ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 529/984/24 Номер провадження 11-кп/814/1206/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора потерпілої захисника обвинуваченоїОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14 серпня 2024 року за №0000770, за апеляційними скаргами прокурора ОСОБА_10 та обвинуваченої ОСОБА_9 на вирок Диканського районного суду Полтавської області від 27 грудня 2024 року,

в с т а н о в и л а:

Цим вироком

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Велика Рудка Полтавського р-ну Полтавської обл., проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , неодружену, із середньою освітою, безробітну, не судиму,

визнано винуватою та засуджено за ч.2 ст.121 КК України на 8 років позбавлення волі.

Строк покарання ОСОБА_9 ухвалено обчислювати з моменту набрання вироком законної сили та на підставі ч.5 ст.72 КК України в цей строк зараховано строк її попереднього ув`язнення з 14 серпня 2024 року до дня набрання вироком законної сили з розрахунку день за день.

Залишено ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Вирішено питання щодо арештів майна, процесуальних витрат і речових доказів.

За вироком місцевого суду ОСОБА_9 визнано винуватою та засуджено за те, що вона 13 серпня 2024 року приблизно о 23 годині 30 хвилин у приміщенні будинку ОСОБА_11 по АДРЕСА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на грунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, за допомогою кухонного ножа нанесла один удар у ділянку живота ОСОБА_11 , в результаті чого спричинила йому тяжкі тілесні ушкодження за критерієм загрози для життя, які потягли за собою смерть ОСОБА_11 , у вигляді: раньового каналу, що починається раною шкіри на передній черевній стінці, на своїй протяжності перетинає підлягаючі м`які тканини, проникає в черевну порожнину, перетинає (травмує) петлі тонкого кишечника та брижу з ушкодженням судин, де сліпо закінчується. Причиною смерті ОСОБА_11 була гостра крововтрата, яка розвинулась при сліпому проникаючому пораненні тулуба з ушкодженням внутрішніх органів.

Суд першої інстанції за результатами судового розгляду дійшов висновку про те, що стороною обвинувачення надано неправильну правову оцінку діям обвинуваченої за ч.1 ст.115 КК України та перекваліфікував їх на ч.2 ст.121 КК України - заподіяння ОСОБА_11 умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть ОСОБА_11 , мотивуючи тим, що прокурором не доведено наявність у ОСОБА_9 прямого чи непрямого умислу на вбивство ОСОБА_11 , а її умисел був спрямований на спричинення останньому тілесного ушкодження.

Органом досудового розслідування ОСОБА_9 обвинувачується в умисному протиправному заподіянні нею смерті своєму співмешканцю ОСОБА_11 (умисному вбивстві) за таких обставин.

13 серпня 2024 року приблизно о 23 годині 30 хвилин ОСОБА_9 у приміщенні будинку свого співмешканця ОСОБА_11 по АДРЕСА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи умисно, з метою заподіяння смерті ОСОБА_11 , за допомогою ножа нанесла йому один удар у ділянку живота, завдавши гостру крововтрату, яка розвинулась при сліпому проникаючому пораненні тулуба з ушкодженням внутрішніх органів, від чого настала смерть ОСОБА_11 .

Унаслідок злочинних дій ОСОБА_9 . ОСОБА_11 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді: раньового каналу, що починається раною шкіри на передній черевній стінці, на своїй протяжності перетинає підлягаючі м`які тканини, проникає в черевну порожнину, перетинає (травмує) петлі тонкого кишечника та брижу з ушкодженням судин, де сліпо закінчується; крововиливу по ходу та периферії раньового каналу.

Такі дії ОСОБА_9 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.1 ст.115 КК України як умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині (умисне вбивство).

