Номер провадження: 11-сс/813/629/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою представника власника майна ТОВ «ТУРИСТ» адвоката ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 25.07.2024 рокув кримінальному провадженні №0000930 від 20.07.2024 року,

встановив:

оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання прокурора Малиновської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_6 в кримінальному провадженні №0000930 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та накладено арешт, із забороною відчуження та користування, на вилучені під час огляду місця дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби, а саме:

-автомобіль «DAF XF 105.460», н/з НОМЕР_1 , рік випуску 2013, білого кольору, номер кузова: НОМЕР_2 , зареєстрований на підставі свідоцтва про реєстрацію т/з НОМЕР_3 від 20.06.2024 на ТОВ «ФОКСТРАНС», м. Одеса, вул. Церковна, 19;

- причеп «РАСТО Т3007», н/з НОМЕР_4 , рік випуску 2005, сірого кольору, номер кузова: НОМЕР_5 , зареєстрований на підставі свідоцтва про реєстрацію т/з НОМЕР_6 від 20.08.2024 на ТОВ «ФОКСТРАНС», м. Одеса, вул. Церковна, 19;

- автобус «БАЗ А079.19», н/з НОМЕР_7 , рік випуску 2007, білого кольору, номер кузова: НОМЕР_8 , зареєстрований на підставі свідоцтва про реєстрацію т/з НОМЕР_9 від 20.07.2017 на ім`я ОСОБА_7 та фактично використовується на підставі тимчасового реєстраційного талону XXP №007742 від 06.08.2024 року ТОВ «Турист», м. Одеса, вул. Гагарінське Плато, 5.

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя послався на те, що вилучене майно містить відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення та відповідає критеріям ст.98 КПК України.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді представник власника майна звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали, просить її скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора в частині арешту автобуса «БАЗ А079.19», н/з НОМЕР_7 .

В обґрунтування вимог апеляційної скарги адвокат зазначає, що транспортний засіб був вилучений в порушення вимог кримінального процесуального закону, власник майна ТОВ «ТУРИСТ» є добросовісним набувачем, тому належне йому майно не підлягає арешту. Також представник посилається на тривалість досудового розслідування, за час якого слідчий мав можливість виконати всі необхідні дії з вилученим транспортним засобом.

Крім того в апеляційній скарзі ставиться питання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, оскільки власник майна про існування ухвали слідчого судді дізнався лише 23.02.2025 року з відомостей реєстру судових рішень, 28.02.2025 року представник отримав оскаржувану ухвалу, а також враховуючи введений воєнний стан в країні, оголошення повітряних тривог, представник не мав можливості подати апеляційну скаргу в межах строку на оскарження.

Представник, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, до апеляційного суду не з`явився, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав.

Прокурор подав заяву про розгляд справи за його відсутністю, просив відмовити в задоволенні скарги.

Відповідно до положень ч.4 ст.107 КПК України (далі КПК), в зв`язку з неявкою учасників судового розгляду в судове засідання, апеляційний розгляд проведено за відсутності учасників кримінального провадження та без фіксації за допомогою технічних засобів.

За наведених обставин, враховуючи положення ч.4 ст.405, ч.4 ст.107 КПК апеляційний розгляд проведено за відсутності прокурора та сторони захисту.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали провадження, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Щодо клопотання адвоката про поновлення строку на апеляційне оскарження, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до положень ст. 395 КПК, апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

З матеріалів судового провадження вбачається, що власник майна та його представник не повідомлялись місцевим судом про дату, час та місце розгляду клопотання прокурора. Копія оскарженої ухвали не надсилалась на адресу власника майна або його представника. Представник власника майна дізнався про існування ухвали слідчого судді 23.02.2025 року, ознайомився з нею 28.02.2025 року, а 10.03.2025 року подана апеляційна скарга.

