Справа № 752/4652/25
Провадження №: 1-в/752/112/25
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2025 року м. Київ

Голосіївський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Києві подання провідного інспектора Голосіївського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» у м. Києві та Київській області ОСОБА_4 про звільнення від відбування призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого 01.09.2022 Зарічним районним судом м. Суми за ч. 1 ст. 185, ст. 71 КК України до покарання у виді 150 годин громадських робіт, 15.11.2024 ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва вирок Зарічного районного суду м. Суми приведено у відповідність до вимог закону та вважати ОСОБА_5 засудженим вироком Зарічного районного суду м. Суми від 01.09.2022 до покарання у виді громадських робіт строком 70 (сімдесят) годин,

У С Т А Н О В И В :

Як вбачається з подання, 16.01.2023 до Голосіївського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області надійшло на виконання розпорядження та вирок Зарічного районного суду м. Суми від 01.09.2022 відносно ОСОБА_5 .

Засудженому за адресою місця проживання, вказаною у розпорядженні про виконання судового рішення, було направлено виклики з датами явки до уповноваженого органу з питань пробації на 03.02.2023 та 20.03.2023 про необхідність прибути до уповноваженого органу з питань пробації для відпрацювання громадських робіт. Згідно з ч. 1 ст. 9 КВК України засуджений зобов`язаний прибути за викликом до уповноваженого органу з питань пробації, однак ОСОБА_5 за викликами не з`явився, про причини неявки в будь який спосіб не повідомив.

21.02.2023 інспектором відділу було здійснено вихід за адресою можливого місця проживання засудженого, але встановити місце перебування останнього не виявилося за можливе.

Враховуючи, що станом на 20.03.2023 підобліковий до відділу не прибув, із порядком та правилами відбування покарання не ознайомлений, місце знаходження його не відоме, 22.02.2023 були розпочаті першочергові розшукові заходи для встановлення місця знаходження (перебування) останнього.

Вжитими заходами місце перебування ОСОБА_5 встановити не виявилось за можливе.

Ковпаківськоим районним відділом філії Державної установи «Центр пробації» в Сумській області було надіслано запит на перевірку можливого місця проживання за місцем реєстрації ОСОБА_5 ..

Згідно з повідомленням ІНФОРМАЦІЯ_2 стало відомо, що ОСОБА_5 з 04.10.2022 призваний на військову службу під час мобілізації та направлений до військової академії НАСВ, ВА м. Одеса, в/ч НОМЕР_1 (арк. 25, 26).

Засудженому за адресою місця проживання було повторно направлено виклик на 28.06.2024 за яким останній не з`явився, про причини неявки в будь який спосіб не повідомив.

21.06.2024 інспектором відділу було здійснено вихід за адресою можливого місця проживання засудженого, однак встановити місце перебування останнього не виявилося за можливе.

Враховуючи, що підобліковий до відділу не прибув, місце знаходження його не відоме, 25.06.2024 були розпочаті першочергові розшукові заходи для встановлення місця знаходження (перебування) засудженого та направлено запити до в/ч НОМЕР_1 ; державної установи Київський слідчий ізолятор; ІТТ ГУНП в м. Києві; Київського міського бюро судово-медичної експертизи; Київського міського відділу державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції; Центру екстренної медичної допомоги та медицини катастроф м. Києва; відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області; управління соціального захисту населення Голосіївської районної в місті Києві адміністрації; ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ДОП Голосіївського УП ГУНП у м. Києві.

Вжитими заходами місце перебування ОСОБА_5 встановити не виявилось за можливе.

Згідно з повідомленням КНП «Центр ЕМД та МК» від 12.07.2024 виїздів бригад екстренної (швидкої) медичної допомоги за адресою можливого проживання ОСОБА_5 не зареєстровано.

Згідно з повідомленням Київського відділу державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 08.07.2024, державна реєстрація смерті ОСОБА_5 у відділі не проводилася.

Згідно з повідомленням відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області від 09.07.2024 ОСОБА_5 зареєстрованим не значиться.

