Справа № 496/7319/24
Провадження № 1-кп/496/271/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2025 року Біляївський районний суд Одеської області в складі:
Судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника адвоката ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Біляївського районного суду Одеської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000220 від 25.07.2024 року за обвинуваченням:
- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця села Котовка Біляївського району Одеської області, середня освіта, одружений, не працевлаштований, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого
-у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, -

УСТАНОВИВ:

25 липня 2024 року, близько 10 год. 30 хв., між ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які перебували біля контейнеру № 881 на території авторинку «Куяльник», за адресою: Одеська область, Одеський район, с. Міжлиманське, вул. Жевахова Гора, 1, виник конфлікт на побутовому ґрунті.
В ході конфлікту, ОСОБА_4 , почувши образливі висловлювання ОСОБА_6 на адресу його дружини, підійшов до потерпілого та, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажаючи, але свідомо припускаючи їх настання, з мотивів помсти за образу дружини, наніс ОСОБА_6 один удар кулаком правої руки в область обличчя.
Своїми протиправними діями ОСОБА_4 спричинив ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді закритих переломів основи черепа (нижніх стінок обох фронтальних пазух, медіальних стінок обох орбіт без зміщення уламків) та кісток лицевого черепа (переломи ґратчастої кістки, багатоуламковий перелом кісток носу і носової перетинки зі зміщенням уламків), синців носу та верхніх повік очей, які являють собою єдиний нерозривний комплекс і тому оцінюються в сукупності, як такі, що за критерієм небезпеки для життя відповідно до п. 2.1.3 «б» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 р.) відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений свою вину у кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України визнав повністю та пояснив, що кримінальне правопорушення скоєно ним при обставинах встановлених в судовому засіданні.
Суд вважає недоцільним дослідження доказів відносно тих обставин, які ніким не оспорюються і обмежується допитом обвинуваченого в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України та дослідженням доказів на обґрунтування кваліфікації дій обвинуваченого, характеризуючих матеріалів. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють учасники процесу зміст обставин, які ніким не оспорюються, чи не має сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив, що в такому разі вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Потерпілий в судове засідання не прибув, однак від нього наявна заява про слухання справи за його відсутності, підтримує позицію прокурора, та повідомляє, що претензії майнового, морального та фізичного характеру до обвинуваченого відсутні. Цивільний позов заявляти не буде.
Прокурор, обвинувачений та захисник в судовому засіданні не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.
Вина обвинуваченого, крім особистого визнання вини, також підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами:
- висновком експерта № 1078 від 29.07.2024 року, відповідно якого наявні ушкодження у потерпілого виникли незадовго до звернення гр. ОСОБА_6 до лікувального закладу, і таким чином могли бути заподіяні 25.07.2024 р. Дані ушкодження являють собою єдиний нерозривний комплекс і тому оцінюються в сукупності, як такі, що за критерієм небезпеки для життя відповідно до п. 2.1.3 «б», "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень" (1995 р.) відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень.
Суд вважає ОСОБА_4 винним у скоєнні вказаного кримінального правопорушення та його дії кваліфікує за ч. 1 ст. 121 КК України, а саме: умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.
Згідно довідки-характеристики, зі сторони Усатівської сільської ради та місцевих мешканців, заяв та скарг на ОСОБА_4 не надходило. Одружений, дітей немає, однак відповідно довідки № 27 від 26.09.2024 року, дружина обвинуваченого на той період часу, проходила лікування у медичному центрі репродуктивного здоров`я. Не працевлаштований, однак повідомив, що неофіційно має заробіток на авторинку, на обліку нарколога не перебуває. Отримав подяку від командира Військової частини НОМЕР_1 за внесок у підтримку ЗСУ.
Обставиною, що пом`якшує покарання згідно до ст. 66 КК України, є щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання згідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
З урахуванням ступеню тяжкості кримінального правопорушення, обставин його скоєння, а також те, що обвинувачений раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, відповідно характеристики скарг та заяв на ОСОБА_4 не надходило, демонструє активну громадську позицію, на наркологічному обліку не значиться, в скоєному щиро розкаявся, вину визнав, претензій з боку потерпілого немає, суд приходить до висновку про можливість призначення ОСОБА_4 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі, та враховуючи те, що відповідно до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, але й виправлення засудженого, не має за мету спричинити фізичні страждання або принизити людську гідність, суд приходить до висновку, що з метою виправлення та перевиховання ОСОБА_4 , можливо призначити покарання без ізоляції від суспільства, в умовах здійснення контролю за його поведінкою в період іспитового строку, у відповідності із ст. 75 КК України, одночасно поклавши на нього обов`язки, які передбачені ст. 76 КК України.
Суд вважає, можливим надати обвинуваченому право стати на шлях виправлення, та обов`язки покладені на нього органом пробації в період випробувального терміну, будуть необхідними та достатніми для виправлення обвинуваченого, та запобіганню скоєнню ним нових злочинів.
Процесуальні витрати за проведення експертизи відсутні.
Цивільний позов не подавався.
Враховуючи особу обвинуваченого, суд приходить до висновку про відсутність підстав обрання відносно нього запобіжного заходу.
Речових докази відсутні.
Керуючись ст. ст. 369, 349, 370, 371, 374, ч. 15 ст. 615 КПК України, ст. ст. 65, 66, 67, ч. 1 ст. 121 КК України,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
На підставі ч. 1, 2 ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням на строк 1 (один) рік.
Покласти на ОСОБА_4 обов`язки, передбачені п. п. 1, 2, ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти повноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1