В апеляційних скаргах:

прокурор ОСОБА_10 , посилаючись на невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати вирок Диканського районного суду Полтавської області від 27 грудня 2024 року та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_9 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, та призначити їй покарання у вигляді 8 років позбавлення волі. Свої вимоги мотивує тим, що місцевий суд не врахував те, що наданими стороною обвинувачення доказами повністю підтверджено наявність у діях ОСОБА_9 умислу на вбивство ОСОБА_11 ;

обвинувачена ОСОБА_9 , посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та її особі внаслідок суворості, просить змінити вирок Диканського районного суду Полтавської області від 27 грудня 2024 року та призначити їй покарання із застосуванням ст.69 КК України. Такі вимоги обґрунтовує тим, що місцевим судом не враховано те, що: вона не мала умислу на вбивство ОСОБА_11 та заподіяння йому тілесних ушкоджень; під час спільного вживання алкоголю між ними відбулася сварка, в ході якої ОСОБА_11 ображав її, завдавав їй удари руками в обличчя і тулуб, не припиняючи свої дії, та вона, намагаючись його налякати, взяла ніж і замахнулась у бік ОСОБА_11 , в результаті чого ніж попав у його живіт і спричинив проникаюче поранення; вона, побачивши кров, запропонувала викликати екстрену медичну допомогу, на що ОСОБА_11 відмовився, а на наступний день, виявивши труп ОСОБА_11 , повідомила про вказані вище обставини правоохоронний орган. При цьому, обвинувачена посилається на те, що суд першої інстанції не дав належної оцінки обставинам, які пом`якшують її покарання, у вигляді щирого каяття, зізнання у вчиненому та активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача, аргументи прокурора про задоволення апеляційної скарги сторони обвинувачення, думку обвинуваченої та її захисника, які заперечили проти апеляційної скарги прокурора, підтримали доводи апеляційної скарги ОСОБА_9 і просили призначити їй покарання із застосуванням ст.69 КК України, позицію потерпілої, яка вважала відсутніми підстави для пом`якшення покарання обвинуваченій, водночас підтвердила те, що ОСОБА_9 просила вибачення за вчинене кримінальне правопорушення, дослідив докази, перевірив матеріали кримінального провадження, обговорив доводи апелянтів та дійшов висновку про те, що апеляційну скаргу обвинуваченої необхідно залишити без задоволення, а апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково, з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Доводи прокурора про надання місцевим судом неправильної правової оцінки діям ОСОБА_9 за ч.2 ст.121 КК України та необхідності їх кваліфікації за ч.1 ст.115 КК України колегія суддів уважає обґрунтованими.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.407, п.1 ч.1 ст.420 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення та збільшення обсягу обвинувачення.

Положеннями п.п.2, 4 ч.1 ст.409 КПК України унормовано, що підставами для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів установлено, що ОСОБА_9 вчинила умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, за таких обставин.

13 серпня 2024 року приблизно о 23 годині 30 хвилин ОСОБА_9 у приміщенні будинку свого співмешканця ОСОБА_11 по АДРЕСА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи з непрямим умислом, з метою вбивства ОСОБА_11 , нанесла йому один удар ножем у ділянку живота, завдавши ОСОБА_11 гостру крововтрату, яка розвинулась при сліпому проникаючому пораненні тулуба з ушкодженням внутрішніх органів, від чого настала смерть ОСОБА_11 .

Апеляційний суд наведені вище дії ОСОБА_9 кваліфікує за ч.1 ст.115 КК України як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Такий висновок підтверджується належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності достатніми та взаємозв`язаними доказами.

Диспозицією ч.1 ст.115 КК України передбачено відповідальність за умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

У свою чергу, ч.2 ст.121 КК України встановлює відповідальність за умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть особи.

Необхідний причинний зв`язок відображає закономірності розвитку об`єктивного світу, де причина сама в собі містить реальну можливість настання відповідного наслідку. За таких обставин, суб`єкт здатен передбачати розвиток природного перебігу подій як закономірних явищ. Учиняючи ті або інші дії, що із закономірністю тягнуть за собою настання певних наслідків, особа здатна їх передбачити як невідворотний чи можливий результат своїх дій, і саме тому необхідний причинний зв`язок має кримінально-правове значення, а суспільно небезпечні наслідки, заподіяні діянням особи, ставляться їй у провину.

При відмежуванні умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть особи, ключове значення має саме встановлення змісту і спрямованості умислу винного.

Питання про умисел слід вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер, локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку особи, якій заподіяно тілесні ушкодження, і винного, що передувала події, їх стосунки. Визначальним є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивсті настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю (п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти життя та здоров`я особи» №2).

