Номер провадження 11-сс/816/66/25 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - арешт майна
УХВАЛА

Іменем України

18 лютого 2025 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 591/11626/24 за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 28.11.2024 про арешт майна,

учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

представника власника майна адвоката ОСОБА_8 ,

установила:

В поданій апеляційній скарзі представник власника майна ОСОБА_9 просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді та відмовити слідчому в задоволенні клопотання про арешт майна, повернувши власнику або його представнику вилучене в ході обшуку майно, оскільки клопотання слідчого про арешт майна подано поза межами встановленого кримінальним процесуальним законом строку, наслідком якого є негайне повернення вилученого майна. При цьому висновки слідчого судді щодо наявності підстав для його поновлення є необгрунтованими з огляду на те, що ГУНП в Сумській області, незважаючи на оголошення повітряної тривоги, мало можливість подати відповідне клопотання вчасно через Електронний кабінет. Також зазначає, що надані слідчим матеріали не містять клопотання про поновлення строку для його подання.

22.11.2024 до Зарічного районного суду м. Суми з клопотанням про арешт майна, погодженим із прокурором Сумської обласної прокуратури, звернувся ст. слідчий в ОВС СУ ГУНП в Сумській області, яке обгрунтував тим, що в його провадженні знаходиться кримінальне провадження № 0000242 від 11.12.2023 за ч. 3 ст. 368 КК.

14.11.2024 та 18.11.2024 слідчим суддею Зарічного районного суду м. Суми було надано дозволи на проведення обшуків за місцем фактичного мешкання ОСОБА_10 : АДРЕСА_1 , його реєстрації: АДРЕСА_2 та за місцем його роботи в КНП «Тростянецька міська лікарня» ТМР: Сумська область, м. Тростянець, вул. Нескучанська, буд. 7.

20.11.2024 під час проведення обшуків за вказаними адресами було виявлено та вилучено майно за переліком, зазначеним у клопотанні слідчого.

Зважаючи, що вилучене в ході обшуків майно може бути використане як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, відповідає критеріям, встановленим ст. 98 КПК, частина якого також може бути конфіскована з огляду на санкцію ч. 3 ст. 368 КК, тому слідчий просив накласти на це майно арешт з метою запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення та відчуження.

Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 28.11.2024 поновлений строк звернення до слідчого судді з клопотанням про арешт майна, клопотання слідчого задоволено та накладено арешт на майно, вилучене 20.11.2024 в ході обшуків за переліком зазначеним у клопотанні. Своє рішення слідчий суддя суду першої інстанції умотивував тим, що існує необхідність збереження вилученого в ході обшуків майна з метою забезпечення збереження речових доказів та його конфіскації як виду покарання.

Відповідно п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК, апеляційна скарга, якщо інше не передбачено Кодексом, може бути подана на ухвалу слідчого судді протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми постановлена 28.11.2024, а апеляційну скаргу представником власника майна ОСОБА_8 подано в суд через електронну пошту 02.12.2024, тобто з дотриманням строку, передбаченого п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК, а тому процесуальний строк на оскарження рішення слідчого судді не пропущений і поновленню не підлягає.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого рішення слідчого судді, доводи представника власника майна ОСОБА_8 , який підтримав свою апеляційну скаргу, доводи прокурора ОСОБА_7 , який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги і просив залишити рішення слідчого судді без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана вище апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Зокрема, порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, КПК та інших законів України (ч. 1-2 ч. 1 КПК), а завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК).

Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна, а завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження (ч. 1 ст. 170 КПК).

Відповідно ч. 2 ст. 170 КПК, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, а згідно ч. 3, 5 цієї статті у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу; у випадку, передбаченому п. 3 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна. При цьому заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна (ч. 11 ст. 170 КПК).

Слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених п. 3, 4 ч. 2 ст. 170 КПК); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 2 ч. 2 ст. 170 КПК); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб. У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб (ч. 1-2, 4 ст. 173 КПК).

Здійснивши розгляд клопотання слідчого про арешт майна та задовольнивши його, слідчий суддя суду першої інстанції дійшов цілком обґрунтованого висновку про необхідність арешту вилученого в ході обшуків майна, оскільки останнє відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК, а в частині вилучених у ОСОБА_10 грошових коштів з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання у випадку визнання останнього винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Так, при вирішенні зазначеного вище питання слідчим суддею суду першої інстанції були дотримані вимоги ст. 170-173 КПК, з`ясовані і досліджені всі ті обставини, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість накладення арешту на майно осіб (учасників кримінального провадження), а саме наявність правової підстави для арешту майна, можливість використання арештованого майна як доказу у кримінальному провадженні.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, слідчими СУ ГУНП в Сумській області здійснюється досудове розслідування об`єднаного кримінального провадження № 0000242 від 11.12.2023 за ч. 3 ст. 368 КК, в якому ОСОБА_10 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК.

