Справа № 128/924/25
УХВАЛА

19 березня 2025 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2

та учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

розглядаючи у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду, в режимі відеоконференції, клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою по кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.02.2025 за № 0000167, по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 313, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 311 КК України,

УСТАНОВИВ:

17.03.2025 до Вінницького районного суду Вінницької області подано обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.02.2025 за № 0000167, по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 313, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 311 КК України.

До обвинувального акту долучено клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 .

Вінницький районний суд Вінницької області ухвалою судді від 18.03.2025 призначив підготовче судове засідання по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.02.2025 за № 0000167, по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 313, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 311 КК України.

У підготовчому судовому засіданні 19.03.2025 прокурор ОСОБА_3 підтримав попередньо подане письмове клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 та просив його задовольнити. Клопотання обґрунтовує тим, що «наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованих йому злочинів повністю підтверджується доказами у кримінальному провадженні. Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, під час досудового розслідування органом досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які на теперішній час не припинили свого існування та не зменшились до тієї міри, яка б гарантувала належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 у разі обрання йому менш суворого запобіжного заходу. Так, ОСОБА_8 , опинившись на свободі, зможе переховуватися від органів досудового розслідування та суду (ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України). Підставами стверджувати про існування вказаного ризику є те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, за вчинення якого передбачена відповідальність у виді позбавлення волі на строк 12 років з конфіскацією майна. Крім того, ані постійного, ані тимчасового місця роботи (в тому числі за цивільно-правовими угодами) останній не має, тобто не має легальних джерел доходу, окрім тих, що отримувались ним від злочинної діяльності в сфері незаконного обігу психотропних засобів. Вказані обставини у достатній мірі вказують на те, що ОСОБА_8 , будучи обізнаним про вид та міру покарання, які можуть бути призначені йому у разі визнання винним за вироком суду, може вжити спроби до переховування від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення відповідальності за інкриміновані кримінальні правопорушення шляхом виїзду до інших областей або за кордон, в тому числі із порушенням вимог закону. Також ОСОБА_4 може незаконно впливати та здійснювати тиск на свідків та інших осіб, ступінь причетності яких до вчинення кримінальних правопорушень ще перевіряється органом досудового розслідування, шляхом умовлянь або погрожувань, у тому числі схиляння до дачі завідомо неправдивих показань, які повністю чи частково виправдовують обвинуваченого, чим може перешкоджати встановленню істини у провадженні. Крім того, ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити вчинення інкримінованого кримінального правопорушення. Так, сукупність наявних у матеріалах кримінального провадження доказів свідчить про те, що ОСОБА_8 неодноразово вдавався до вчинення злочинних дій у сфері незаконного обігу психотропних речовин з метою отримання незаконного прибутку. Обвинувачений причетний до налагодження системи збуту психотропних речовин на території всієї країни. Інших джерел доходу ОСОБА_8 не має. Вказане дає підстави обґрунтовано припускати, що і в подальшому обвинувачений може продовжити займатися злочинною діяльністю. ОСОБА_8 , знаходячись на волі, при наявній можливості припинити вчиняти кримінальні правопорушення, добровільно свою злочинну діяльність не припинив, його діяльність була припинена лише за втручання працівників поліції. Вказане дає підстави обґрунтовано припускати, що і в подальшому обвинувачений може продовжувати займатися злочинною діяльністю, що свідчить про існування ризику, пов`язаного з можливістю останнього вчинити інше кримінальне правопорушення. На досудовому розслідуванні ОСОБА_9 не визначено розміру застави, що сторона обвинувачення вважає обґрунтованим та законним рішенням. Інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть гарантувати належну процесуальну поведінку обвинуваченого». Тому просить продовжити строк застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави строком на 60 діб. Щодо зміни запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт заперечує.

