Номер провадження:1-кс/521/326/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2025 року м. Одеса

Слідчий суддя Малиновського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 з секретарем ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Одеси клопотання слідчого СВ відділу поліції №1 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 про арешт майна підозрюваної ОСОБА_4 у кримінальному проваджені, внесеному до ЄРДР за № 0000490 від 15.03.2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 28, ч.2 ст. 364, ч.3 ст. 27, 4.3 ст. 362, 4.3 ст. 368 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

До слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси звернувся слідчий з клопотанням, погодженим з прокурором про накладення арешту на майно.

З клопотання вбачається, що службовими особами Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради у період часу з 22.12.2021 по 21.03.2023 запроваджено незаконну схему, щодо незаконного та протиправного блокування автоматизованої інтегрованої системи «Smart CNAP Odessa», через яку здійснюється запис громадян та мешканців міста Одеси до електронної черги для отримання адміністративних послуг.

Правова кваліфікація кримінальних правопорушень, інкримінованих ОСОБА_4 :

- ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 362 КК України, за кваліфікуючими ознаками організація несанкціонованих змін інформації, яка оброблюється в автоматизованих системах, вчиненою особою, яка має право доступу до такої інформації, за попередньою змовою групою осіб;

- ч. 3 ст. 362 КК України, за кваліфікуючими ознаками несанкціоновані зміна інформації, яка оброблюється в автоматизованих системах, вчиненою особою, яка має право доступу до такої інформації, вчинені повторно, за попередньою змовою групою осіб;

- ч. 3 ст. 368 КК України за кваліфікуючими ознаками одержання службовою особою неправомірної вигоди, за вчинення такою службовою особою в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням службового становища, вчинене службовою особою, яка займає відповідальне становище, повторно.

У вчиненні вказаних кримінальних правопорушень підозрюється ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка міста Одеси, громадянка України, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та проживаюча за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судима, яку 07.01.2025 повідомлено про зміну підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, 4.3 ст, 362 КК України та 13.01.2025 повідомлено про нову підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Слід зазначити, що відповідно до пред?явленої 13.01.2025 підозри ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 368 КК України їй може загрожувати покарання у вигляді позбавлення волі до 10 років із конфіскацією майна, так як санкцією статті передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п?яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна.

Так, під час проведення досудового розслідування було встановлено, що у приватній власності ОСОБА_4 , 06 листонада 1983 року народження, є автомобіль Hyundai Accent, 2011 року випуску сірого кольору з д.н.з. НОМЕР_1 з VIN-номером: НОМЕР_2 .

Окрім того, встановлено, що підозрюваній ОСОБА_4 , належить на праві приватної спільної часткової власності 1/5 квартири загальною площею 58,7 кв.м, розташованої (реєстраційний номер майна 38818097); за адресою: АДРЕСА_3 .

Право власності ОСОБА_5 на об?єкт нерухомого майна - підтверджується інформаційною довідкою N?405113135 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна, щодо суб?єкта сформованою 25.11.2024 об 09:07:30

У зв?язку з вищевикладеним та враховуючи існування ризику у проведенні фінансових операцій з грошовими коштами, які перебувають на рахунках підозрюваної, та з метою конфіскації майна як виду покарання, на даній стадії досудового розслідування виникла необхідність у накладені арешту на усі наявні безготівкові кошти, які знаходяться або можуть надійти на банківські рахунки підозрюваної, відкриті в усіх банківських установах України на ім?я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , окрім банківських рахунків, на які нараховується заробітна плата або інші соціальні виплати, та зупинити банківські операції по ним.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні по справі «Жушман проти України» зазначається - «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Татрідіс проти Греції" [ВП], заява №31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22.09.1994, Series A N?296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії" , заява N?48 191/99, пп. 49 - 62, від 10.05.2007). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1

Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23.09.1982 у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції" , nI. 69 1 73, Series A N?52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21.02.1986 у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", п. 50, Series A N?98).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судні або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч, 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна, що відповідно і є завданням арешту майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання щодо арешту майна слідчий суддя повинен враховувати сукупність чинників та факторів, серед яких, правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Крім того, арешт майна застосовується також у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом

України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Таким чином, метою арешту майна, належного підозрюваній ОСОБА_4 є запобігання можливості їх відчуження, для можливості в подальшому застосування покарання у виді конфіскації майна.

Підставою для арешту вказаного майна є сукупність підстав та розумних підозр вважати, що майно, може бути стягнено для застосування покарання у виді конфіскації майна, що передбачено санкцією статті 368 КК України.

Слідчий у судове засідання не з`явилась, надала заяву в якій підтримала клопотання, та вважає, що є всі законні підстави для задоволення клопотання, з підстав які викладені в ньому, просила проводити розгляд клопотання без її участі.

Дослідивши матеріали справи, суть клопотання, суд приходить до висновку, що клопотання слідчого підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч, 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна, що відповідно і є завданням арешту майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання щодо арешту майна слідчий суддя повинен враховувати сукупність чинників та факторів, серед яких, правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Крім того, арешт майна застосовується також у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

На підставі викладеного та враховуючи, що слідчий своєчасно звернувся до слідчого судді із клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна та не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може у подальшому перешкодити кримінальному провадженню, у зв`язку з чим, слідчий суддя, враховуючи можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, приходить до висновку про наявність правових підстав для арешту вказаного майна.

Разом з тим, слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання в тієї частині, де порушується питання про арешт на усіх наявних безготівкових коштів, які знаходяться або можуть надійти на банківські рахунки підозрюваної, відкриті в усіх банківських установах України на ім?я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , окрім банківських рахунків, на які нараховується заробітна плата або інші соціальні виплати, з вирішенням питання щодо зупинки банківських операції по ним, оскільки клопотання в цієї частині взагалі не обґрунтовано, не зазначені конкретні рахунки. Оскільки клопотання не конкретизовано, це унеможливіть його виконання, тому слідчий суддя приходить до висновку про його недоцільність.

У зв`язку з наведеним, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого у цій частині задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 107, 170 - 173 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого СВ відділу поліції №1 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному проваджені, внесеному до ЄРДР за № 0000490 від 15.03.2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 28, ч.2 ст. 364, ч.3 ст. 27, 4.3 ст. 362, 4.3 ст. 368, ч.3 ст. 369 КК України - задовольнити частково.

Накласти арешт на:

- на 1/5 квартири загальною площею 58,7 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер майна 38818097), яка належить останній на праві приватної спільної часткової власності;

- на автомобіль Hyundai Accent, 2011 року випуску сірого кольору з д.н.з. НОМЕР_3 з VIN-номером: НОМЕР_4 , який належить останній на праві приватної власності, із забороною розпоряджання та відчуження майна.

В задоволенні іншої частини вимог, викладених у клопотанні - відмовити.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді, може бути подана, безпосередньо до суду апеляційної інстанції, протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1