Тобто умисне вбивство з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на життя людини, наслідками у вигляді смерті та причинним зв`язком між зазначеними діяннями та наслідками, а із суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти смерть особі, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання.

Тому потрібно враховувати те, що умисне вбивство може мати місце як із прямим, так і з непрямим умислом.

Умисел має дві характерні ознаки інтелектуальну і вольову. Інтелектуальна - це усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру своєї дії чи бездіяльності та передбачення її суспільно небезпечних наслідків. Вольова - це наявність у суб`єкта бажання настання суспільно небезпечних наслідків від вчиненого ним діяння чи свідоме їх допущення.

При цьому, спосіб відображає насамперед причинний зв`язок між діянням і наслідками. Певна залежність між способом і метою вчинення тих чи інших діянь виявляється в тому, що спосіб і засоби вчинення злочинів обираються особою відповідно до поставленої цілі. Ціль є передумовою усвідомлення особою результатів і наслідків своїх діянь, що проявляє свою конкретизацію в способі вчинення діянь.

Непрямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання (ч.3 ст.24 КПК України).

Проте суд першої інстанції належним чином не врахував наведене вище, не оцінив досліджені докази як того вимагає ст.94 КПК України, не розмежував особливості кваліфікації діяння та припустився помилки під час установлення обставин учиненого ОСОБА_9 кримінального правопорушення, їх кримінально-правового значення та юридичної оцінки, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про необхідність перекваліфікації дій обвинуваченої з ч.1 ст.115 КК України та наявності в її діях елементів кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Факт того, що 13 серпня 2024 року приблизно о 23 годині 30 хвилин ОСОБА_9 у приміщенні будинку свого співмешканця ОСОБА_11 по АДРЕСА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в ході раптового конфлікту (сварки), що викликав неприязні відносини між ними, нанесла ОСОБА_11 удар ножем у ділянку живота, від чого настала смерть останнього, в апеляційних скаргах не оспорюється та підтверджується сукупністю доказів у матеріалах кримінального провадження, в тому числі показаннями самої обвинуваченої в судах першої та апеляційної інстанцій.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_9 у результаті ножового поранення заподіяла ОСОБА_11 небезпечні для життя в момент заподіяння тілесні ушкодження у вигляді: раньового каналу, що починається раною шкіри на передній черевній стінці, на своїй протяжності перетинає підлягаючі м`які тканини, проникає в черевну порожнину, перетинає (травмує) петлі тонкого кишківника та брижу з ушкодженням судин, де сліпо закінчується; крововиливів по ходу та периферії раньового каналу, які утворилися від дії плоского колюче-ріжучого предмета типу клинка ножа, клинок якого має обушок і гостре лезо. Причиною смерті ОСОБА_11 була гостра крововтрата, що розвинулась при сліпому проникаючому пораненні тулуба з ушкодженнями внутрішніх органів. Напрямок раньового каналу на його тілі спрямований спереду - назад, у незначній мірі знизу - догори та зліва - направо, загальною довжиною приблизно 10 см. У крові трупу ОСОБА_11 виявлено етиловий спирт в концентрації 3,9 проміле, що підтверджується висновками судово-медичних експертиз №638 від 06 вересня 2024 року та №638-А від 06 вересня 2024 року (т.1 а.п.130-132, 134-137).

Також відповідно до висновку додаткової судово-медичної експертизи №638-В від 16 жовтня 2024 року після спричинення ОСОБА_11 вказаних вище тілесних ушкоджень він здатен був жити лише в проміжок часу, який обраховується хвилинами, тобто до години (т.2 а.п.34-35).

Наведені вище докази щодо надзвичайно небезпечного характеру спричиненого ОСОБА_9 ножового поранення ОСОБА_11 , від чого настала його смерть, узгоджуються з даними протоколу обшуку домоволодіння по АДРЕСА_1 (місця вчинення злочину) від 14 серпня 2024 року з додатками, в ході якого зафіксовано візуальну наявність на тілі ОСОБА_11 , який лежав у кімнаті будинку, великої за розмірами рани в ділянці живота зі слідами кровотечі, а також те, що протяжність слідів крові на клинку ножа, яким ОСОБА_9 нанесла удар ОСОБА_11 та на який вона в ході цієї слідчої дії вказала як на знаряддя злочину, становить приблизно 13 см від вістря клинка (леза) ножа в напрямку його руків`я, що відповідає факту відображення у висновках судово-медичних експертиз №638 від 06 вересня 2024 року та №638-А від 06 вересня 2024 року великої довжини раннього каналу приблизно 10 см (т.1 а.п.85-121).

