Справа № 156/1394/24 Провадження №11-кп/802/171/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000248 від 27.10.2024 року, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Іваничівського районного суду Волинської області від 13 листопада 2024 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Нововолинська Волинської області, громадянина України, українця, з професійно-технічною освітою, не працевлаштованого, мешканця: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, перебаченого ч.1 ст.309 КК України, і призначено йому покарання у виді пробаційного нагляду на строк 2 (два) роки.

Відповідно до ч.2 ст.59-1 КК України покладено на ОСОБА_7 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 в дохід держави 1591 (одну тисячу п`ятсот дев`яносто одну) гривню 70 копійок процесуальних витрат за проведення у кримінальному провадженні судової експертизи.

Вироком суду вирішено долю речових доказів.

Згідно вироку суду, досудовим розслідуванням у формі дізнання встановлено, що ОСОБА_7 , керуючись прямим умислом, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді порушення правового режиму обігу психотропних речовин, 27.10.2024 року, близько 11 годин 40 хвилин, перебуваючи неподалік автодороги села Шахтарське, Володимирського району, Волинської області, незаконно придбав без мети збуту, шляхом привласнення знайденого, зіп-пакет з порошкоподібною речовиною білого кольору, яка містить у своєму складі психотропну речовину амфетамін, яку в подальшому незаконно зберігав при собі у предметах одягу для власного вживання без мети збуту до близько 11 годині 51 хвилині 27.10.2024 року, коли його незаконні дії було виявлено та припинено працівниками СРПП ВПД № 1 (сел. Іваничі) Володимирського РВП ГУНП у Волинській області на ділянці дороги в селі Шахтарське, Володимирського району, Волинської області, а зіп-пакет з психотропною речовиною амфетамін, в подальшому вилучено працівниками поліції в ході проведення огляду місця події за вищевказаною адресою.

Згідно з висновком експерта № СЕ-19/103-24/14264-НЗПРАП від 05.11.2024 року, вилучена за вищевказаних обставин та надана на дослідження порошкоподібна речовина містить у своєму складі психотропну речовину амфетамін, масою 0,1890 грами, обіг якої обмежено відповідно до ч.2 ст.7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 770 від 06.05.2000 року, оскільки психотропна речовина амфетамін віднесена до списку № 2 таблиці ІІ Переліку, затвердженого вищевказаною Постановою.

Таким чином, ОСОБА_7 обвинувачується у незаконному придбанні, зберіганні психотропних речовин без мети збуту, тобто у вчинені кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України (а.с.75-76).

В своїй апеляційній скарзі захисник обвинуваченого вказує на те, що вирок оскаржується у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме в частині призначеного покарання, яке на їх думку є надто суворим.

Вважає, що висновок суду про неможливість призначення обвинуваченому покарання у виді штрафу та виправних робіт, оскільки останній є непрацевлаштований, є помилковими, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 є офіційно працевлаштований в ПрАТ «Волиньоленерго» електромонтером оперативно-виїзної бригади з 2017 року і по даний час. Заробітна плата у ОСОБА_7 складає понад 20000 гривень на місяць.

ОСОБА_7 повідомляв дізнавачу, що працевлаштований та має спроможність до виконання покарання у виді штрафу.

Крім цього суд необгрунтовано вказав, що ОСОБА_7 негативно характеризується та послався на притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.173, ч.1 ст.178, ст.185 КпАП України. Звертає увагу на те, що дані справи про адмінправопорушення по суті ще не вирішені. У зв`язку з цим вважає, що характеристика, дана дільничим офіцером поліції на ОСОБА_7 з посиланням на притягнення останнього до адміністративної відповідальності не є об`єктивною. До того ж зазначення, що ОСОБА_7 має сумнівне коло знайомств та схильний до вживання наркотичних речовин не підтверджене жодним доказом та спростовується тим, що на обліку у нарколога чи психіатра він не перебував. До того ж в цій же характеристиці зазначається, що скарг на поведінку ОСОБА_7 не надходило.

Просить врахувати, що ОСОБА_7 характеризується позитивно, має міцні соціальні зв`язки, постійне джерело доходів, є не судимим.

Просить вирок від 13.11.2024 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання змінити. Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.309 КК України у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень. В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін (а.с.85-87).

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції, повідомив ким та в якому обсязі він оскаржений, виклав основні доводи апеляційної скарги; думку обвинуваченого та його захисника, які апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити; прокурора, яка проти задоволення апеляційної скарги заперечила; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Вказане кримінальне провадження за обвинувальним актом щодо вчинення ОСОБА_7 кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, розглядалося судом першої інстанції за правилами ч.2 ст.381 КПК України без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 при обставинах, викладених у вироку суду першої інстанції, та правова кваліфікація його дій за ч.1 ст.309 КК України відповідають матеріалам кримінального провадження та не оспорюються учасниками процесу в апеляційному порядку.

У відповідності з вимогами ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.

Так, серед завдань кримінального провадження, передбачених ст.2 КПК України, міститься вимога про те, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура та прийнято законне рішення як під час розслідування справи, так і за результатами її судового розгляду.

Водночас щодо доводів захисника обвинуваченого в апеляційній скарзі про те, що призначене ОСОБА_7 покарання є суворим, та про наявність підстав для пом`якшення призначеного покарання, то вони є підставними та обгрунтованими з огляду на наступне.

Згідно із ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад кримінального правопорушення та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання з тим, щоб особі за вчинене нею кримінальне правопорушення, було призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення кримінального правопорушення, тяжкості наслідків, що настали. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Як убачається з вироку при призначенні ОСОБА_7 покарання судом першої інстанції враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що відносяться до кримінальних проступків, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Між тим апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції при обранні обвинуваченому міри покарання не в повній мірі враховано дані про його особу в сукупності з іншими обставинами справи.

Як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_7 повністю визнав свою вину і розкаявся у вчиненому, що визнано місцевим судом обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого.

Крім того місцевий суд належним чином не врахував дані щодо особи винного ОСОБА_7 , який є особою молодого віку (а.с.48), раніше не судимий (а.с.49), матеріальний стан, постійне місце проживання, характеристику за місцем проживання (а.с.55)

Окрім цього, ОСОБА_7 з 21.07.2017 року має постійне місце роботи в ПАТ «Волиньобленерго», працює на посаді електромонтера оперативно-виїздної бригади № 3 Нововолинського відділення Володимирської філії (а.с.91)

Обвинувачений в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції пояснив, що він має змогу сплатити штраф.

Із урахуванням наведеного апеляційний суд вважає за можливе зменшити обвинуваченому ОСОБА_7 призначене судом покарання та призначити останньому покарання у вигляді штрафу у розмірі, передбаченому санкцією ч.1 ст.309 КК України.

Визначаючи таку міру покарання обвинуваченому в даному випадку суд апеляційної інстанції врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, що відноситься до кримінальних проступків, особу обвинуваченого, наявність обставини, яка пом`якшує покарання та відсутність обтяжуючих покарання обставин в сукупності з іншими обставинами справи.

Таке покарання, на думку колегії суддів, відповідатиме вимогам ст.ст.50, 65 КК України, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, буде необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Таким чином вирок Іваничівського районного суду Волинської області від 13.11.2024 року в частині призначеного обвинуваченому покарання підлягає зміні.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 408, 409, 414 КПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Іваничівського районного суду Волинської області від 13 листопада 2024 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, в частині призначеного покарання змінити.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.309 КК України у вигляді штрафу в розмірі 1500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що відповідно становить 25500 (двадцять п`ять тисяч п`ятсот) гривень

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді