Справа № 697/842/25
Провадження № 1-кп/697/131/2025
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2025 м. Канів

Канівський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, обвинувальний акт та додані до нього матеріали щодо вчинення кримінального проступку у кримінальному провадженні №1 200055 від 15.03.2025 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м. Канів Черкаської області, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, тимчасово непрацюючого, одруженого, неповнолітніх та малолітніх дітей на утриманні не має, особою з інвалідністю не являється, раніше не судимого,-

у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч.3 ст. 357, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 на початку березня 2025 року близько 14:00 год., більш точної дати та часу не встановлено, перебуваючи неподалік магазину «Сонях», що по вул. Героїв Дніпра,21, в м. Каневі Черкаського району, Черкаської області, на землі виявив посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видане 30.08.2000 ДАІ МВС УВС м. Каневі на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та не маючи наміру подальшого його повернення до уповноважених органів, у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння знайденим ним посвідченням водія. Реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на заволодіння чужим посвідченням водія з метою його подальшого використання у власних цілях, з порушенням порядку, установленого постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 № 340-ХІІ «Про положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами» (в редакції постанови Кабінету МіністрівУкраїни від 20.05.2009 № 511), підняв із землі, тобто незаконно заволодів чужим посвідченням водія серії НОМЕР_1 , виданим 30.08.2000 ДАІ МВС УВС м. Канева на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та продовжував зберігати його при собі з метою подальшого незаконного використання.

Він же, ОСОБА_3 , на початку березня 2025 року, більш точної дати та часу органом досудового розслідування не встановлено, перебуваючи за адресою свого фактичного місця проживання по АДРЕСА_1 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер свого діяння та те, що раніше знайдене ним посвідчення водія серія НОМЕР_1 , видане 30.08.2000 ДАІ МВС УВС м. Канева на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є документом, що посвідчує особу та її спеціальний статус у частині підтвердження права його власника на керування транспортними засобами, особа має лише одне посвідчення водія, що підтверджує її право на керування транспортними засобами діючих категорій, зазначених у ньому, розуміючи, що він не має можливості використати раніше привласнене посвідчення водія через відмінності в ототожнюючій особі фотокартці та відомостях щодо дати народження власника, від`єднав існуючу фотокартку із зображенням власника посвідчення водія, на місце якої особисто вклеїв фотознімок з власним зображенням та вніс зміни щодо дати народження власника шляхом виправлення цифри 5 на цифру 8 в числі 1952 і тим самим вчинив підроблення офіційного документу, який видається установою, що має право видавати та посвідчувати такі документи і який надає права. Згідно з висновком технічної експертизи документів № СЕ-19/124-25/4158-ДД від 31.03.2025, у посвідчення водія внесені зміни шляхом заміни фотокартки та виправлення цифри «5» на цифру «8» в числі «1952», що в графі «Дата і місце народження».

Крім того, ОСОБА_3 , 15.03.2025 близько 14:10 год перебуваючи неподалік приміщення СТО по вул. Енергетиків, 58, що в м. Каневі Черкаського району, Черкаської області, був зупинений поліцейським сектору реагування патрульної поліції відділу поліції № 1 Черкаського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області ОСОБА_5 за порушення останнім правил дорожнього руху та на вимогу працівника поліції пред`явити документи на транспортний засіб для складання адміністративних матеріалів, у ОСОБА_3 виник умисел, направлений на використання завідомо підробленого документа та з метою реалізації свого злочинного умислу на використання завідомо підробленого документа - посвідчення водія серія НОМЕР_1 , виданого 30.08.2000 ДАІ МВС УВС м. Канева на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на законну вимогу працівника поліції, пред`явив останньому вищевказане посвідчення водія, достеменно знаючи, що даний документ підроблений , а саме - в нього вклеєна його особиста фотокартка з виправленням відомостей у даті народження, і тим самим використав завідомо підроблений документ.

Своїми умисними діями ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 3 ст. 357 КК України незаконне заволодіння будь-яким способом іншим важливим особистим документом, а також кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст. 358 КК України - підроблення офіційного документу, який видається установою, яка має право видавати такі документи і який надає права, з метою використання його підроблювачем, а також кримінальний проступок, передбачений ч.4 ст. 358 КК України використання завідомо підробленого документа.

Частиною 2 ст. 12 КК України встановлено, що кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Отже, враховуючи, що санкцією ч. 3 ст. 357 КК України передбачене основне покарання у виді штрафу у розмірі до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або пробаційний нагляд на строк до трьох років, або обмеження волі на той самий строк, санкцією ч. 1 ст. 358 КК України передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або пробаційний нагляд на строк до двох років, або обмеження волі на той самий строк, санкцією ч. 4 ст. 358 КК України передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або пробаційний нагляд на строк до двох років, або обмеженням волі на той самий строк, то кримінальні правопорушення за ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України є кримінальними проступками.

Відповідно до ч. 2 ст. 381 КПК України, суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час досудового розслідування обставини і згоден з розглядом обвинувального акта.

В обвинувальному акті прокурором в порядку ч. 1 ст. 302 КПК України зазначене клопотання про його розгляд у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

До обвинувального акта додана письмова заява обвинуваченого ОСОБА_3 , яка складена в присутності захисника ОСОБА_6 , в якій обвинувачений ОСОБА_3 беззаперечно визнав свою винуватість, якою він погодився із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлений з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з ч. 2 ст. 302 КПК України та надав згоду на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні.

