Справа № 359/2339/25
Провадження № 1-кп/359/429/2025
03 квітня 2025 року м. Бориспіль
Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі
головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 ,
Судом визнається доведеним, що ОСОБА_4 вчинив умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків за таких обставин.
14.02.2025 інспектор роти № 2 взводу № 1 батальйону патрульної поліції в місті Бориспіль УПП у Київській області ОСОБА_5 разом зі поліцейським роти № 2 взводу № 1 батальйону патрульної поліції в місті Бориспіль УПП у Київській області ОСОБА_6 , у складі екіпажу автопатруля «Лемур 0102», заступили на добове чергування згідно розстановки сил та засобів особового складу батальйону патрульної поліції в м. Бориспіль УПП в Київській області, задіяного на добове чергування 14.02.2025 о 20 год. 40 хв. на службовому автомобілі та у форменому одязі встановленого зразку.
15.02.2025 о 02 год. 43 хв. екіпажу вищевказаного автопатруля «Лемур 0102» на службовий планшет надійшов виклик про адміністративне правопорушення, а саме «порушення тиші за адресою: АДРЕСА_2 ». Прибувши на виклик за адресою: АДРЕСА_2 на вказаному місці вже знаходився екіпаж автопатруля «Лемур 0104» у складі інспектора роти № 2 взводу № 1 батальйону патрульної поліції в місті Бориспіль УПП у Київській області ОСОБА_7 , поліцейського роти № 2 взводу № 2 батальйону патрульної поліції в місті Бориспіль УПП у Київській області ОСОБА_8 та громадянин України ОСОБА_4 .
ОСОБА_4 було повідомлено, що на підставі ст. 34 Закону України «Про Національну поліцію», щодо нього буде проведена поверхнева перевірка, однак він відмовився та почав втікати до квартири АДРЕСА_3 . В подальшому, коли він був зупинений працівником поліції ОСОБА_5 , ОСОБА_4 почав чинити опір та не підкорюватись законним вимогам працівників поліції. Після чого, перебуваючи в під`їзді будинку АДРЕСА_4 , ОСОБА_4 почав голосно висловлюватися нецензурною лайкою на адресу працівників поліції та не виконувати їх законні вимоги.
Надалі, того ж дня, о 03 год. 05 хв., ОСОБА_4 продовжуючи не виконувати законні вимоги вищевказаних працівників поліції, маючи злочинний умисел, направлений на умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та свідомо бажаючи їх настання, перебуваючи в під`їзді будинку АДРЕСА_4 , усвідомлюючи, що перед ним знаходяться працівники правоохоронного органу, які перебували при виконанні своїх службових обов`язків у форменому одязі, вдарив своєю головою в обличчя інспектора роти № 2 взводу № 1 батальйону патрульної поліції в місті Бориспіль УПП у Київській області ОСОБА_5 , тим самим спричинив синець в області надбрівної дуги з переходом на лобну ділянку, синець в області верхньої повіки правого ока, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, визнав повністю та пояснив, що 14 лютого 2025 року приблизно о 03 год. 05 хв. він перебував в під`їзді будинку АДРЕСА_4 , де вдарив своєю головою в обличчя поліцейського ОСОБА_5 . Як стверджує обвинувачений, в момент вчинення злочину він розумів, що перед ним знаходиться працівник правоохоронного органу у форменому одязі та при виконанні своїх службових обов`язків. Він не заперечує, що своїми протиправними діями заподіяв потерплому легкі тілесні ушкодження.
Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 повідомив, що працює поліцейським та 14.02.2025 року близько 20 год. 40 хв. він разом з іншим поліцейським ОСОБА_6 , у складі екіпажу автопатруля «Лемур 0120», заступили на добове чергування на службовому автомобілі та у форменому одязі встановленого зразку. 15.02.2025 близько 02 год. 43 хв. їм на службовий планшет надійшов виклик про адміністративне правопорушення, а саме «порушення тиші». Прибувши на виклик за адресою: АДРЕСА_2 , вони помітили, що на вказаному місці вже знаходився екіпаж автопатруля «Лемур 0104» у складі двох працівників поліції, а також обвинувачений. В подальшому, ОСОБА_4 було повідомлено, що відносно нього буде проведена поверхнева перевірка, однак він відмовився та почав втікати. Коли обвинувачений був зупинений ним, то почав чинити опір та голосно висловлюватися нецензурною лайкою на адресу працівників поліції та не виконувати їх законні вимоги. Надалі, того ж дня обвинувачений перебуваючи в під`їзді будинку АДРЕСА_4 , вдарив своєю головою в обличчя потерпілого, спричинивши йому легкі тілесні ушкодження.