20.11.2024 у даному кримінальному провадженні на підставі ухвал слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 14.11.2024 та 18.11.2024 було проведено обшуки:

- за місцем фактичного мешкання ОСОБА_10 : АДРЕСА_1 ;

- за місцем реєстрації ОСОБА_10 : АДРЕСА_2 ;

- за місцем роботи ОСОБА_10 в КНП «Тростянецька міська лікарня» Тростянецької міської ради: Сумська область, м. Тростянець, вул. Нескучанська, буд. 7.

В ході обшуків було виявлено та вилучено наступне майно: мобільний термінал Apple 15 в чохлі, s/n GHW3JF7N4K, imeil: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 з сім картою НОМЕР_3 ; мобільний термінал Samsung S20 Ultra в чохлі, s/n НОМЕР_4 , imeil: НОМЕР_5 : imei2: НОМЕР_6 з сім картами НОМЕР_7 ; грошові кошти номіналом 100 доларів США серією та номером: PF14268277J, MF01758643E; ноутбук Lenovo 15GITL, s/n: MP223VP8 з зарядним пристроєм в чорній сумці; копія паспорта громадянина України ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; блокнот чорного кольору з чорновими записами; блокнот синього кольору з чорновими записами; печатку лікаря ОСОБА_10 ; два блокноти з рукописними записами в обкладинці сірого та зеленого кольору; кольорова копія виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого на ім`я ОСОБА_12 від 12.07.2022 на 1 аркуші; копія свідоцтва про хворобу №4 на ім`я ОСОБА_13 , 1986 р. н., копія свідоцтва про хворобу № 1153 на 1 арк.; витяг з книги протоколів засідань військово-лікарської комісії, протокол № 314 від 22.10.24 по ОСОБА_14 , 1988 р. н. та медичні документи (копії та оригінали) на вказану особу, всього на 21 аркуші та 1 диск; грошові кошти в загальній сумі 11780 грн; документи в електронному виді, які містяться у папках «ВЛК Загальна папка 06.01.2024», «Документи ВЛК 10.02.2024», «ВЛК Загальна папка архів на 06.01.2024», загальним розміром 218 Мв; медичні картки стаціонарного хворого: № 003772 на ім`я ОСОБА_15 , 1983 р. н.; № 2067-2024 на ім`я ОСОБА_16 , 1989 р. н., № 4474-2024 на ім`я ОСОБА_16 , 1989 р. н.; № 4603/2024 на ім`я ОСОБА_17 , 1994 р. н.; № 5948/2024 на ім`я ОСОБА_12 , 1993 р. н.; № 6223/2024 на ім`я ОСОБА_18 , 1990 р. н., № 4856-2024 на ім`я ОСОБА_19 , 1995 р. н.; завірена копія Книги № 9 протоколів засідань військово-лікарської комісії з даними на ОСОБА_16 на 5 арк.; завірена копія Книги том № 5 протоколів засідань військово-лікарської комісії з даними на ОСОБА_19 на 5 арк.; завірена копія Книги том № 10 протоколів засідань військово-лікарської комісії з даними на ОСОБА_11 на 3 арк.; завірена копія Книги том № 10 протоколів засідань військово-лікарської комісії з даними на ОСОБА_20 на 3 арк.; завірена копія Книги том № 11 протоколів засідань військово-лікарської комісії з даними на ОСОБА_12 на 5 арк.; завірені копії направлень для встановлення придатності до проходження військової служб для встановлення придатності до проходження військової служби за станом здоров`я на ОСОБА_12 , ОСОБА_19 , ОСОБА_11 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , всього на 3 аркушах; завірена копія Журналу реєстрації виданих довідок про проходження попереднього, періодичного та позачергового психіатричних оглядів, у тому числі на предмет вживання психоактивних речовин (з 05.01.2024 по 03.06.2024), на 2 арк.; аналіз на активність ГГТ сироватки крові, результат імунохроматографічного дослідження на виявлення наркотичних речовин у сечі, протокол про проходження попереднього періодичного та позачергового психіатричних оглядів, у тому числі на предмет вживання психоактивних речовин на ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 ; медична документація та медична картка огляду водія транспорту на ім`я ОСОБА_30 всього на 13 арк.; завірена копія канцелярської книги меддовідки наказ № 246 на 2 арк.; завірена копія канцелярської книги меддовідки наказ № 246 на 2 арк.; завірена копія Журналу реєстрації виданих довідок про проходження попереднього періодичного та позачергового психіатричних оглядів, у тому числі на предмет вживання психоактивних речовин (за 04.06.2024 - 26.09.2024); медична документація на ОСОБА_30 , всього на 6 арк.; копії з журналів: клінічний аналіз сечі, біохімічний аналіз; аналіз на сифіліс та інші на ім`я ОСОБА_15 , 1983 р. н.; ОСОБА_16 , 1989 р. н., ОСОБА_17 , 1994 р. н.; ОСОБА_12 , 1993 р. н.; ОСОБА_18 , 1990 р. н., ОСОБА_19 , 1995 р. н.; завірена копія наказу № 57 від 06.02.2024 «Про роботу медичної комісії по медичному огляду громадян на отримання дозволу (ліцензії) на об`єкти дозвільної системи при КНП «Тростянецька міська лікарня» ТМР на 2 арк.; медична документів на ОСОБА_21 , всього на 8 арк.; завірені копії посадових інструкцій на лікаря-хірурга на 3 арк., генерального директора на 2 арк., лікаря-невропатолога на 4 арк.; завірені копії витягів з наказів про призначення на посади ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_10 на 1 арк. кожен; завірена копія наказу № 48 від 31.01.2024 «Про роботу військово-лікарської комісії на КНП «Тростянецька міська лікарня» ТМР, всього на 4 арк.; завірені копії Рішення № 260 Про затвердження статуту та Статут КНП «Тростянецька міська лікарня» ТМР, всього на 14 арк.; амбулаторна картка на ім`я ОСОБА_33 з карткою обстеження та медичного огляду та направленням для встановлення придатності до проходження військової служби за станом здоров`я; 5 аркушів формату A4, з відтисками гербової печатки «Комунальне некомерційне підприємство «Тростянецька міська лікарня» Тростянецької міської ради»; 5 аркушів формату A4, з відтисками печатки «Лікар ОСОБА_10 ».