Згідно з ч. 1 ст. 382 КПК України, суд у п`ятиденний строк з дня отримання обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку, а в разі затримання особи у порядку, передбаченому частиною четвертою статті 298-2 цього Кодексу, невідкладно вивчає його та додані до нього матеріали і ухвалює вирок. Відповідно до другого речення ч. 2 ст. 382 КПК, у вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Враховуючи, що учасники судового провадження не оспорюють встановлені під час досудового розслідування обставини і згодні з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні (без проведення судового розгляду за відсутності учасників судового провадження), про що свідчать відповідне письмове клопотання та заява, суд, вивчивши обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 та додані до нього матеріали, які містять належні, допустимі, достовірні та достатні докази, оцінені судом відповідно до ст.94 КПК України, дійшов висновку про наявність підстав для ухвалення вироку відносно ОСОБА_3 у спрощеному провадженні (без проведення судового розгляду за відсутності учасників судового провадження).

Оцінені судом додані до обвинувального акта матеріали також дають підстави для висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , про винуватість останнього в його вчиненні, про наявність фактичних підстав для визнання ним винуватості та про відповідність встановлених органом досудового розслідування обставин наявним матеріалам досудового розслідування та формулюванню обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Суд, вивчивши обвинувальний акт та матеріали кримінального провадження, вважає доведеним вчинення ОСОБА_3 інкримінованих йому кримінальних проступків, його дії суд кваліфікує за ч. 3 ст. 357 КК України, тобто незаконне заволодіння будь-яким способом іншим важливим документом; за ч. 1 ст. 358 КК України, тобто підроблення офіційного документу, який видається установою, яка має право видавати такі документи і який надає права, з метою використання його підроблювачем; за ч. 4 ст. 358 КК України, тобто використання завідомо підробленого документа.

До обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд відносить щире каяття.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 судом не встановлено.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого, особу обвинуваченого, тяжкість скоєних кримінальних правопорушень, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 12 КК України, кримінальні правопорушення за ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України відносяться до кримінальних проступків.

Обвинувачений вину визнав повністю, на утриманні неповнолітніх та малолітніх дітей не має, інвалідності не має, не працює, раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд враховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

Згідно з приписами ст. 8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості кримінального правопорушення.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами.

Зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання виправлення засудженого.

Одночасно судом враховується те, що санкцією ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України передбачено як альтернативні такі види основних покарань: штраф, пробаційний нагляд, обмеження волі.

Оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які відомості про те, що ОСОБА_3 має стабільні та достатні джерела доходу, які б надавали можливість сплатити штраф у розмірі, передбаченому санкцією ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, суд вважає призначення покарання у виді штрафу є недоцільним.

Натомість призначення покарання у виді обмеження волі є занадно суворим покаранням для обвинуваченого та не відповідатиме принципу індивідуалізації.

З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання відповідно до ч.1 ст. 70 КК України за кожне кримінальне правопорушення окремо за ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України у виді пробаційного нагляду, визначивши йому остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та остаточно визначити покарання у виді пробаційного нагляду з покладенням обов`язків, передбачених нормами ст. 59-1 КК України.

Суд вважає, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, таке покарання буде достатнім та необхідним для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Заходи забезпечення кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_3 не застосовувалися і обранню не підлягають.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 124 КПК України, стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави витрати на залучення експерта у зв`язку з проведенням судової експертизи.

Питання про речові докази підлягає вирішенню в порядку ст. 100 КПК України.

З цих підстав та керуючись статтями 100, 124, 368, 370-371, 373-376, 381,382 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України та призначити йому покарання:

за ч. 3 ст. 357 КК України у вигляді 1 (одного) року 6 (шести) місяців пробаційного нагляду;

за ч. 1 ст. 358 КК України у вигляді 1 (одного) року 3 (трьох) місяців пробаційного нагляду;

за ч. 4 ст. 358 КК України у вигляді 1 (одного) року пробаційного нагляду;

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_3 покарання у вигляді 1 (одного) року 6 (шести) місяців пробаційного нагляду

На підставі ч. 2 ст. 59-1 КК України покласти на ОСОБА_3 до пробаційного нагляду такі обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Строк покарання у виді пробаційного нагляду обчислюється з дня постановки засудженого на облік уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати за проведення судової технічної експертизи документів № СЕ-19/124-25/4158-ДД від 31.03.2025 у розмірі 7163,10 (сім тисяч сто шістдесят три гривні 10 копійок).

Речові докази у кримінальному провадженні:

-посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видане 30.08.2000 ДАІ МВС УВС м. Канева на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в яке згідно висновку технічної експертизи документів № СЕ-19/124-25/4158-ДД від 31.03.2025 було внесено зміни шляхом заміни фотокартки та виправлення цифри «5» на цифру «8» в числі «1952», що в графі «Дата і місце народження», яке знаходиться в кімнаті зберігання речових доказів відділу поліції № 1 Черкаського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області - знищити;

-DVD-RW диск з відео файлами формату MP4, який зберігається при матеріалах кримінального спровадження - залишити при матеріалах кримінального провадження №0000055.

Вирок може бути оскаржений до Черкаського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення.

На підставі ч. 1 ст. 394 КПК України, вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому ст. ст. 381 та 382 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Головуючий ОСОБА_1