Справа № 168/1070/24
Провадження № 1-кп/168/82/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2024 року Старовижівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції, в сел. Стара Вижівка в залі суду кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за 0000579 від 23.08.2024 про обвинувачення

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Богодарове Барвінківського району Харківської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця, призваний під час мобілізації на особливий період, інспектора прикордонної служби 3 категорії - номер обслуги третього відділення інспекторів прикордонної служби першої прикордонної застави другого відділу прикордонної служби (тип С) другої прикордонної комендатури швидкого реагування НОМЕР_1 прикордонного загону, у військовому званні «сержант», не судимого,

за ч.4 ст. 402 КК України,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку, проходження військової служби і підлеглості, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши в умовах воєнного стану військовий злочин - непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника, вчинений в умовах воєнного стану, за наступних обставин.

Згідно з бойовим розпорядженням начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 950 від 21.08.2024 ОКП ОСОБА_5 , виданого тимчасово виконуючим обов`язки начальника НОМЕР_1 прикордонного загону полковником ОСОБА_6 військовослужбовцям НОМЕР_1 прикордонного загону, в тому числі сержанту ОСОБА_4 , на виконання вимог бойового розпорядження Головнокомандувача ЗСУ від 25.06.2024 №29896, бойового наказу АДПСУ від 25.06.2024 № 148т, бойового наказу начальника НОМЕР_1 прикордонного загону від 07.08.2024 № 24 №25 ДСК з метою подальшого виконання завдань щодо відсічі збройної агресії з боку російської федерації та доукомплектування особовим складом другої прикордонної комендатури швидкого реагування в операційній зоні ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ОСУ В «Хортиця», визначено з 22 по 23.08.2024 здійснити марш групи військовослужбовців другої прикордонної комендатури швидкого реагування НОМЕР_1 прикордонного загону в АДРЕСА_2 , вказане бойове розпорядження було особисто доведене тимчасово виконуючим обов`язки начальника НОМЕР_1 прикордонного загону полковником ОСОБА_6 .

При цьому вказане бойове розпорядження видане в установленому Законом порядку, відповідною особою в межах наданих йому повноважень, його зміст не суперечить чинному законодавству, та не був пов`язаний з порушенням конституційних прав та свобод сержанта ОСОБА_4 , не носив в собі явно злочинного змісту, у зв`язку з чим підлягав беззастережному та неухильному виконанню з боку останнього.

22 серпня 2024 року близько 06 год. 30 хв. перебуваючи у місці тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 прикордонний загін) у АДРЕСА_3 , а саме за адресою: АДРЕСА_4 у встановленому законодавством порядку військовослужбовцям військової частини НОМЕР_2 , в тому числі сержанту ОСОБА_4 , доведено бойове розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №950 від 21.08.2024 ОКП ОСОБА_5 .

Однак, 22 серпня 2024 року близько 06 год. 40 хв. сержант ОСОБА_4 , перебуваючи у місці тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 прикордонний загін) у АДРЕСА_3 , а саме за адресою: АДРЕСА_4 , в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», ст. ст. 9, 11, 16, 28, 30, 35, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. З, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану вчинив непокору, тобто відкрито відмовився виконати бойове розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №950 від 21.08.2024 ОКП ОСОБА_5 , видане тимчасово виконуючим обов`язки начальника НОМЕР_1 прикордонного загону полковником ОСОБА_6 і вибути з 22 по 23.08.2024 в район Іванівка Харківської області для виконання службових обов`язків.

У судовому засіданні обвинувачений вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав в повному обсязі, дав показання про те, що дійсно відмовився від виконання наказу командира, непокору вчинив, оскільки на той час, за станом погано себе почував та не довіряв загону, в якому перебував. Запевнив суд, усвідомлює свій вчинок і його наслідки, у вчиненому розкаюється, просить його суворо не карати.

З урахуванням того, що фактичні обставини справи учасниками провадження не оспорюються і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, сумніви у добровільності їх позицій відсутні, заслухавши думку учасників провадження, роз`яснивши їм зміст ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.

Виходячи з вище наведеного, суд вважає доведеним факт вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України, а саме: непокори, тобто відкритої відмови виконати наказ начальника, вчиненої в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 402 КК України.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, немає.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд відповідно до вимог ст. 65 КК, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК є тяжким злочином, наявність пом`якшуючої та відсутність обтяжуючих покарання обставин, обставини справи, особу винного, який вперше притягається до кримінальної відповідальності, на обліку в нарколога і психіатра не перебуває, є військовослужбовцем, учасником бойових дій, отримував бойову травму, за станом здоров`я є придатним до військової служби, характеризується за місцем служби посередньо. Відтак, суд приходить до висновку, про необхідність призначення йому покарання в межах санкції ч.4 ст.402 КК в розмірі, наближеному до мінімального.

Саме таке покарання відповідатиме вимогам ст.ст.50, 65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчиненню нових кримінальних правопорушень, як самим обвинуваченим, так і іншими особами, відповідатиме принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а також не є надто суворим чи м`яким. На переконання суду у даному випадку досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Підстави для застосування до обвинуваченого положень ст.75 КК України та його звільнення від відбування покарання, всупереч висновку, викладеному в досудовій доповіді, відсутні. При цьому, також суд враховує, що звільнення від відбування покарання з випробуванням військовослужбовця за невиконання ним наказу в умовах воєнного стану не лише запобігатиме вчиненню нових злочинів іншими особами, а навпаки, створить у таких осіб впевненість у безкарності за відмову від виконання наказів командирів, а також відмову від захисту Батьківщини. Це може призвести до підриву військової дисципліни, розлагодженості дій, спрямованих на захист суверенітету держави, що в умовах воєнного стану є неприпустимим. Відсутність належного реагування держави, зокрема суду під час призначення покарання за вчинення військовослужбовцями кримінальних правопорушень проти встановленого порядку несення військової служби під час збройної агресії та повномасштабного вторгнення збройних сил російської федерації на територію України, нівелює визначену статями 50, 65 КК України мету призначення покарання.

Керуючись ст.ст. 371, 374 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 402 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`ять) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання рахувати з дня звернення вироку до виконання.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Волинського апеляційного суду через Старовижівський районний суд Волинської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору, учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1