22.11.2024 постановою ст. слідчого вилучене в ході обшуків 20.11.2024 майно було визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Згідно приписів ст. 98 КПК речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення; документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в ч. 1 цієї статті.

Тобто, речові докази це приєднані до кримінального провадження предмети, що були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди кримінального правопорушення або були об`єктом злочинних дій, гроші, цінності та інші речі, нажиті злочинним шляхом, тобто всі предмети, які можуть бути засобами для розкриття кримінального правопорушення і виявлення винних або для спростування підозри (обвинувачення) чи пом`якшення відповідальності підозрюваного (обвинуваченого). Речовими доказами є також магнітні, електронні та інші носії інформації, що містять аудіовізуальну інформацію про обставини, що мають значення для справи. Серед цих предметів можна виділити продукти злочинної діяльності (фальшиві гроші, продукти харчування тощо).

Предмети, що можуть бути речовими доказами, виявляються при огляді місця події, обшуку, виїмці та провадженні деяких інших слідчих дій. Їх можуть також принести до слідчих органів чи суду підозрюваний, обвинувачений, потерпілий та інші учасники процесу, будь-які громадяни. Речові докази повинні бути уважно оглянуті, по можливості сфотографовані, докладно описані в протоколі огляду і приєднані до кримінального провадження, зберігаються при кримінальному провадженні, за винятком громіздких предметів, які зберігаються в органах дізнання, слідства і суду або передаються для зберігання відповідному підприємству, організації чи установі.

Установлені слідством фактичні обставини кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК, які розслідуються у кримінальному провадженні № 0000242 від 11.12.2023, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого припущення, що вказане майно безпосередньо стосується предмета розслідування кримінального провадження, може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а отже відповідає ознакам речових доказів, зазначеним в ст. 98 КПК, що дає законні підстави для його арешту як речового доказу з метою його збереження.

Окрім цього, санкція ч. 3 ст. 368 КК, за якою підозрюється ОСОБА_10 передбачає додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Вирішуючи питання щодо об`єму (кількості), законності і обґрунтованості арешту майна, колегія суддів враховує і сталу судову практику ЄСПЛ щодо «відповідності втручання в право володіння майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції», згідно якої підлягають оцінці три головні критерії, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Втручання держави у право володіння майном у даному конкретному випадку є законним і обґрунтованим, оскільки таке втручання здійснено на підставі чинного КПК, який є доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм, сумісних з принципами Конвенції.