Згідно з повідомленням Голосіївського УП ГУНП у м. Києві від 19.07.2024 встановити місце перебування засудженого не виявилося за можливе.

Згідно з повідомленням Державної установи «КИЇВСЬКИЙ СЛІДЧИЙ ІЗОЛЯТОР» від 05.07.2024 ОСОБА_5 по облікових даних картотеки установи не утримується.

Згідно з повідомленням командира в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_6 від 16.07.2024 стало відомо, що ОСОБА_5 вибув у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 (арк. 57, 58).

21.08.2024 з моб. номеру НОМЕР_3 на моб. номер НОМЕР_4 о 13:22 зателефонувала особа, яка представилася ОСОБА_7 та просила не надсилати на її адресу ( АДРЕСА_1 ) виклики на ім`я ОСОБА_5 у зв`язку з тим, що вона являється власницею квартири за вищевказаною адресою, житло в оренду не здавала, засудженого не знає та ніколи не бачила.

Згідно з повідомленням командира в/ч НОМЕР_5 ОСОБА_8 від 23.11.2024 стало відомо, що ОСОБА_5 з 28.01.2023 вважається таким, що самовільно залишив в/ч НОМЕР_5 , місцезнаходження останнього невідоме, на телефонні дзвінки не відповідає (арк. 76, 77, 78).

Засудженому за адресою місця проживання було повторно направлено виклики на 24.01.2025 та 03.02.2025 за якими останній не з`явився, про причини неявки в будь який спосіб не повідомив.

27.09.2024 уповноваженим органом з питань пробації до Голосіївського районного суду м. Києва було направлено подання про приведення судового рішення щодо засудженого у відповідність до Закону України від 18.07.2024 року № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» відносно ОСОБА_5 ..

15.11.2024 Голосіївський районний суд м. Києва ухвалою задовольнив подання Голосіївського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» у м. Києві та Київській області про приведення у відповідність до положень Закону України № 3886-ІХ від 18.07.2024 вироку Зарічного районного суду м. Суми від 01.09.2022 року відносно ОСОБА_5 ..

Вирок Зарічного районного суду м. Суми від 01,09.2022 відносно засудженого приведено у відповідність. Вважати ОСОБА_5 засудженим вироком Зарічного районного суду м. Суми від 01.09.2022 до покарання у виді громадських робіт строком на 70 (сімдесят) годин.

Згідно з вимогою УІАП ГУНП м. Києва, яка була опрацьована 14.01.2025 встановлено, що засуджений ОСОБА_5 протягом перебування на обліку до кримінальної відповідальності не притягувався ( а.с. 97).

Вирок Зарічного районного суду м. Суми від 01,09.2022 стосовно ОСОБА_5 набрав законної сили 03.10.2022, а строк його виконання у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 80 КК України мав би сплинути через два роки, а саме 03.10.2024.

З ч. 1 ст. 80 КК України випливає, що у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі, особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано впродовж двох років.

Отже, ст. 80 КК України застосовується у разі, якщо у встановлений законом строк вирок суду не був виконаний за умови, що засуджений не ухилявся від його відбування покарання, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності та до закінчення строку виконання вироку не вчинив нового злочину, що є підставою для переривання строку давності.

Стаття 80 КК України передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.

Положення ст. 80 КК України свідчать, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.

За таких обставин застосування ст. 80 КК України передбачає дослідження та встановлення судом терміну, протягом якого обвинувальний вирок не виконувався, збігу строку давності його виконання та факту ухилення засудженим від його відбування, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності. При цьому обов`язковою умовою для такого звільнення є те, що засуджений у межах періоду, зазначеного у статті 80 КК України, не вчинить нового злочину.

