинувальному акті, та вважає недоцільним дослідження доказів, які ніким не оспорюються. Щиро розкаявся у вчиненому, просив суд суворо його не карати, та зазначив, що згідний на скорочений розгляд справи. Також, обвинувачений зазначив, що потерпілому повністю відшкодував шкоду завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що відбулась 28.12.2024. Повідомив, що він керував ТЗ після вживання алкогольних напоїв за 5-6 годин до поїздки. В той час на дорозі трохи було засніжено і його ТЗ занесло в результаті чого він заїхав в дерево. Повідомив, що офіційно ніде не працює однак веде домашнє господарство та отримує кошти від матері яка перебуває за кордоном.

Потерпілий ОСОБА_7 в судові засідання призначені по справі не прибув, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. 25.02.2025. через канцелярію суду, подав заяву про розгляд справи, де він являється потерпілим, у його відсутності. Також, зазначив, що у разі визнання вини обвинуваченим не заперечує щодо скороченого розгляду справи. Претензій до обвинуваченого немає, просить його суворо не карати. (а.с.14)

Суд, за пропозицією прокурора, який зважаючи на визнання вини обвинуваченим та не оспорювання ним фактичних обставин справи, просив провести скорочене судове слідство, враховуючи те, що судом встановлено, що всі учасники правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, заслухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, та роз`яснивши їм положення ч. 3 ст.349 КПК України про наслідки застосування обмеженого дослідження доказів, а саме про позбавлення їх у такому випадку права подальшого оспорювання цих обставин провадження в апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження інших доказів відносно тих обставин провадження, які ніким не оспорюються.

На підставі вищенаведеного суд, визначивши обсяг доказів, які будуть досліджуватись, здійснив допит обвинуваченого, дослідивши характеризуючі дані на обвинуваченого прийшов до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненому ним кримінальному правопорушенні при обставинах викладених в обвинувальному акті, доведена у судовому засіданні повністю.

Суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 286-1 КК України, оскільки він вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху, як особа, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

При призначенні покарання ОСОБА_4 суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує тяжкість вчиненого злочину, його суспільну небезпеку, обставини вчинення, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Вчинений ОСОБА_4 злочин відповідно до ст. 12 Кримінального кодексу України відноситься до нетяжких злочинів.

До обставин, які пом`якшують покарання, суд відносить щире каяття обвинуваченого, повне визнання вини, активне сприяння у розкритті злочину, добровільне відшкодування заподіяної шкоди.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 згідно ст.67 КК України не встановлено.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, визначає ч. 2 ст. 65 Кримінального кодексу України.

Статтею 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це правопорушення.

Отже, з урахуванням наведених висновків щодо порядку призначення покарання, викладених обставин по справі, призначаючи покарання, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, а саме те, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286-1 КК України є необережним нетяжким злочином, тобто обвинувачений не мав конкретних мотивів чи умислу на вчинення інкримінованого йому правопорушення; наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відсутність обставин, які обтяжують його покарання.

Також суд враховує позицію прокурора, який просив призначити основне покарання у виді позбавлення волі та додаткове у виді позбавлення права керування транспортними засобами та позицію потерпілого, який у своїй заяві зазначив, що претензій до обвинуваченого не має, та просить суд суворо його не карати.

Крім того, суд приймає до уваги і досудову доповідь органу пробації, в якій зазначено, що виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства можливе та не становить високої небезпеки для суспільства чи окремих осіб.

Суд враховує також дані про особу обвинуваченого, який є особою молодого віку, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, не перебуває на диспансерному обліку в наркологічному та психіатричному кабінетах в медичному закладі за місцем проживання. Також враховується і те, що він органом місцевого самоврядування по місцю проживання характеризується позитивно. Також судом враховується, що до суду не надано будь-якої інформації про порушення обвинуваченим ПДР до початку досудового слідства, протягом часу досудового слідства та під час перебування даної справи на розгляді в суді.

Ще суд враховує і поведінку обвинуваченого під час вчинення правопорушення та після його вчинення, а саме те, що останній не мав наміру ухилятися від відповідальності, відшкодував завдану його діями шкоду, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю правопорушення, засуджує свій вчинок.

Отже, беручи до уваги вищенаведене, суд дійшов до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства та дає підстави, при призначенні покарання обвинуваченому із застосуванням ст. 69 КК України, а саме перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 1 ст. 286-1 КК України за це правопорушення, а саме штрафу із застосуванням додаткового покарання - позбавленням права керування транспортними засобами.

Таке покарання, на переконання суду, відповідає положенням ст. 65-68 КК України та буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, відповідатиме особистості обвинуваченого та є достатнім для досягнення мети покарання відповідно до ст. 50 КК України.

Згідно вимог ст.124 КПК України із обвинуваченого слід стягнути у користь держави витрати за проведення експертизи у даному кримінальному провадженні в розмірі 3183,60 грн.

Арешт на майно слід скасувати згідно ст.174 КПК України після набрання вироком законної сили.

Долю речових доказів визначити згідно вимог ст.100 КПК України.

Запобіжний захід не обирався. Цивільний позов не заявлявся.

На підставінаведеного, керуючисьст.ст. 100, 174, 349, 368-371, 373-374, 394, 395 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286-1 Кримінального кодексу України та призначити покарання, із застосуванням частини 1 статті 69 КК України, у виді штрафу в розмірі 2 (дві тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 (тридцять чотири тисячі) гривень 00 копійок з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Скасувати арешт на майно накладений Ухвалою слідчого судді від 30 грудня 2024 року в справі № 342/1528/24 (провадження 1-кс/342/85/2024).

Речовий доказ:

- автомобіль марки «Volskwagen Caddy», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жительці АДРЕСА_1 , та перебуває на відповідальному зберіганні у ОСОБА_4 , повернути законному володільцю після набрання вироком законної сили.

Стягнути із ОСОБА_4 в користь держави 3183,60 грн. за проведення експертизи.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Івано-Франківського апеляційного суду через Городенківський районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, крім оскарження з підстав, визначених ч. 2 ст. 394 КПК України.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1