ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/706/25 Справа № 206/6127/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

особи, щодо якої розглядається заява ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

представника медичного закладу ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Дніпровського апеляційного суду в режимі відеоконференції матеріали судового провадження за апеляційною скаргою прокурора Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_10 на ухвалу Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 28 листопада 2024 року про припинення застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_7 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

До Самарського районного суду м. Дніпропетровська звернувся представник КП Дніпропетровська багатопрофільна клінічна психіатрична лікарня з надання психіатричної допомоги Дніпропетровської обласної ради - лікар-психіатр ОСОБА_11 із заявою про скасування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_7 .

Оскаржуваною ухвалою Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 28 листопада 2024 року заяву представника КП Дніпропетровська багатопрофільна клінічна психіатрична лікарня з надання психіатричної допомоги Дніпропетровської обласної ради лікаря-психіатра ОСОБА_11 задоволено та ухвалено припинити застосування до ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру.

В апеляційній скарзі прокурор порушує питання про скасування рішення суду першої інстанції, як незаконної та необґрунтованої через невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи.

Аргументує тим, що ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05.06.2024до ОСОБА_7 застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом. Тобто останній не відбуває покарання, а проходить лікування в примусовому порядку у відділенні лікарні.

Згідно висновку комісії лікарів-психіатрів, яким обґрунтовано необхідність припинення примусових заходів медичного характеру у зв`язку з тим, що на час огляду комісією лікарів-психіатрів психічний стан ОСОБА_7 відзначився нестабільністю та мінливістю, що проявлялося у постійних порушеннях режиму відділення; агресивних тенденціях, як вербальних, так і фізичних; провокував конфліктні ситуації, бійки, крав речі інших пацієнтів; постійно обзивав інших пацієнтів, міг кинути запалену цигарку в лице, штовхнути, вдарити; голосно кричав, лаявся; при батьках вдавав ніби йому зле від лікування, наговорював на інших пацієнтів, просив батька «з ними розібратися», ніби та його б`ють знущаються; постійно був неохайний сечею; навмисно кашляв, після прийому їжі викликав кашлем у себе блювання; такою поведінкою мав на меті добитися скорішої виписки; до власного стану та своїх дій не критичний. На час огляду комісією лікарів-психіатрів не виключається соціальна небезпека з боку пацієнта.

Однак суд першої інстанції не надав оцінку висновку комісії лікарів-психіатрів щодо стану здоров`я пацієнта ОСОБА_7 та зробив про задоволення заяви представника КП «ДБКЛПД`ДОР» з підстави декриміналізації кримінального правопорушення, ознаки вчинення якого наявні в діях ОСОБА_7 .

Вважає, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всім доказам, якими суд керувався при ухваленні рішення.

Розглядаючи висновок комісії лікарів-психіатрів, яким обґрунтовано необхідність припинення примусових заходів медичного характеру, судом не надано оцінку відсутності поліпшення психічного стану здоров`я ОСОБА_7 , необхідності подальшого лікування, його суспільній небезпеці, відсутності підстав припинення застосовування примусових заходів медичного характеру, саме з причин зміни стану здоров`я, а не у зв`язку із набранням чинності Закону України №3886-ІХ.

Застосування Закону України №3886-ІХ поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість, однак ОСОБА_7 вчинив суспільно-небезпечне діяння у стані неосудності та відповідно до ст. 19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності у зв`язку з чим, судом застосовано примусові заходи медичного характеру.

Частиною другою статті 514 КПК України передбачено, що зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється, якщо особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, видужала або якщо внаслідок змін у стані її здоров`я відпала потреба в раніше застосовуваних заходах медичного характеру.

Таким чином, закон чітко визначає підстави припинення застосування примусових заходів медичного характеру. Будь-якого іншого тлумачення чи розуміння процесуальний закон не передбачає. Підстави для припинення застосування примусових заходів медичного характеру у зв`язку з набранням чинності законодавства України - відсутні.

Крім того прокурор вказує, що у порушення п.п. 11, 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 03.06.2005 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», згідно яких судам належить без зволікання вирішувати питання про призначення цих справ до розгляду й оперативно їх розглядати в закритих судових засіданнях, судове засідання щодо ОСОБА_7 відбулось у відкритому судовому засіданні.

Враховуючи викладене, прокурор просить ухвалу Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 28.11.2024 відносно ОСОБА_7 скасувати та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні заяви представника КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» ДОР» про припинення примусових заходів медичного характеру ОСОБА_7 .

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення прокурора, захисника ОСОБА_8 та особи, щодо якої вирішується питання про припинення застосування заходів медичного характеру ОСОБА_7 , а також представника медичного закладу ОСОБА_9 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги з огляду на декриміналізацію суспільно-небезпечного діяння, вчиненого ОСОБА_7 , та які просили залишити рішення суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону не дотримано.

У відповідності до ч.ч.1,3,4 ст.19 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22 лютого 2000 року № 1489-III примусові заходи медичного характеру застосовуються за рішенням суду у випадках та в порядку, встановлених Кримінальним, Кримінальним процесуальним кодексами України, цим Законом та іншими законами.

Продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюються судом за заявою представника психіатричного закладу (лікаря-психіатра), який надає особі таку психіатричну допомогу, на підставі висновку комісії лікарів-психіатрів.

Особи, до яких застосовані примусові заходи медичного характеру, підлягають огляду комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на 6 місяців для вирішення питання про наявність підстав для звернення до суду із заявою про припинення або про зміну застосування такого заходу. У разі відсутності підстав для припинення або зміни застосування примусового заходу медичного характеру представник психіатричного закладу (лікар-психіатр), який надає особі таку психіатричну допомогу, направляє до суду заяву, до якої додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність продовження застосування примусового заходу медичного характеру.