Приймаючи до уваги встановлені апеляційним судом обставини, колегія суддів вважає, що доводи клопотання заслуговують на увагу, тому з метою забезпечення права доступу сторони провадження до суду, на виконання положень ст. 55 Конституції України, ст.ст. 3, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів вважає за необхідне поновити адвокату строк на апеляційне оскарження.

Перевіривши доводи апеляційної скарги щодо незаконності ухвали слідчого судді, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіряючи рішення слідчого судді та доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з того, що у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, арешт майна це один із заходів забезпечення кримінального провадження та є важливим елементом здійснення завдань кримінального провадження, своєчасне застосування якого може запобігти непоправним негативним наслідкам при розслідуванні кримінального правопорушення.

Положення ст. 2 КПК визначають завдання кримінального судочинства, а саме: захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень; охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження; забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У теоретичному аспекті «належна правова процедура» - це форма здійснення правосуддя, яку утворюють сукупність гарантій прав людини процесуального характеру, спрямовані на досягнення процедурної справедливості правосуддя. До гарантій, які у своїй сукупності формують належну правову процедуру, відносяться право на судовий захист, право на ефективне розслідування; право на швидкий суд; право на публічний суд; право на неупереджений суд; право на суд неупереджених присяжних; право на змагальний процес; презумпція невинуватості; право не свідчити проти себе; право на допит в суді свідків обвинувачення; право на допомогу адвоката під час судового розгляду; право бути вислуханим; право не піддаватися двічі покаранню за один й той самий злочин; право на безпосередній процес; право на безперервний процес; право на оскарження.

Застосування належної процедури є одним із складових елементів принципу верховенства права та передбачає, у тому числі, щоб повноваження органів публічної влади були визначені приписами права, і вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії, і надалі діяли в межах наданих їм повноважень.

Приписами ст. 3 КПК передбачено, що слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Основним призначенням слідчого судді є здійснення судового захисту прав і законних інтересів осіб, які приймають участь в кримінальному процесі, та забезпечення законності провадження по справі на стадії досудового розслідування. Це зумовлює специфічний характер виконуваної ним кримінально-процесуальної функції, а саме: забезпечення законності та обґрунтованості обмеження конституційних прав і свобод людини на стадії досудового розслідування кримінального провадження.

При розгляді даної апеляційної скарги колегія суддів, у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Положення зазначеної вище норми КПК узгоджуються зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

При застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою, гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Стаття 172 КПК встановлює порядок розгляду клопотання про арешт майна, зокрема, частина 1 зазначеної статті передбачає, що клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання за умови їх належного сповіщення.

При цьому, розгляд такого клопотання без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, відповідно до вимог ч. 2 ст. 172 КПК, можливе виключно щодо майна, яке не було тимчасово вилученим та якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Згідно з ч. 1 ст. 167 КПК тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.167 КПК тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони, зокрема є знаряддям вчинення кримінального правопорушення та зберегли на собі його сліди.

Тимчасове вилучення майна відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

З матеріалів судового провадження вбачається, що майно, на яке просив накласти арешт прокурор в клопотанні, було вилучено 20.07.2024 року під час проведення огляду місця дорожньо-транспортної пригодив кримінальному проваджені №0000930.

Таким чином, слід констатувати, що вказане майно, з урахуванням приписів ч.1 ст.167, ч.2 ст.168 КПК, є тимчасово вилученим.

За наведених обставин, враховуючи вимоги ч. 2 ст. 172 КПК, розгляд клопотання прокурора про накладення арешту на тимчасово вилучене майно не міг відбуватись без повідомлення власників вилученого майна.

Матеріали судового провадження містять наступну хронологію розгляду клопотання прокурора про накладення арешту на майно.

22.07.2024 року до Малиновського районного суду м. Одеси надійшло клопотання прокурора Малиновської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_6 про арешт майна в кримінальному провадженні №0000930 від 21.07.2024 року, яке 23.07.2024 року розподілене на слідчого суддю ОСОБА_1 (а.п. 1-18).