Обвинувачений та прокурор не висловили жодних заперечень щодо встановлених обставин, у зв`язку із чим, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються. На виконання вимог ч. 3 ст. 349 КПК України судом з`ясовано чи правильно розуміють учасники судового провадження зміст цих обставин, суд переконався у добровільності їх позиції та роз`яснив учасникам судового провадження, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Отже, судом визнається доведеним, що ОСОБА_4 вчинив умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 345 КК України.
Статтею 50 КК України передбачено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Щодо щирого розкаяння у вчиненні злочину, то суд звертає увагу, що щире каяття є відвертою негативною оцінкою винуватою особою своєї злочинної поведінки, має характеризувати її поведінку після вчинення злочину суто з позицій психологічної внутрішньої переорієнтації суб`єкта, справжнє засудження свого діяння, визнання його антисуспільного характеру, про що мають свідчити і об`єктивні дані про зміни в ціннісних пріоритетах та способі життя. Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює розкриття злочину, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім (Аналогічна думка викладена в Постанові ВС від 14 листопада 2022 року № 640/3693/15-к). Однак з матеріалів кримінального провадження убачається, що ОСОБА_4 визнав усі обставини кримінального правопорушення лише під час судового розгляду, не надав критичної оцінки своїй протиправній поведінці, формально вказавши на визнання своєї вини, що не узгоджується з вищевказаними мотивами стосовно визначення щирого каяття. Отже, підстави для визнання судом обставиною, яка пом`якшує покарання - щирого каяття відсутні.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого є рецидив злочинів. Статтею 34 КК України передбачено, що рецидивом кримінальних правопорушень визнається вчинення нового умисного кримінального правопорушення особою, яка має судимість за умисне кримінальне правопорушення. Судом встановлено, що ОСОБА_4 неодноразово судимий за вчинення умисних кримінальних правопорушень, у тому числі за ч. 2 ст. 185, ч. 3ст. 185 КК України, судимість за які не знято і не погашено у встановленому законом порядку, що відповідно до положень, передбачених ст. 34 КК, утворює рецидив кримінальних правопорушень та свідчить про наявність зазначеної обтяжуючої покарання обставини.
Призначаючи покарання ОСОБА_4 , суд виходить з того, що ним вчинено нетяжкий злочин проти авторитету органів державної влади. Встановлено, що раніше обвинувачений неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, згідно вимоги про судимість та довідки про звільнення 14.07.2023 року був звільнений з місць позбавлення волі у зв`язку із відбуттям строку покарання. Відповідно до медичних довідок на обліку у психіатра та лікаря нарколога обвинувачений не перебуває. З огляду на ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, відсутність обставин, що пом`якшують покарання та наявність обставини, що обтяжує покарання, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 345 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк два роки.
У даному випадку правові підстави для застосування ст. 69 КК України та призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом відсутні.
Крім того, суд звертає увагу, на суспільну небезпечність вчиненого злочину, яка полягає в тому, що його вчиненням порушується нормальна робота правоохоронного органу, створюються перешкоди для виконання працівниками зазначених органів своїх службових обов`язків, підривається їх авторитет, заподіюється шкода їх здоров`ю. Вчинення цього злочину може викликати у працівника правоохоронного органу почуття тривоги, страху і занепокоєння за своє життя, здоров`я і майно, що може завадити йому успішно виконувати службові обов`язки.
Таким чином, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та обставини цієї справи, суд дійшов висновку про неможливість виправлення ОСОБА_4 без реального відбування покарання, а тому відсутні правові підстав для звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
Документи, надані учасниками судового провадження на підставі ст. 100 КПК України слід залишити в матеріалах кримінального провадження.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді домашнього арешту щодо ОСОБА_4 - залишити без змін.
Керуючись ст. 368, ст. 373, ст. 374 КПК України, суд
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк два роки.
До набрання вироком суду законної сили застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши йому залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 , з 21 години вечора до 07 години ранку; зобов`язати прибувати за кожною вимогою до суду, а також виконувати такі обов`язки: не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання.
Початок строку відбування покарання рахувати з моменту затримання ОСОБА_4 після звернення вироку до виконання.
На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Бориспільський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили. На підставі ч. 3 ст. 376 КПК України роз`яснити обвинуваченому, захиснику, його законному представнику, потерпілому, його представнику, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Суддя ОСОБА_1