Згідно ч.1 ст.95 Кримінального кодексу України (далі- КК) продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою представника закладу з надання психіатричної допомоги (лікаря-психіатра), який надає особі психіатричну допомогу. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, що обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05.06.2024 до ОСОБА_7 за вчинене ним суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки ч.4 ст.185 КК, застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом (а.с.14-17).

З 11.07.2024 ОСОБА_7 знаходиться на лікуванні у КП Дніпропетровська багатопрофільна клінічна психіатрична лікарня з надання психіатричної допомоги Дніпропетровської обласної ради.

Відповідно до висновку комісії лікарів-психіатрів № 209 від 12.11.2024 психічний стан ОСОБА_7 відзначався нестабільністю та мінливістю, що проявлялося у постійних порушеннях режиму відділення; агресивних тенденціях, як вербальних, так і фізичних; провокував конфліктні ситуації, бійки, крав речі інших пацієнтів; постійно обзивав інших пацієнтів, міг кинути запалену цигарку в лице, штовхнути, вдарити; голосно кричав, лаявся; при батьках вдавав ніби йому зле від лікування, наговорював на інших пацієнтів, просив батька «з ними розібратися», ніби та його б`ють знущаються; постійно був неохайний сечею; навмисно кашляв, після прийому їжі викликав кашлем у себе блювання; такою поведінкою мав на меті добитися скорішої виписки; до власного стану та своїх дій не критичний. На час огляду комісією лікарів-психіатрів не виключається соціальна небезпека з боку пацієнта (а.с.8-13).

Між тим, враховуючи зміни до законодавства, відповідно до яких декриміналізовано діяння, за вчинення якого в рамках кримінального провадження №0000023, внесеного до ЄРДР від 20.01.2024, до ОСОБА_7 застосовано примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом, представник медичного закладу звернулась до суду із заявою про скасування примусових заходів медичного характеру.

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 28.11.2024 заяву представника КП Дніпропетровська багатопрофільна клінічна психіатрична лікарня з надання психіатричної допомоги Дніпропетровської обласної ради задоволено та ухвалено припинити застосування до ОСОБА_7 примусові заходи медичного характеру.

Відповідно до ст. 92 КК України, примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

Згідно вимог ч.2 ст. 514 КПК України, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється, якщо особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, видужала або якщо внаслідок змін у стані її здоров`я відпала потреба в раніше застосовуваних заходах медичного характеру.

Наведеною нормою закону чітко встановлено підстави припинення застосування заходів медичного характеру. Будь-якого іншого тлумачення чи розуміння процесуальний закон не передбачає.

Усупереч наведеній нормі закону, суд першої інстанції, приймаючи рішення про задоволення заяви представника медичного закладу про припинення застосування до ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру з підстав декриміналізації діяння, за вчинення яких до останнього в межах кримінального провадження були примусові заходи медичного характеру, жодним чином не надав оцінки висновку комісії лікарів психіатрів саме щодо стану психічного здоров`я ОСОБА_7 , згідно якого поведінка останнього відзначається нестабільністю, мінливістю, агресивними тенденціями та не виключається його соціальна небезпека.

Апеляційний суд констатує, що висновок комісії лікарів-психіатрів № 209 від 12.11.2024 не містить жодних підсумків щодо видужання ОСОБА_7 чи змін у стані його здоров`я, внаслідок яких відпала потреба в раніше застосованих заходах медичного характеру. Натомість комісія лікарів-психіатрів, надаючи правову оцінку діям ОСОБА_7 з огляду на зміни в законодавстві, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, перебрав на себе невластиві їй функції. При цьому представник медичного закладу ОСОБА_9 суду апеляційної інстанції зазначив, що на теперішній час за висновками комісії лікарів-психіатрів № 209 від 12.11.2024 ОСОБА_7 потребує подальшого примусового лікування.

За приписами п.4-1 ч.1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається у разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Однак матеріали даного провадження не містять відомостей про те, що кримінальне провадження № 0000023 від 20.01.2024, в рамках якого до ОСОБА_7 було застосовано примусові заходи медичного характеру, було закрите на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України, та з огляду на висновок комісії лікарів-психіатрів щодо стану здоров`я ОСОБА_7 , у якому не наведено підстав для припинення застосованих примусових заходах медичного характеру відповідно до вимог ч.2 ст. 514 КПК України, рішення суду першої інстанції про задоволення представника медичної установи та припинення застосування до ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру з підстав змін у кримінальному законодавстві, а саме з підстав декриміналізації діяння, вчинення яких інкриміновано ОСОБА_7 - є передчасним, а отже безпідставним.

Тому ухвала Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 28.11.2024 підлягає безумовному скасуванню з постановленням відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 407 КПК України нової ухвали судом апеляційної інстанції.

У відповідності до положень п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК України невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження є підставою для скасування судового рішення.

Згдіно п.4 ч.1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу.

Підсумовуючи вищенаведене колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора є обґрунтованою та підлягає задоволенню, а ухвалу Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 28 листопада 2024 року слід скасувати та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання представника КП Дніпропетровська багатопрофільна клінічна психіатрична лікарня з надання психіатричної допомоги Дніпропетровської обласної ради про припинення застосування до ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, та 418, 419 КПК, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_10 - задовольнити.

Ухвалу самарського районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2024 року про задоволення заяви представника КП Дніпропетровська багатопрофільна клінічна психіатрична лікарня з надання психіатричної допомоги та припинення застосування до ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволення заяви представника КП Дніпропетровська багатопрофільна клінічна психіатрична лікарня з надання психіатричної допомоги лікаря-психіатра ОСОБА_11 про припинення застосування до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусових заходів медичного характеру.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4