Обвинувачений ОСОБА_4 у підготовчому судовому засіданні 19.03.2025, у режимі відеоконференції з Державною установою «Миколаївський слідчий ізолятор», заперечив з приводу клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою та просив застосувати до нього більш м`який запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, або, у разі відмови, визначити йому розмір застави.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні 19.03.2025 заперечив щодо клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, підтримав попередньо подані письмові заперечення на клопотання прокурора, які мотивовані тим, що «стороною обвинувачення не надано доказів наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Вказані ризики зводяться до тяжкості кримінальних правопорушень та наявності паспорту громадянина України для виїзду за кордон. Крім того, в обвинуваченого наявні стійкі соціальні зв?язки на утриманні перебуває дружина та двоє дітей, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався. ОСОБА_8 просить обрати йому запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою у виді цілодобового домашнього арешту, або в разі відмови визначити розмір застави, оскільки відсутні законні підстави та об`єктивні дані, які б з достовірністю свідчили про те, що, перебуваючи на волі, він буде переховуватись від слідства та суду, вливати на свідків, вчинити інші кримінальні правопорушення. ОСОБА_8 має постійне місце проживання. Відсутні будь-які відомості, які б свідчили про можливість чи висловлювання наміру ОСОБА_6 ухилитися від суду або слідства. Посилаючись на п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, прокурор стверджує, що існує ризик того, що обвинувачений матиме змогу незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних, проте належно обґрунтованих відомостей щодо того, що ОСОБА_11 висловлює намір прямо чи опосередковано здійснювати вплив на таких осіб у кримінальному провадженні з метою зміни їхніх показань, не надано; яким чином ОСОБА_8 може впливати на них, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, недоведено. Жодного посилання або обґрунтування про те, як саме він зможе перешкодити кримінальному провадженню не зазначено. Вказані ризики можуть бути мінімізовані в разі обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту з носінням засобу контролю. Носіння обвинуваченим електронного засобу контролю дасть змогу правоохоронним органам контролювати його поведінку шляхом відслідковування та фіксації його місцезнаходження, що, в свою чергу, виключить ризик переховування від правоохоронних органів та суду, або продовження вчинення інкримінованого правопорушення. Прокурором зазначено щодо неможливості застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою без зазначення правового обґрунтування. Стороною обвинувачення також не обґрунтовано та не зазначено можливість визначення обвинуваченому розміру застави у якості альтернативного запобіжного заходу. У разі прийняття рішення про визначення розміру застави в якості альтернативного запобіжного заходу, просить суд врахувати особу ОСОБА_7 , його вік, який має постійне місце проживання, має на утриманні дружину та двох малолітніх дітей, раніше не судимий. ОСОБА_12 дружина обвинуваченого являється власником 1/3 житлового будинку АДРЕСА_1 . Вона висловлює своє бажання, що в разі обрання чоловіку запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, зі свого боку забезпечуватиме додатковий контроль за його поведінкою. Внесення визначеного судом розміру застави буде вагомим стримуючим фактором, який забезпечуватиме належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 ». Тому просить змінити запобіжний захід та обрати ОСОБА_9 міру запобіжного заходу біль м`яку, не пов`язану з триманням під вартою, а саме: застосувати відносно нього запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю чи без такого (за адресою проживання: АДРЕСА_1 ), поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України; у разі відмови в зміні ОСОБА_9 запобіжного заходу визначити розмір застави в межах, передбачених ч. 5 ст. 182 КПК України, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Заслухавши учасників судового провадження, суд дійшов таких висновків.

У частині третій статті 315 КПК України визначено, що під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Відповідно до положень, викладених в ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно зі ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

У частині першій статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, а частиною другою статті 183 КПК України визначені випадки, коли може бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

У статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка являється частиною національного законодавства України відповідно до статті 9 Конституції України, визначено, що кожна людина має право на свободу і особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, у випадку законного арешту або затримання особи, здійсненого з метою її присутності перед компетентним судовим органом на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні злочину або якщо обґрунтовано визнається за необхідне запобігти вчиненню нею злочину або її втечі після його вчинення.

Жовтневий районний суд Миколаївської області ухвалою від 27.09.2024 до обвинуваченого ОСОБА_4 застосував запобіжний захід тримання під вартою, строк дії якого продовжувався відповідними ухвалами.