У висновку ж судової медико-криміналістичної експертизи №174-МК від 21 жовтня 2024 року встановлено загальну довжину зазначеного вище ножа, який був дещо в притупленому стані - 292 мм, довжину його клинка - 188 мм, найбільшу ширину слідоутворюючої частини клинка в заподіяній ОСОБА_11 колото-різаній рані - приблизно 27 мм, а також спроможність утворення виявленої колото-різаної рани внаслідок дії цього ножа (т.2 а.п.38-39).

Водночас і сама ОСОБА_9 у своїх показаннях підтвердила, що після нанесення удару ножем ОСОБА_11 в нього з`явилась кров і він тримався за рану.

Отже, викладені вище обставини свідчать про те, що ножовий удар обвинуваченою було завдано з великою силою та прискоренням, оскільки більша половина великого за розмірами клинка (леза) ножа, який, до того ж, був дещо притупленим, проникла в живіт ОСОБА_11 . ОСОБА_9 безумовно усвідомлювала заподіяння нею в такий спосіб реальної загрози життю ОСОБА_11 , виходячи як із характеру її протиправних дій, так і візуального стану ОСОБА_11 , який давав достатні підстави вважати про наявність реальної загрози життю ОСОБА_11 .

Окрім того, ОСОБА_9 у ході здійсненого на наступний день після вбивства дзвінка на службу «102» теж підтвердила, що вона саме вбила ОСОБА_11 й це зафіксовано в протоколі огляду відповідного технічного носія інформації від 14 серпня 2024 року з додатком (а.с.177-180).

Згідно з даними висновку судово-психіатричної експертизи №520 від 05 вересня 2024 року ОСОБА_9 будь-яким хронічним психічним захворюванням не страждає та не виявляє ознак тимчасового розладу психічної діяльності чи недоумства, а має ознаки іншого хворобливого стану психіки - психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю із синдромом залежності, що не позбавляє її здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними. На час вчинення злочину вона теж будь-яким хронічним психічним захворюванням не страждала, як і не виявляла ознак тимчасового розладу психічної діяльності чи недоумства, мала ознаки іншого хворобливого стану психіки - психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю із синдромом залежності, що не позбавляло її здатності в повній мірі усвідомлювати свої дії та керувати ними. На момент вчинення злочину всі її вчинки мали достатньо цілеспрямований характер (т.2 а.п.23-26).

Таким чином, аналізуючи викладену вище сукупність доказів, суд апеляційної інстанції вважає, що обстановка й обставини злочину, динаміка їх розвитку, обране обвинуваченою знаряддя вчинення злочину (ніж загальною довжиною 292 мм, довжина клинка якого становить 188 мм), спосіб, механізм, характер і локалізація заподіяння ОСОБА_9 удару ОСОБА_11 (названим ножем із великою силою та прискоренням для спричинення сліпого проникаючого поранення тулуба з ушкодженням внутрішніх органів і утворенням раннього каналу, довжиною приблизно 10 см, у зв`язку з чим більша половина великого за розмірами клинка (леза) ножа, який, до того ж, був дещо притупленим, проникла в тулуб ОСОБА_11 , при цьому, обвинувачена завдала цей удар у живіт ОСОБА_11 , тобто ділянку розташування життєво важливих органів, що вона безумовно усвідомлювала й розуміла створення нею в такий спосіб реальної загрози позбавлення життя людини), наявність прямого причинного зв`язку між заподіяними ОСОБА_9 тілесними ушкодженнями та смертю ОСОБА_11 , виникнення між ними конфлікту в ході обопільного вживання алкогольних напоїв та відповідно раптово виниклих неприязних відносин, що спонукало обвинувачену до здійснення насильницьких дій і стало їх приводом, поведінка ОСОБА_9 після вчинення злочину (хоча й формально запропонувала викликати екстрену медичну допомогу, але не зробила цього та самостійно не вжила заходів для надання ОСОБА_11 невідкладної допомоги, усвідомлюючи, що в результаті її протиправних дій ОСОБА_11 перебував у небезпечному для життя стані, у силу отриманих тілесних ушкоджень і стану сильного алкогольного сп`яніння був позбавлений можливості вжити належних заходів для збереження свого життя), безумовно підтверджують те, що здійснений обвинуваченою ножовий удар був цілеспрямованим, а не випадковим, як зазначено в апеляційній скарзі сторони захисту, і спрямованість дій ОСОБА_9 саме на позбавлення життя ОСОБА_11 , наявність у неї умислу на його вбивство.