Одним із видів покарання є громадські роботи (п. 4 ч. 1 ст. 51 КК України), які у розумінні статті 56 КК України є особливою формою державного примусу, що застосовується судом від імені держави з урахуванням принципу необхідності і достатності до особи, винної у вчиненні злочину, та полягають у виконанні у вільний від роботи чи навчання час безоплатних суспільно корисних робіт.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі № 5-324кс15 (постанова від 24 грудня 2015 р.) ухилення від відбування покарання, як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку, є особливим юридичним фактом, який може бути підтверджений лише обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання.

Наявність лише факту невиконання засудженою особою громадських робіт сам по собі не свідчать про ухилення від відбування цього покарання.

Редакція ч. 3 ст. 80 КК України певним чином співвідноситься зі ст. 389 та ст. 390 КК України, оскільки ухилення від відбування покарання, про яке йдеться у ч. 3 ст. 80 КК України, у своєму конкретному прояві відповідає складу одного із кримінальних правопорушень, передбачених зазначеними статтями КК України.

Отже, роблячи висновок про ухилення особи від відбування покарання при застосуванні ч. 3 ст. 80 КК України, суд тим самим фактично визнає винною у вчинені нового злочину. Таке правозастосування суперечить ч. 1 ст. 62 Конституції України, згідно з якою особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Таким чином вирішувати питання про зупинення строків давності виконання обвинувального вироку суду можливо лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким особу буде визнано винною в ухиленні від відбування покарання.

В матеріалах відсутні відомості, які б доводили належним чином про ухилення засудженого ОСОБА_5 від відбування покарання, зокрема про притягнення його до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 389 КК України або про вчинення ним нового злочину до закінчення строку давності. Отже немає підстав вважати, що перебіг строку давності зупинявся чи переривався.

Оскільки на даний час відсутні дані про ухилення засудженого від відбування покарання та про вчинення ним нового злочину до закінчення строку давності, то немає підстав вважати, що перебіг строку давності зупинявся чи переривався.

Відповідно до приписів ст. 152 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі - КВК України) закінчення строків давності виконання обвинувального вироку є підставою для звільнення від відбування покарання.

Підстава для звільнення від відбування покарання у відповідності до положень ст. 80 КК України складається з трьох обов`язкових елементів:

1) закінчення (сплив) строків давності виконання обвинувального вироку;

2) не ухилення особи від відбування призначеного їй покарання;

3) не вчинення нею нового злочину.

На підставі викладеного, провідний інспектор Голосіївського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» у м. Києві та Київській області ОСОБА_4 направила матеріали стосовно ОСОБА_5 для вирішення питання про звільнення його від відбуття покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

В судовому засіданні прокурор заперечувала щодо задоволення подання.

Ознайомившись з матеріалами, з`ясувавши думку прокурора, суд прийшов до висновку що подання не підлягає задоволенню.

Так, шляхом вивчення матеріалів особової справи на засудженого ОСОБА_5 встановлено, останній є військовослужбовцем.

Інспектор органу пробації звернулася до суду з клопотанням про звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання призначеного вироком суду у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Згідно зі ст. 76 КК України, нагляд за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням, здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання, роботи або навчання засудженого, а щодо засуджених військовослужбовців-командирами військових частин.

Тобто, лише командир військової частини мав повноваження нагляду за ОСОБА_5 , якого засуджено із звільненими від відбування покарання з випробуванням, та по суті лише він, як вважає суд, може бути суб`єктом звернення до суду про звільнення особи військовослужбовця від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Керуючись ст.539 КПК України, ст.ст. 76,78 КК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити в задоволенні подання ст. інспектора Голосіївського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області про звільнення від відбування призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого 01.09.2022 Зарічним районним судом м. Суми за ч. 1 ст. 185, ст. 71 КК України до покарання у виді 150 годин громадських робіт, 15.11.2024 ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва вирок Зарічного районного суду м. Суми приведено у відповідність до вимог закону та вважати ОСОБА_5 засудженим вироком Зарічного районного суду м. Суми від 01.09.2022 до покарання у виді громадських робіт строком 70 (сімдесят) годин.

Матеріали особової справи на засудженого повернути у відділ пробації.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду.

Суддя ОСОБА_1