Судом установлено, що запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_4 застосовано за рішенням суду, тобто у спосіб, встановлений кримінальним процесуальним законодавством України.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 та клопотання обвинуваченого і його захисника про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт, суд враховує, що тримання під вартою є винятковим та, відповідно до ст. 176 КПК України, найбільш суворим запобіжним заходом, а цілодобовий домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук та Йонкало проти України», термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, у справі «Летельє проти Франції» Європейський суд з прав людини вказав, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Так, суд враховує, що кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_4 , відповідно до ст. 12 КК України, віднесені до тяжких та особливо тяжких злочинів, за ч. 3 ст. 307 КК України передбачена відповідальність у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, розгляд кримінального провадження ще не розпочинався, тому обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватись від суду.

Крім того, характер кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_4 , дає підстави вважати, що, перебуваючи на волі без застосування дієвого запобіжного заходу, ОСОБА_4 може продовжити свою злочинну діяльність та вчиняти інші кримінальні правопорушення.

При цьому КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Слід зазначити, що якщо обвинувачений ОСОБА_4 і не має на меті вчиняти дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, про що зазначено стороною захисту, однак обставини, за яких ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, та їх запобіганню на даний час буде достатнім лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Суд враховує, що сторона захисту, заявляючи клопотання про застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, вказує адресу місця проживання ОСОБА_4 , а саме: АДРЕСА_1 , яка, згідно з обвинувальним актом, є адресою місця вчинення кримінальних правопорушень.

Зважаючи на викладене, існують підстави вважати, що ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем вчинення кримінальних правопорушень, може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінальних правопорушень.

За таких обставин, враховуючи тяжкість обвинувачення у злочинах, особу обвинуваченого ОСОБА_4 ,обрання відносно обвинуваченого іншого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не забезпечить, на думку суду, запобігання ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відтак, для запобігання вказаним ризикам, та враховуючи суспільний інтерес, що полягає у виконанні завдань, які передбачені статтею 2 КПК України, зокрема, у захисті інтересів суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охороні прав, свобод та інтересів інших учасників кримінального провадження, а також забезпеченні швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, і який, незважаючи на презумпцію невинуватості обвинуваченого, превалює над принципом поваги до свободи особистості, про що зазначено у п. 79 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011, враховуючи положення частини шостої статті 176 КПК України, суд вважає виправданим тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою.

Обставин, які є перешкодою для застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, не установлено.

Стороною захисту не доведено, що наведені прокурором ризики відпали та обвинуваченому можливо змінити запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

У частині першій статті 182 КПК України визначено, що можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини; 3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею; 4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України; 5) щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Суд враховує, що злочини, передбачені ч. 3 ст. 307 КК України, у яких обвинувачується ОСОБА_4 , є особливо тяжкими злочинами у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Таким чином, з метою дотримання балансу між суспільним інтересом та правом особи на особисту свободу, суд дійшов висновку, що для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків та уникнення встановлених судом ризиків переховування від суду під тиском можливого відбування покарання, з метою запобігання спроби вчинити інше кримінальне правопорушення, враховуючи тяжкість злочинів, не зачіпляючи питання доказовості вини обвинуваченого, останньому доцільно продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою на шістдесят днів, без визначення розміру застави, тому клопотання прокурора слід задовольнити, а у задоволенні клопотання обвинуваченого та його захисника треба відмовити.

Оскільки відповідно до супровідного листа №09/2-770-25 від 17.03.2025, ОСОБА_4 перебуває у Державній установі «Миколаївський слідчий ізолятор», копію даної ухвали слід направити для виконання начальнику Державної установи «Миколаївський слідчий ізолятор».

Керуючись статтями 176, 177, 183, 315, 372 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора ОСОБА_3 задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 313, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 311 КК України, строком на шістдесят днів, тобто до 17 травня 2025 року, без визначення розміру застави.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт залишити без задоволення.

Копію ухвали направити для виконання начальнику Державної установи «Миколаївський слідчий ізолятор».

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_4 в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

СУДДЯ