Справа № 346/244/25
Провадження № 1-в/346/80/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2025 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі головуючого судді ОСОБА_1

з участю: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника адміністрації колонії ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання начальника державної установи «Коломийська виправна колонія (№ 41)» Міністерства юстиції про звільнення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кутейникове Донецького району Донецької області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, не одруженого, засудженого 12.01.2022 року вироком Селидівського міського суду Донецької області за ч. 2 і ч. 3 ст. 185, ст. 395 КК України, на підставі ч. 1 ст. 70 та ч. 1 ст. 71 КК України остаточне покарання визначено у виді позбавлення волі на строк п`ять років шість місяців,

від покарання або пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

в розглядуваному клопотанні зазначено, що 09.08.2024 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 року № 3886-ІХ, яким збільшені межі застосування Кодексу України про адміністративні правопорушення за вчинення правопорушень, зокрема, викрадення чужого майна. Зокрема, ст. 51 КУпАП викладено в новій редакції, відповідно до якої дрібним вважається викрадення чужого майна, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно із зазначеним вироком розмір заподіяної злочинами, передбаченими ч. 2 і 3 ст. 185 КК України, шкоди (вартість викраденого майна) становить 1 668 грн., 1 624 грн. 50 коп. та 638 грн. 40 коп., а датами їх вчинення є 04.09.2020 року та 17.11.2020 року (двічі).

Тому начальник вказаної установи виконання покарань просить вирішити питання про звільнення засудженого від покарання або пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Вивчивши матеріали особової справи засудженого, клопотання та долучені до нього додатки, заслухавши представника адміністрації виправної колонії, який клопотання підтримав, засудженого, який просить задовольнити вказане клопотання, та прокурора, яка щодо клопотання не заперечила, вважаючи, що наявні передбачені законом підстави для його задоволення, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 засуджено 12.01.2022 року вироком Селидівського міського суду Донецької області за ч. 2 і ч. 3 ст. 185, ст. 395 КК України, на підставі ч. 1 ст. 70 та ч. 1 ст. 71 КК України шляхом часткового складання призначених покарань, при сукупності вироків шляхом часткового складання покарання, визначеного вказаним вироком, та невідбутої частини покарання, визначеного 29.06.2016 року вироком Добропільського міськрайонного суду Донецької області, до позбавлення волі на строк п`ять років шість місяців за вчинення вище вказаних злочинів.

Відповідно до п. 13 ч. 1 статті 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Відповідно до положень ч. 2 статті 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Згідно з ч. 6 ст.3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

09.08.2024 року набув чинності Закон України від 18.07.2024 року № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями ч. 1 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Аналіз вказаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Частиною 1 статті 5 КК України передбачено, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Згідно з ч. 5 підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн., крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює п`ятдесяти відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум для працездатної особи станом на 01 липня 2020 року становив 2 197 грн.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України, Закону № 3886-IX та ст. 5 КК України, на момент вчинення засудженим вищевказаних злочинних діянь, що згідно з вироком мали місце у 04.09.2020 р. та 17.11.2020 р., розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, повинен щоразу становити мінімум 2 197 грн. Однак, вартість викраденого засудженим майна при вчиненні кожної крадіжки, встановлена вказаним вироком суду, є меншою від 2 197 грн.

Беручи до уваги наведене суд вважає необхідним застосувати зворотну дію у часі Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення» та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання інших питань діяльності правоохоронних органів», оскільки даний закон має зворотну дію в часті, оскільки скасовує караність діяння, вчиненого до набрання чинності цим законом.

Суд зауважує, що засудженому за вчинення злочину, передбаченому ст. 395 КК України, за вищевказаним вироком від 12.01.2022 року призначено покарання у виді двох місяців арешту.

Відповідно до повідомлення начальника Державної установи «Бахмутська установа виконання покарань (№6)» 25.03.2022 року засудженого поміщено до зазначеної державної установи для відбуття покарання за вказаним вироком.

Згідно з підпунктом "а" п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України при складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення: одному дню позбавлення волі відповідають один день тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або арешту.

Таким чином, у зв`язку зі звільненням від кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 і 3 ст. 185 КК України на підставі ч. 2 ст. 74 КК України, тобто у зв`язку з усуненням законом кримінальної караності вказаних діянь, з урахуванням частини відбутого покарання, засуджений вважається таким, що повністю відбув покарання за ст. 395 КК України у виді арешту на строк два місяці.

Отже, враховуючи те, що засуджений відбуває покарання за вчинення діянь, кримінальна караність яких законом усунена, які кваліфіковано за ч. 2 і 3 ст. 185 КК України, та повністю відбув покарання за ст. 395 КК України, суд дійшов висновку, що клопотання є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Тому засуджений підлягає негайному звільненню від подальшого відбування визначеного вказаним вироком від 12.01.2022 року остаточного покарання у виді позбавлення волі.

На пiдставi ст. 58 Конституції України, ст. 72, ст.5,ч. 2 ст.74 КК України, Закону України № 3886-ІХ від 18.07.2024 року «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», керуючись ст.ст. 336, 537, 539 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

клопотання задовольнити.

Звільнити засудженого ОСОБА_5 від подальшого відбування остаточного покарання, визначеного вироком Селидівського міського суду Донецької області від 12.01.2022 року, на підставі ч. 2 ст. 74 КК України, тобто у зв`язку з усуненням законом кримінальної караності діянь, передбачених ч. 2 і ч. 3 ст. 185 КК України, та повним відбуттям покарання за ст. 395 КК України.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим - протягом семи днів з моменту вручення йому копії цієї ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складено 05.02.2025 року о 10 год.

Головуючий суддя : ОСОБА_1