Справа № 359/727/25
Провадження №1-в/359/66/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2025 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 , представника установи ОСОБА_4 , засудженого ОСОБА_5 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні з технічною фіксацією та використанням системи дистанційного зв`язку ВКЗ, клопотання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого за вироком Оболонського районного суду міста Києва від 21.03.2024 року за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України, із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України (за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання, яке призначене за цим вироком, більш суворим покаранням, яке призначене вироком Подільського районного суду міста Києва від 12.12.2022 року з урахуванням вироку Київського апеляційного суду від 19.03.2024 року), до покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років та штрафу в розмірі 17 000 грн., який відповідно до ст. 72 КК України слід виконувати самостійно,

про приведення вироку у відповідність до законодавства України, звільнення від відбуття покарання і пом`якшення останнього у випадках передбачених ч. 2 ст.74 КК України,

в с т а н о в и в :

19.01.2025 року засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду з вищезазначеним клопотанням, в якому просив застосувати до нього положення ч. 2 ст. 74 КК України та прийняти рішення стосовно його подальшого відбування покарання у зв`язку з декриміналізацією законодавства за яким він був засуджений.

Засуджений ОСОБА_5 в судовому засіданні своє клопотання підтримав, просив задовольнити.

Прокурор у судовому засіданні не заперечувала щодо задоволення клопотання лише в частині звільнення засудженого від покарання, призначеного вироком Оболонського районного суду міста Києва від 21.03.2024 року за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України.

У судовому засіданні представник колонії при розгляді даного клопотання поклався на розсуд суду.

Заслухавши думку прокурора, представника колонії та позицію засудженого, дослідивши особову справу засудженого, суд прийшов до висновку про часткове задоволення клопотання з таких підстав.

Встановлено, що вироком Подільського районного суду міста Києва від 12.12.2022 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на два роки. Згідно вказаного вироку, ОСОБА_5 засуджено за таємне викрадення 04.07.2022 року чужого майна (крадіжку), вчиненого в умовах воєнного стану, на суму 3500 гривень.

Вироком Київського апеляційного суду від 19.03.2024 року вирок Подільського районного суду міста Києва від 12.12.2022 року щодо ОСОБА_5 скасовано в частині призначеного покарання та призначено ОСОБА_5 покарання за ч. 4 ст. 185 КК України іу виді 5 років позбавлення волі. В решті вирок залишено без змін.

Вироком Оболонського районного суду міста Києва від 21.03.2024 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України, із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України (за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання, яке призначене за цим вироком, більш суворим покаранням, яке призначене вироком Подільського районного суду міста Києва від 12.12.2022 року з урахуванням вироку Київського апеляційного суду від 19.03.2024 року), до покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років та штрафу в розмірі 17 000 грн., який відповідно до ст. 72 КК України слід виконувати самостійно. Згідно вказаного вироку, ОСОБА_5 засуджено за закінчений замах на таємне викрадення 18.07.2021 року чужого майна (крадіжку), на загальну суму 1538 грн. 65 коп.

Згідно з ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч. ч. 2 і 3 ст. 74 КК України.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, у разі необхідності вирішення, зокрема, питань, передбачених п. 13 ч. 1 ст. 537 цього Кодексу.

9 серпня 2024 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18.07.2024.

Відповідно до вказаного Закону діяння, пов`язані з викраденням чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, з моменту набрання чинності Законом вважаються дрібним викраденням чужого майна, відповідальність за що передбачена ст. 51 КУпАП, тобто перестали бути кримінально караними.

Відповідно до положень ст. 4 КК України злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 січня 2021 року по справі №0306/7567/12 судам нагадується, що за загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

Зазначений підхід закріплено у ч. 1 ст. 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти, що пом`якшують або скасовують відповідальність, мають зворотну дію в часі.

Відповідно до ч. 6 ст. 3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

За змістом ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною в постановах Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 22 серпня 2024 року (справа № 567/507/23, провадження № 51-7110 км 23), Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07.10.2024 року (справа № 278/1566/21, провадження № 51-2555кмо24).

Відповідно до пункту 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

При цьому, підпунктом 169.1.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України визначено, що податкова соціальна пільга дорівнює 50% розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Згідно ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» з 1 січня 2021 року установлено прожитковий мінімум для працездатної особи у розмірі 2270 грн. Відтак сума соціальної пільги у 2021 році становила 1135,00 грн. Відповідно два неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в розумінні ст. 51 КУпАП станом на 1 січня 2021 року складали 2270 грн.

Згідно ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік» з 1 січня 2022 року установлено прожитковий мінімум для працездатної особи у розмірі 2481 грн. Відтак сума соціальної пільги у 2022 році становила 1240,50 грн. Відповідно два неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в розумінні ст. 51 КУпАП станом на 1 січня 2022 року складали 2481 грн.

Таким чином, діяння, передбачене ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України за вироком Оболонського районного суду міста Києва від 21.03.2024 року, за вчинення якого засуджено ОСОБА_5 , з огляду на передбачений ст. 58 Конституції України і ст. 5 КК України принцип зворотної дії закону в часі, не може вважатись кримінальним правопорушенням, оскільки вартість майна, за викрадення якого останнього засуджено, не перевищує граничної вартості майна, за викрадення якого передбачено саме кримінальну відповідальність.

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

В той же час, діяння, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України за вироком Подільського районного суду міста Києва від 12.12.2022 року не підпадає під дію положень Закону України № 3886-ІХ від 18.07.2024 року, оскільки вартість майна, за викрадення якого останнього засуджено, перевищує граничну вартість майна, за викрадення якого передбачено адміністративну відповідальність.

У цьому зв`язку клопотання засудженого підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладено та керуючись ч.ч. 1, 3 ст. 5, ч. 2 ст. 74 КК України, ст.ст. п. 13 ч. 1 ст. 537 та ч.1 ст. 539 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Клопотання засудженого ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання, призначеного вироком Оболонського районного суду міста Києва від 21.03.2024 року за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України, у виді арешту строком на 6 (шість) місяців, у зв`язку із усуненням караності вчинених ним діянь, відповідно до положень Закону України № 3886-ІХ від 18.07.2024 року.

Вважати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженим за вироком Подільського районного суду міста Києва від 12.12.2022 року з урахуванням вироку Київського апеляційного суду від 19.03.2024 року за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Вирок Святошинського районного суду міста Києва від 11.05.2022 року, яким ОСОБА_5 , 20.03.1991 року засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень виконувати самостійно.

В разі, якщо термін покарання вважається відбутим, звільнити засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі ч. 2 ст. 74 КК України з Державної установи «Бориспільська виправна колонія (119)».

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду на протязі 7 днів з дня проголошення шляхом подання апеляції через Бориспільський міськрайонний суд Київської області.

Оголошення повного тексту ухвали здійснено 31.01.2025 року.

Суддя ОСОБА_1