Втручання у вказаному вище кримінальному провадженні також є виправданим, так як воно здійснено з метою задоволення «суспільного інтересу» та за наявності об`єктивної необхідності в цьому у формі публічного, загального інтересу, який включає інтерес держави, громади, а також здійснено з дотриманням принципу «пропорційності» - «справедливої рівноваги (балансу)» між інтересами держави (суспільства, громади), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання, який передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. При цьому, оцінюючи пропорційність, колегія суддів виходить з того, що досягти легітимної мети за допомогою інших заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, ніж арешт майна, неможливо, застосовані слідчим суддею суду першої інстанції обмеження стосовно вказаного в ухвалі майна не є надмірними або ж такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

Будь-яких доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, власником/володільцем майна чи його представником до суду апеляційної інстанції не надано.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя суду першої інстанції на даному етапі провадження цілком обґрунтовано, у відповідності вимог ст. 132, 170-173 КПК наклав арешт на вилучені у ОСОБА_10 грошові кошти, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання у випадку визнання ОСОБА_10 винуватим у вчиненні інкримінованого йому правопорушення і призначення йому покарання у виді конфіскації майна, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

На думку колегії суддів, як зазначалось вище, на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують втручання у права осіб, які володіють арештованим майном, та у їх інтереси з метою забезпечення кримінального провадження.

Що стосується викладених в апеляційній скарзі доводів про відсутність підстав для поновлення слідчому строку на звернення із клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна, яке було подано останнім з порушенням вимог абз. 2 ч. 5 ст. 171 КПК, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають, оскільки ця обставина була предметом перевірки слідчим суддею суду першої інстанції під час розгляду клопотання слідчого про арешт майна.

Так, згідно абз. 2 ч. 5 ст. 171 КПК, у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої ст. 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено. При цьому при обчисленні строку годинами процесуальний строк закінчується в останню хвилину останньої години і до нього включається і неробочий час (ч. 2, 7 ст. 115 КПК).

Процесуальні строки це встановлені законом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії; будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням КПК (ст. 113 КПК), а згідно ч. 1 ст. 117 КПК процесуальний строк повинен бути поновленим за клопотанням зацікавленої сторони, якщо він пропущений з поважних причин.

Правило дотримання встановленого процесуальним законом строку на звернення до суду має на меті гарантувати правову визначеність і забезпечити, щоб кримінальні провадження розглядалися впродовж розумного часу, не змушуючи органи влади та інших зацікавлених осіб перебувати у стані невизначеності. Це правило надає службовій особі правоохоронного органу, яка має право на звернення до слідчого судді з клопотанням про арешт майна, більш ніж достатній строк для роздумів стосовно того, чи подавати таке клопотання або не подавати, для чіткого визначення своїх аргументів та окреслення стверджувальної правової позиції, і визначає період, після закінчення якого контрольна функція слідчого судді не здійснюється.

Слідчий/прокурор, подавши клопотання про арешт майна після спливу 48 годин з моменту його вилучення, порушив перед слідчим суддею суду першої інстанції питання про поновлення пропущеного процесуального строку, дотримавшись тим самим вказаних вище вимог кримінального процесуального закону.

За наслідками розгляду вказаного питання слідчий суддя погодився на поновлення пропущеного процесуального строку і здійснив розгляд клопотання слідчого про арешт майна суті, що відповідає вимогам КПК і знаходиться в межах наданих судді повноважень, до яких зокрема належить здійснення у порядку, передбаченому КПК, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні (ст. 3 КПК), а тому колегія суддів не вбачає будь-яких підстав для скасування ухвали слідчого судді.

У сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя суду першої інстанції, накладаючи арешт на зазначене у клопотанні слідчого майно, діяв у спосіб та в межах законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апеляційної скарги з цього приводу також є необґрунтованими.

Необхідно зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, правильності правової кваліфікації дій особи, на майно якої накладено арешт, переваги одних доказів над іншими тощо, а лише на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити, чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення ймовірною, вірогідною та достатньою певною мірою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Оскаржувана ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та належним чином умотивованою, внаслідок чого вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 і 422 КПК України,

постановила:

Ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 28.11.2024 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000242 від 11.12.2023 залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4