При цьому, той факт, що обвинувачена не бажала смерті ОСОБА_11 не вказує на помилковість кваліфікації її дій за п.1 ст.115 КПК України, оскільки вона усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачала його суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті ОСОБА_11 та свідомо припускала їх настання (суспільно небезпечних наслідків у вигляді смерті ОСОБА_11 ), тобто діяла з непрямим умислом на умисне вбивство на грунті раптово виниклих неприязних відносин, що в аспекті суб`єктивної сторони злочину є підставою для кваліфікації дій обвинуваченої за наведеною вище нормою кримінального закону (ч.1 ст.115 КПК України).

Окрім того, місцевий суд не врахував те, що у випадку вчинення винним діяння з умислом на вбивство, тривалість часу, який минув з моменту заподіяння тілесних ушкоджень до настання смерті особи, для кваліфікації злочину як умисного вбивства значення не має (п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти життя та здоров`я особи» №2).

Оскільки ОСОБА_9 діяла з умислом на вбивство ОСОБА_11 й причинно-наслідковий зв`язок між її злочинним діянням і смертю ОСОБА_11 став невідворотнім, закономірним результатом дій обвинуваченої, то мотиви суду першої інстанції про необхідність кваліфікації дій ОСОБА_9 за ч.2 ст.121 КК України з посиланням на проміжок часу, через який настала смерть ОСОБА_11 , що обчислювався хвилинами, є необґрунтованими.

Також із сукупності наведених вище доказів установлено, що суспільно-небезпечного посягання на життя та здоров`я ОСОБА_9 , яке би могло викликати в останньої стан необхідної оборони чи душевного хвилювання і вимагало заподіяння ОСОБА_11 ножового поранення в ділянку розташування життєво важливих органів, не існувало. Перевіркою матеріалів провадження не встановлено й будь-яких медичних даних про отримання обвинуваченою тілесних ушкоджень у час події (13 серпня 2024 року у вечірній-нічний час доби) чи її звернення до правоохоронних органів з приводу вчинення, за її версією, протиправних дій ОСОБА_11 . Навпаки згідно з даними повідомлень СПД №2 ВП №2 Полтавського РУП ГУНП у Полтавській області №4916/115/104/17/06-24 від 27 вересня 2024 року, КНП "Диканська лікарня планового лікування" №01-13/561 від 16 серпня 2024 року ОСОБА_11 до адміністративної відповідальності протягом року не притягувався, повідомлення щодо вчинення останнім домашнього насильства не надходили. У період часу з 01 січня 2024 року до 14 серпня 2024 року ОСОБА_9 за медичною допомогою не зверталась (а.п.54, 58). Не зазначала обвинувачена щодо протиправних дій ОСОБА_11 й у ході здійснення нею дзвінка в поліцію з повідомленням про вбивство ОСОБА_11 . А велика глибина ножового поранення та обране знаряддя вчинення злочину додатково вказують на відсутність у поведінці ОСОБА_9 ознак відвернення нападу чи захисту, спростовують її показання про те, що вона намагалась лише налякати ОСОБА_11 з метою припинення його протиправних дій і в сукупності з викладеними вище факторами підтверджують її умисел саме на вбивство ОСОБА_11 .

Отже, дії обвинуваченої містять усі необхідні об`єктивні та суб`єктивні елементи умисного вбивства, у зв`язку з чим підлягають кваліфікації за ч.1 ст.115 КК України.

Тому доводи апеляційної скарги та показання ОСОБА_9 про відсутність у неї умислу на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_11 є неспроможними.