В матеріалах судової справи, після протоколу автоматизованого розподілу справи між слідчими суддями від 23.07.2024 року, містяться лише копія доручення заступника начальника СВ ВП №1ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 від 21.07.2024 року про проведення досудового розслідування та довідка про розгляд справи за відсутності учасників процесу, з огляду на їх неявку.

Дані обставини свідчать про не вжиття слідчим суддею дії, направлених на повідомлення учасників процесу, в тому числі власників тимчасово вилученого майна.

25.07.2024 року, слідчим суддею здійснено розгляд клопотання органу досудового розслідування без участі прокурора, власників майна та їх представників, які до суду не викликались.

Водночас відповідно до ст. 135 КПК особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.

Приписами ст. 136 КПК передбачено, що належним підтвердженням отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом є розпис особи про отримання повістки, в тому числі на поштовому повідомленні, відеозапис вручення особі повістки, будь-які інші дані, які підтверджують факт вручення особі повістки про виклик або ознайомлення з її змістом.

Апеляційний суд наголошує, що виконання вимог кримінального процесуального закону забезпечуються дотриманням кримінальної процесуальної форми, тобто пов`язана із дотриманням гарантій прав і свобод учасників кримінального провадження щодо будь-яких дій та рішень владних суб`єктів кримінального провадження, зокрема: щодо гарантій оскарження та можливості перевірки законності таких рішень, перевірки безсторонності та об`єктивності владних суб`єктів.

Колегія суддів звертає увагу, що недотримання належної правової процедури тягне за собою порушення гарантованого кожному ст. 6 Конвенції права на справедливий суд.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя під час підготовки до судового розгляду клопотання прокурора, судового розгляду клопотання та постановлені оскарженої ухвали допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, зокрема всупереч вимогам ч. 1 ст. 172 КПК України, розглянув клопотання прокурора без участі власника тимчасово вилученого майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Встановлені апеляційним судом порушення слідчим суддею вимог кримінального процесуального закону призвели до безпідставного обмеження прав власника майна, а тому є істотними та такими, що з урахуванням вимог ч.1 ст.172, ст.ст. 412, 415 КПК, тягнуть за собою скасування ухвали слідчого судді та призначення нового розгляду клопотання про накладення арешту на майно в суді першої інстанції, іншим слідчим суддею.

Оскільки апеляційним судом встановлені істотні порушення кримінального процесуального закону, які тягнуть за собою безумовне скасування ухвали слідчого судді, колегія суддів не розглядає інші доводи апеляційної скарги.

Крім того, апеляційний суд не може надати оцінку доводам клопотання прокурора щодо наявності правових підстав для арешту тимчасово вилученого майна, оскільки прокурор до суду не з`явився та пояснень на підтримку клопотання не надав.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 409 КПК передбачено, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, скасування ухвали слідчого судді та призначення нового розгляду клопотання слідчого про накладення арешту на майно в суді першої інстанції, іншим слідчим суддею.

Під час нового розгляду клопотання про накладення арешту на майно, слідчому судді слід перевірити клопотання на відповідність вимогам ст.171 КПК, здійснити належний виклик учасників процесу, а за результатами розгляду клопотання прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 132, 167, 170-173, 376, 404, 405, 407, 409, 412, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Поновити представнику власнику майна адвокату ОСОБА_5 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 25.07.2024 року.

Апеляційну скаргу представника власника майна ТОВ «ТУРИСТ» адвоката ОСОБА_5 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого Малиновського районного суду м. Одеси від 25.07.2024 року, якою накладено арешт в кримінальному провадженні №0000930 від 20.07.2024 року на вилучене в ході проведення огляду місця дорожньо-транспортної пригоди майно, перелік якого міститься в клопотанні скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою призначити новий розгляд клопотання прокурора Малиновської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_6 про накладення арешту на майно, вилучене 20.07.2024 року під час проведення огляду місця дорожньо-транспортної пригоди в кримінальному провадженні №0000930, в суді першої інстанції, іншим слідчим суддею.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4