За таких обставин, на думку колегії суддів, місцевим судом допущено невідповідність висновків, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, закон України про кримінальну відповідальність застосовано неправильно, через це оскаржуваний вирок у частині засудження ОСОБА_9 за ч.2 ст.121 КК України належить скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати винуватою за ч.1 ст.115 КК України та призначити їй відповідне покарання.

Відповідно до ст.ст.50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. При призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

При призначенні покарання суд апеляційної інстанції враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_9 кримінального правопорушення, що відповідно до ст.12 КК України є особливо тяжким злочином, його характер, конкретні обставини, невідворотні наслідки у вигляді позбавлення життя людини, особу обвинуваченої, яка не судима (т.2 а.п.52), до адміністративної відповідальності не притягувалась (т.2 а.п.53, 58), на спеціальних обліках у медичних закладах не перебуває (т.2 а.п.55), за місцем проживання компрометуючих матеріалів і скарг не має (т.2 а.п.53), просила вибачення в потерпілої за вчинене, думку потерпілої про призначення ОСОБА_9 покарання в межах санкції ч.1 ст.115 КК України, наявність обставин, які пом`якшують покарання з`явлення із зізнанням, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення (які були встановлені місцевим судом і наявність яких не оспорюється прокурором в апеляційній скарзі), та обставин, що його обтяжують вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння і щодо особи, з якою обвинувачена перебувала у близьких відносинах.

Ураховуючи наведені вище дані та обставини в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про те, що виправлення і перевиховання обвинуваченої можливе лише в умовах ізоляції від суспільства та їй необхідно призначити покарання у вигляді позбавлення волі відповідно до санкції ч.1 ст.115 КК України.

Що стосується тверджень сторони захисту про необхідність застосування до ОСОБА_9 положень ст.69 КК України, то вони є неспроможними.

Так, підставою для застосування приписів ст.69 КК України є не просто наявність сукупності обставин, визнаних судом такими, що пом`якшують покарання обвинуваченої, а такі обставини також повинні відповідати критеріям, які здатні, враховуючи особу обвинуваченої, істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, тобто зменшувати його ступінь суспільної небезпеки до такого рівня, який виходить за межі, типові для кримінальних правопорушень цього виду (окремого його різновиду).

Згадані вище обставини чи сукупність обставин мають бути у причинному зв`язку з цілями кримінального правопорушення, роллю, яку виконувала особа, визнана винуватою, у вчиненні кримінального правопорушення, її поведінкою під час вчинення кримінального правопорушення та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку кримінального правопорушення та/або небезпечність винуватця.

Установлені ж у цьому кримінальному провадженні обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_9 - з`явлення із зізнанням на наступний день, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, з урахуванням даних про особу обвинуваченої істотно не знижують ступінь тяжкості вчиненого нею умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині за наявності декількох обставин, що обтяжують покарання, а тому є відсутніми підстави для обрання ОСОБА_9 заходу примусу із застосуванням ст.69 КК України.

Разом з цим, вказана вище посткримінальна поведінка обвинуваченої (повідомлення вранці на наступний день після вчинення злочину поліцію про вчинене, з`явлення із зізнанням, демонстрація готовності нести передбачену законом відповідальність за вчинення кримінального правопорушення, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину як під час досудового розслідування, так і судового провадження, висловлення вибачень перед потерпілою), те, що ОСОБА_9 раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувалась, свідчать про наявність обгрунтованих і доцільних підстав для призначення їй позбавлення волі в мінімальному розмірі, визначеному в санкції ч.1 ст.115 КК України.

Саме таке покарання буде законним, справедливим та сприятиме його меті, тобто буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_9 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Отже, апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити частково, а апеляційну скаргу обвинуваченої - залишити без задоволення, оскільки наведені в ній доводи, з яких ставилось питання про помилковість висновків місцевого суду, не знайшли свого підтвердження.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_10 частково задовольнити.

Вирок Диканського районного суду Полтавської області від 27 грудня 2024 року в частині засудження ОСОБА_9 за ч.2 ст.121 КК України скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, та призначити їй покарання у вигляді 7 років позбавлення волі.

В іншій частині вирок місцевого суду залишити без зміни.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженою, яка перебуває під вартою - у той же строк з дня вручення їй копії вироку.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4